ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/3315/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1415/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 296 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 травня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000368 від 19.03.2025 за частиною 4 статті 296 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 травня 2025 року клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» без визначення розміру застави, до 12.07.2025. У задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено, кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 призначено до судового розгляду. Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить дослідити в судовому засіданні та надати оцінку долученим до апеляційної скарги документів, ухвалу суду від 14.05.2025 в частині задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу - скасувати, в цій частині постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з перебуванням у неволі та з можливістю працювати та матеріально забезпечувати близьких осіб. В обгрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що суддею проігноровано вимоги КПК України, оскільки суд не посилався на жоден доказ, на підставі якого зробив відповідні висновки, а також не зазначив мотиви неврахування певних доказів. Захисник вказує, що суддя знехутував правами учасників, не виконав функції судового контролю, не перевірив обгрунтованість підозри/обвинувачення, доводи захисника залишені без належного реагування. Суд не врахував доводи про те, що до початку судового розгляду забороняється надавати суду інші документи, окрім обвинувального акту, реєстру до нього, цивільного позову, розписки, у зв`язку із чим, клопотання прокурора з додатками мало бути повернуто прокурору. Суддя не роз`яснив обвинуваченому прав, встановлених статтею 193 КПК України, не перевірив законність його затримання, проведення обшуку в житлі. Захисник не мав достатньо часу підготувати всі скарги, заперечення. Таким чином суддя проігнорував право мати час та можливості для підготовки захисту. Посилається на обставини, що на думку захисника, свідчать про упередженість судді, вказує про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого, з ознаками фальсифікації, відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, посилається на характеристику обвинуваченого, стан здоров`я, наявність двох малолітніх дітей, один з яких має інвалідність, наявність міцних соціальних зв`язків, важке матеріальне становище родини, яке залежить від заробітків ОСОБА_7 . Суддя без жодних обгрунтувань проігнорував прохання дослідити в судовому засіданні та надати оцінки долученим поясненням, іншим документам, що характеризують обвинуваченого. Вказує, що підозра та обвинувачення взагалі не обгрунтовані, не сформульовані та не зрозумілі, не конкретні, мають ознаки фальсифікації, що має ознаки незаконного обвинувачення. Ставить під сумнів взагалі наявність хуліганства, пістолет є стартовим, шумовим, а не вогнепальною зброєю. Захисник висловлює зауваження щодо порядку повідомлення про підозру. Вважає, що в офіційні документи були внесені сфальсифіковані дані. Докази є недопустимими. Посилається на те, що один з дітей має інвалідність та потребує реабілітації і догляду. ОСОБА_7 також має хвороби, допомагає матері, яка перенесла 2 інсульта, з 2013 року працював на пункті прийому металу, допомагає ЗСУ. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила підстави для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного. Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. Положення статті 178 КПК України визначають, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував тяжкість скоєного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винуватим, та дійшов обгрунтованого висновку, що ризики вчинення обвинуваченим дій, які були встановлені на час застосування запобіжного заходу, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК України не зменшилися, продовжують існувати, та вважав, що застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, впливати на учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству, тобто існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання обвинуваченим процесуальних прав та обов`язків.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами клопотання прокурора та висновками суду першої інстанції, враховуючи, що на даний час ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 296 КК України, а саме: хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, пов`язане з опором представникам влади, які припиняли хуліганські дії, вчинене із застосуванням предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень. Санкція частини 4 статті 296 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. Зі змісту клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою вбачається, що ОСОБА_7 раніше притягався до кримінальної відповідальності, зокрема, вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.12.2023 був засуджений за частиною 2 статті 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та звільнений від його відбування із випробуванням на підставі статті 75 КК України.

Враховуючи наведене, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нового кримінального правопорушення в період іспитового строку, що може свідчити про можливість вчинення останнім інших кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання щодо наявних ризиків, суд апеляційної інстанції враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»). З огляду на тяжкість пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення в період іспитового строку, наявні достатні підстави вважати, що обвинувачений може вжити заходів для переховування від суду чи перешкоджання кримінальному провадженню. Небезпідставним є посилання прокурора на наявність ризику, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України, враховуючи, що судовий розгляд обвинувального акту у суді першої інстанції тільки розпочато, учасники судового провадження на час вирішення питання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу, ще не були допитані безпосередньо судом першої інстанції.

На переконання суду апеляційної інстанції, висновки суду першої інстанції щодо встановлених ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК України є мотивованими, доводи апеляційної скарги захисника не спростовують їх наявності. Захисник в апеляційній скарзі посилається на соціальні зв`язки обвинуваченого, наявність у нього дружини та неповнолітніх дітей на утриманні, один з яких має інвалідність, матері, яка має незадовільний стан здоров`я. Разом з тим, наявність вказаних обставин не виключає вищезазначених ризиків та не є достатнім стримуючим фактором, який би гарантував належну процесуальну поведінку обвинуваченого у випадку застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою. Крім того, вказані обставини, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, були враховані судом першої інстанції під час вирішення питання щодо продовження обвинуваченому строку тримання під вартою. Щодо доводів сторони захисту про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого, що має ознаки фальсифікації, суд апеляційної інстанції зауважує, що на даній стадії провадження, апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції при перевірці ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не досліджує докази, які має досліджувати суд першої інстанції під час здійснення судового провадження, не надає наперед оцінки зібраним доказам, у зв`язку із чим доводи захисника про процесуальні порушення під час досудового розслідування, які впливають на вирішення питання щодо допустимості доказів, а саме проведення слідчих дій до внесення відомостей до ЄРДР, без отримання слідчими відповідних повноважень, тощо, є передчасними та мають бути перевірені саме судом першої інстанції в сукупності з іншими доказами, які мають бути досліджені під час судового провадження. Суд апеляційної інстанції в межах процедури перегляду ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в порядку статті 422-1 КПК України, не досліджує докази, що є предметом дослідження суду першої інстанції, та не надає їм оцінку.

Щодо посилання захисника на письмові пояснення осіб, долучені ним до апеляційної скарги, то такі пояснення в частині обставин застосування пістолета не спростовують пред`явленого обвинувачення, враховуючи, що обвинувальний акт на даний час перебуває на розгляді в суді першої інстанції та саме суд першої інстанції, за наявності відповідних клопотань сторін кримінального провадження, може допитати вказаних осіб як свідків з попередженням останніх про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань. Натомість вказані пояснення суд апеляційної інстанції приймає до уваги в частині характеристики особи обвинуваченого, його соціальних зв`язків. Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Наявність обгрунтованої підозри була перевірена слідчим суддею під час застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу. Захисник зауважує, що не мав часу підготувати необхідні скарги, клопотання та заперечення, в тому числі і на клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, оскільки отримав договір на представництво інтересів обвинуваченого на стадії судового провадження за дві години до початку судового засідання. Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що захисник скористався процесуальним правом на оскарження в апеляційному порядку ухвали суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, виклав в апеляційній скарзі всі доводи, які вважав необхідними, долучив до апеляційної скарги фотокопії документів, судом апеляційної інстанції надано час для виступу обвинуваченого та його захисника, під час розгляду апеляційної скарги.

Безпідставними є доводи захисника про те, що суд першої інстанції мав повернути прокурору його клопотання про продовження строку тримання під вартою разом з додатками, оскільки відповідно до частини 3 статті 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу. В апеляційній скарзі захисник звертає увагу на упередженість судді суду першої інстанції. Однак, за наявності обставин, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 75 КПК України, захисник не позбавлений можливості заявити відвід судді.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання щодо можливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі. Суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання щодо можливості застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, не встановив для цього достатніх підстав, враховуючи тяжкість пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, спрямованого проти громадського порядку, а також те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нового кримінального правопорушення в період іспитового строку, визначеного попереднім вироком. І хоч сторона захисту ставить під сумнів обгрунтованість пред`явленого обвинувачення, однак встановлені органом досудового розслідування обставини на даному етапі провадження підлягають перевірці та дослідженню саме судом першої інстанції шляхом дослідження доказів, допиту обвинуваченого, свідків. Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, не встановив підстав для визначення ОСОБА_7 застави, як альтернативного запобіжного заходу. Відповідно до частини 4 статті 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Таким чином, положення КПК України визначають дискреційні повноваження суду під час вирішення питання щодо можливості визначення застави при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд апеляційної інстанції вважає, що в даному провадженні можливо обвинуваченому визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151400 гривень, з покладенням на останнього процесуальних обов`язків. На переконання колегії суддів, саме такий розмір застави з огляду на тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який не є максимальним та визначений в межах, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України, буде гарантувати дотримання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Суд апеляційної інстанції зауважує, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. З урахуванням обставин інкримінованого ОСОБА_7 злочину, визначений розмір застави є достатнім та необхідним для забезпечення досягнення мети запобіжного заходу, у випадку звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення такого розміру застави.

Суд апеляційної інстанції вважає, що одночасно покладення на обвинуваченого, у випадку внесення застави, додаткових обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України, унеможливить вжиття обвинуваченим будь-яких заходів з метою переховування від суду чи здійснення впливу на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджанню кримінальному провадженню чи вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки у випадку порушення встановлених обов`язків, застава звертається в дохід держави, та суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.

У зв`язку із наведеним, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду зміні, в частині невизначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 травня 2025 року змінити в частині невизначення застави як альтернативного запобіжного заходу.

Визначити суму застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151400 гривень, яка може бути внесена на депозитний рахунок: Харківського апеляційного суду: р/р UA0085314, МФО 820172 в ДКС України, , призначення платежу застава. У разі внесення застави, обвинувачений ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає звільненню з-під варти. При внесенні визначеної суми застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками з приводу обставин кримінального правопорушення.

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. Відповідно до вимог статті 182 КПК України роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава буде звернена в дохід держави.

В решті ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 травня 2025 року залишити без змін.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального керівника у кримінальному проваджені.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: