ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №644/8602/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1670/25
Категорія: ст.348 КК України КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові, в режимі відеоконференції, провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Індустріального районного суду м. Харкова від 01 липня 2025 року, -

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , 1978 року народження, на 60 днів, тобто до 29 серпня 2025 року без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, з покладенням ряду обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, не доведена, що підтверджується тим, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, а саме: неповнолітню доньку та дружину. Єдиним доказом наявності цього ризику суддею першої інстанції зазначено тяжкість можливого покарання та наявність певного суспільного інтересу.

Відповідно до листа Державної прикордонної служби України від 31.08.2023 року №6989/119-55/15, ОСОБА_6 Державний кордон України з 08.11.2017 року по 12.09.2023 року не перетинав, що додатково спростовує наявність ризику втечі обвинуваченого та переховування від суду .

Зазначила, що ОСОБА_6 має низку захворювань, які обумовлюють необхідність його перебування за місцем реєстрації, де знаходяться лікувальні заклади, в яких він може отримувати медичну допомогу.

Наголосила, що ухвала суду першої інстанції не містить відомостей про те, що тривале перебування ОСОБА_6 під вартою, має будь-який публічний інтерес, а судом не обґрунтовано неможливості запобігання ризику, зазначеного у клопотанні прокурора, шляхом застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити йому запобіжний захід на нічний або цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що запобіжний захід щодо нього продовжувався вже 13 разів.

Зазначив, що він є інвалідом ІІІ групи, має ряд захворювань, які в умовах слідчого ізолятору неможливо лікувати, стан його здоров`я погіршується, лікування не проводиться, ухвала Жовтневого районного суду від 20.08.2024 року про забезпечення належного лікування щодо нього не виконується.

Наголосив, що ризик, на який посилається суд першої інстанції, не доведений і є припущенням. Має міцні соціальні зв`язки: жінку, яка є інвалідом ІІ групи і потребує особистого нагляду, онука, що знаходиться під піклуванням дружини, оскільки донька служить

Вказав, що визнає скоєння ним кримінального правопорушення, але не погоджується з його кваліфікацією.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засідання обвинувачений підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити.

Захисник, прокурор, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, в судове засіданняне з`явились, заяв чи клопотань про перенесення судового засідання не надали.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ст.348 КК України, за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі строком від 12 до 15 років або довічне позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_6 обвинувачується у посяганні на життя працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання сторони захисту на недоведеність існування ризику втечі та переховування від правоохоронних органів та суду, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки його існування об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризик встановлений під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшився та продовжує існувати.

Посилання обвинуваченого та його захисника на те, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки: жінку, яка є інвалідом ІІ групи і потребує особистого нагляду, онука, що знаходиться під піклуванням дружини, оскільки донька служить, в даному конкретному випадку недостатньо свідчить про належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних прав та обов`язків, в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання сторони захисту на існування у ОСОБА_6 ряду захворювань та необхідності його лікування, що є неможливим в умовах слідчого ізолятору, на даний час не можуть бути прийнятими до уваги.

Разом з цим, колегія суддів роз`яснює, що обвинувачений не позбавлений процесуальної можливості звернутись із клопотанням до суду першої інстанції щодо проведення судової медичної експертизи для встановлення його стану здоров`я і необхідності отримання відповідного висновку експертів.

Посилання обвинуваченого на необґрунтованість кваліфікації пред`явленого йому обвинувачення, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки оцінка пред`явленого обвинувачення можлива виключно за результатами судового розгляду.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу Індустріального районного суду м. Харкова від 01 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання передбачених ст.28 КПК України розумних строків судового розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: