Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/9775/25
Провадження № 1-кп/758/1501/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.07.2025 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві кримінальне провадження №0003792 від 27.06.2025, з угодою про визнання винуватості, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, громадянина України, освіта вища, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей 2013 року народження, 2018 року народження та 2020 року народження, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 на посаді офіцера групи відділення штабу, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Подільського районного суду міста Києва надійшов обвинувальний акт від Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону з угодою про визнання винуватості стосовно ОСОБА_5 у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 425 КК України, за таких обставин:

Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 08.07.2022 за № 61Рдск старшого лейтенанта ОСОБА_5 зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 .

Після цього, відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.08.2022 за № 129ДСК старшого лейтенанта ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини та допущено до виконання обов`язків за посадою офіцера цієї військової частини.

Згідно зі положеннями ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі за текстом - Статут) та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України дія вказаних статутів поширюється на військовослужбовців Національної гвардії України.

Згідно зі ст. 11 Статуту військовослужбовці зобов`язані постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Відповідно до ст. 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

У відповідності до ст. 17 Статуту на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Згідно зі ст. 28 Статуту єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991 та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VIII від 12.05.2015 воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 1 указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX

в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, якій неодноразово продовжувався.

У зв`язку з чим, в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» з 24.02.2022 розпочався воєнний стан, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення та діє до теперішнього часу.

Таким чином, відповідно до п.1 примітки до ст. 425 КК України офіцер військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_5 є військовою службовою особою.

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, займаючи посаду офіцера військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 49, 58, 59 Статуту, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України, а також зобов`язаний показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників), проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини, завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності, аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові), виконання інших військових обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992

№ 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон

№2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Разом з тим, абзацом 4 частини 9 статті 1 Закону України № 2232-XII визначено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Згідно з частиною 1 статті 19 Закону України № 2232-XII військовослужбовці, які проходять кадрову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни, які перебувають на військовому обліку та мають вищу, фахову передвищу, професійну (професійно-технічну), повну або базову загальну середню освіту і не проходили базову військову службу, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку і вирішили вступити на військову службу за контрактом, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з дотриманням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (зі змінами) (далі - Закон № 2011-XII) Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У свою чергу, відповідно до пункту 3 статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Поряд з тим, пунктом 15 розділу І Порядку виплат грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деякими іншими особами, затвердженої наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 визначено, що грошове забезпечення не виплачується військовослужбовцям, які самовільно залишили військову частину або місце служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Так, 26.12.2022 старшим помічником начальника штабу військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_6 під час перевірки наявності особового складу було виявлено відсутність стрільця відділення групи солдата ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) про що було повідомлено командира військової частини та отримано вказівку включити останнього до наказу про призупинення військової служби останньому та грошового забезпечення.

Відповідно до абзацу другого пункту 19 розділу ІІ Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 23.10.2023 № 614) керівник служби персоналу штабу зобов`язаний забезпечити своєчасне складання і надання начальнику штабу на підпис проєкти наказів по стройовій частині, добову відомість і встановлені донесення та повідомлення по особовому складу.

При цьому, відповідальним за підготовку наказів у військовій частині НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , по стройовій частині та безпосереднім їх виконавцем був офіцер військової частини капітан ОСОБА_5 .

Разом з цим, незважаючи на доповідь лейтенанта ОСОБА_6 про самовільне залишення військової частини солдатом ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) капітан ОСОБА_5 не включив його до наказу про призупинення військової служби та грошового забезпечення.

Окрім цього, офіцер військової частини капітан ОСОБА_5 у період з 26.12.2022 по 21.07.2023 продовжив включати солдата ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) до наказів про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , хоча особисто приймав участь у службовому розслідування стосовно причин та умов вчинення останнім самовільного залишення військової частини, а лейтенант ОСОБА_6 будучи посадовою особою яка особисто відповідала за облік особового складу у військової частини та здійснював контроль за опрацюванням наказів командира військової частини по стройовій частині не вжив відповідних заходів щодо призупинення виплати і нарахування грошового забезпечення, у тому числі додаткової винагороди на період дії воєнного стану.

За викладених вище обставин відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.12.2022 № 230 ДСК, від 24.01.2023 № 19 ДСК, від 27.02.2023 № 46 ДСК, від 14.02.2023 № 36 ДСК, від 21.03.2023 № 64 ДСК, від 21.04.2023 № 89 ДСК, від 22.05.2023 № 113 ДСК, від 23.06.2023 № 138 ДСК, від 21.07.2023 № 160 ДСК солдату ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) на його банківську картку було здійснено нарахування грошового забезпечення на загальну суму 433 654,96 гривень.

Враховуючи викладене, капітан ОСОБА_5 всупереч вимог ст. ст. 11, 16, 17, 49, 58, 59 Статуту, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідно до яких військовослужбовець повинен свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України, проводити роботу щодо запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, офіцер військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , капітан ОСОБА_5 будучи військовою службовою особою наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями в силу займаної посади та нормативного об`єму повноважень, в порушення вимог ст. 69 Статуту та службових обов`язків у період з 26.12.2022 по 21.07.2023 допустив недбале ставлення до військової служби через неналежний контроль за опрацюванням наказів командира військової частини по стройовій частині та не вжив відповідних заходів щодо призупинення виплати і нарахування грошового забезпечення, у тому числі додаткової винагороди на період дії воєнного стану солдату ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ), в результаті чого останньому було безпідставно нараховано та виплачено грошове забезпечення, чим завдано збитків військовій частини НОМЕР_1 на загальну суму 433 654,96 гривень, що відповідно до п. 2 примітки до ст. 425 КК України є істотною шкодою.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 425 КК України - недбале ставлення військової службової особи до служби, що спричинило істотну шкоду, вчиненому в умовах воєнного стану.

27 червня 2025 року між прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_12 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_5 із захисником ОСОБА_4 у порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання, посилаючись, що при укладенні даних угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України

Захисник у підготовчому судовому засіданні вважав за можливе затвердити угоду про визнання винуватості.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений винним у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушенню визнав повністю, щиро каявся, зазначив, що розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований у результаті затвердження угоди про визнання винуватості судом. Зазначив, що угода про визнання винуватості є добровільною та наполягав на затвердженні угоди.

Представник потерпілого - військової частини НОМЕР_1 , будучи у встановленому законом порядку провідомленим про час та місце розгляду справи, в підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого, покарання просив призначити відповідності до закону.

Вислухавши учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Згідно вказаної угоди, обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, в обсязі обвинувального акту. Цією угодою сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 425 КК України та покарання, яке він повинен понести, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, із застосуванням ст. 69 КК України. Більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, а саме покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, із застосуванням ст. 58 КК України замість позбавлення волі на строк 2 (два) роки ОСОБА_5 призначити покарання у виді службового обмеження строком на 2 (два) роки із відрахуванням із суми грошового забезпечення в дохід держави у розмірі 10 (десяти) відсотків.

Вказаною угодою встановлено наслідки її укладення та затвердження, у відповідності до приписів ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Пунктом 1 частини 3 статті 314 КПК України визначено, що при прийнятті рішення у судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Приписами п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України встановлено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 та у вчиненні якого він визнав себе винним, відноситься до тяжких злочинів.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком зрозумів права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до ОСОБА_5 у разі затвердження угоди судом.

Сторони угоди в судовому засіданні стверджували, що угода про визнання винуватості між ними укладено добровільно без застосування насильства, примусу, погроз.

Суд переконався, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Суд пересвідчився, що угода відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Крім того, судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані у разі затвердження угоди судом.

Суд вважає, що узгоджене сторонами покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину, обране з урахуванням особи обвинуваченого та обстави, що пом`якшують та обтяжують покарання останнього.

Отже, судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, а тому угода може бути затверджена. На умовах цієї угоди може бути ухвалено вирок, оскільки правова кваліфікація кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_5 , зроблена вірно. Умови цієї угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін, або інших осіб, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання підозрюваним взятих на себе зобов`язань, наявність у нього фактичних підстав для визнання винуватості.

Обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Зазначене суд вважає обставинами, які істотно знижують суспільну небезпечність обвинуваченого.

Беручи до уваги наведені обставини справи, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, дані, які характеризують його особу, суд вважає, що поведінка обвинуваченого свідчить про те, що він став на шлях виправлення, має у житті обставини та цінності, які будуть стимулювати його до належної поведінки, що істотно знижує ступінь її суспільної небезпеки. Тому суд вважає, що обвинуваченому доцільно призначити узгоджене сторонами угоди покарання, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, що стимулюватиме його у подальшому до правомірної поведінки. Указане покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України та буде необхідним та достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження нових злочинів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що угода, укладена між прокурором та обвинуваченим, підлягає затвердженню.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не обирався.

Речових доказів у кримінальному провадженні немає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 368, 370, 374, 474, 475 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості між прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_12 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участі захисника ОСОБА_4 від 27 червня 2025 року у кримінальному провадженні №0003792 від 27.06.2025 - затвердити.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 58 КК України призначене ОСОБА_5 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі замінити на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовця терміном 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави 10% із суми грошового забезпечення ОСОБА_5 .

У разі невиконання угоди про визнання винуватості наступають наслідки, передбачені ст. 476 КПК України.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1