УХВАЛА

15 травня 2025 року

м. Київ

справа № 754/6069/18

провадження № 51-1436ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року щодо нього,

встановив:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Суду з касаційною скаргою, в якій порушує питання про скасування вказаного судового рішення та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. У клопотанні, доданому до касаційної скарги, засуджений порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження зазначеної ухвали.

Відповідно до правил ч. 2 ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України

(далі - КПК) касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії цього рішення.

Як убачається з матеріалів провадження за касаційною скаргою, оскаржену ухвалу Полтавського апеляційного суду було проголошено 21 січня 2025 року. Однак,

до суду касаційної інстанції засуджений, який на час ухвалення вказаного судового рішення не перебував, звернувся 04 травня 2025 року, тобто із пропуском трьохмісячного строку на касаційне оскарження судового рішення, що ним

не заперечується з огляду на його прохання про поновлення зазначеного строку.

Частиною 1 ст. 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо судом буде визначено поважність причини пропуску цього строку. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Оскільки засуджений, як убачається зі змісту клопотання, не мав можливості подати касаційну скаргу в передбачений законом строк з незалежних від нього причин, колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження та необхідність його поновлення.

Разом із тим, перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог

п. 4 ч. 2 та ч. 3 зазначеної статті.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень

при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого

(ст. 414 КПК).

Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа,

яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону,

що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами обох інстанцій при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи

в обґрунтування кожної позиції.

Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, засуджений

у касаційній скарзі, посилаючись на істотні порушення процесуального закону, допущені судом апеляційної інстанції, як на підставу, передбачену п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК,

для скасування оскарженої ухвали, доводів на обґрунтування того, у чому саме полягали такі порушення із урахуванням положень ст. 412 КПК, не наводить.

Натомість засуджений у касаційній скарзі в обґрунтування незаконності постановленої ухвали щодо нього вказує на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433,

438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участь у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.

Наявність цих недоліків, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття

касаційного провадження.

Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим

ст. 427 КПК, Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу засудженого без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків,

що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою,

яка подала касаційну скаргу.

Колегія суддів звертає увагу, що недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК не додано усіх документів, які мають подаватися разом

з касаційною скаргою.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Клопотання засудженого ОСОБА_4 задовольнити.

Поновити засудженому ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року щодо нього.

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду

від 21 січня 2025 року щодо нього залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.

У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3