УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2024 року

м. Київ

справа № 754/2629/23

провадження № 51-2218ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційні скарги захисника ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 04 липня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 березня 2025 року та прокурора ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 березня 2025 року у кримінальному провадженні стосовно

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішення та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Деснянського районного суду м. Києва від 04 липня

2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 1 ст. 115 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років;

Вирішено питання про долю речових доказів та процесуальних витрат.

Відповідно до обставин кримінального правопорушення, встановлених у вироку суду, ОСОБА_6 16 вересня 2022 року близько 00:10, перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_1 , на ґрунті раптового виниклих неприязних відносин, вступив у словесну сварку зі своєю дружиною ОСОБА_7 , у ході якої у нього виник умисел, спрямований на заподіяння її смерті.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, взяв в руки двоствольну мисливську рушницю «ТОЗ-БМ» 16-го калібру та здійснив один постріл в

ОСОБА_8 , спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді: наскрізного вогнепального поранення живота з утворенням по ходу направлення дії снаряду у напрямку зліва направо та згори до низу, садна на задньо-зовнішньому квадраті лівої молочної залози, вихідної вогнепальної рани на рівні 8-9 ребер по передньо-паховій лінії зліва, пошкодження по ходу ранового каналу лівої нирки, черевного відділу аорти та брижі тонкої кишки, а також крайовим переломом лівої здухвинної кістки та вихідною раною на рівні перелому по задньо-паховій лінії. Зазначені ушкодження виникли внаслідок вогнепального, дробового поранення, що було спричинено пострілом здійсненим з дуже близької відстані у напрямку зліва направо та згори донизу по відношенню до тіла потерпілої. Усі зазначені тілесні ушкодження спричиненні безпосередньо перед настанням смерті, у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя у момент їх спричинення та перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 .

Київський апеляційний суд в ухвалі від 12 березня 2025 року вказав на обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 - вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя, а в іншій частині вирок суду першої інстанції залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги

Захисник у касаційній скарзі не погоджується із судовими рішеннями стосовно підзахисного ОСОБА_6 , просить їх скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що судові рішення прийняті без дотримання приписів ст. 370 КПК, обставини встановлені судом не підтверджуються жодними дослідженими доказами. Суд не дав належної оцінки, зокрема, показанням засудженого, які він надав на досудовому розслідуванні, не перевірив їх в сукупності з фактичними даними протоколу слідчого експерименту, під час якого було встановлено інші фактичні обставини кримінального правопорушення, які свідчать про те, що у нього не було умислу на вбивство потерпілої.

Зазначає, що ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення огляду квартири не має доказового значення винуватості засудженого, тому посилання на неї є необґрунтованим.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку обмежився лише переліченням доказів, без аналізу доводів апеляційної скарги сторони захисту.

У касаційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеності винуватості засудженого ОСОБА_6 та правильності кваліфікації його дії, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Представник публічного обвинувачення вважає, що апеляційний суд належним чином не мотивував рішення про призначення покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 9 років та не надав належну оцінку доводам прокурора про необхідність призначення покарання останньому на строк 12 років. Суд достатньою мірою не врахував обставини, які впливають на розмір призначеного ОСОБА_6 покарання, зокрема: що він свою винуватість у вчиненому не визнав, протягом судових розглядів висловлював різні версії вчиненого, що свідчить про намагання уникнути відповідальності, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, яка обтяжує покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Мотиви Суду

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального Кодексу (далі-КПК)суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши викладені в касаційних скаргах доводи та копії судових рішень, колегія суддів доходить висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скаргах, не має.

Так, згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

На будь-яких інших підставах, зокрема через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, суд касаційної інстанції не вправі приймати рішення про скасування чи зміну оскаржуваних судових рішень, а виходить з обставин, установлених судом. Тому доводи касаційної скарги захисника в цій частині не є предметом перевірки суд касаційного суду.

Як убачається з судових рішень, висновок місцевого суду, з

яким погодився суд апеляційної інстанції, щодо доведеності винуватості засудженого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, зроблено з додержанням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування усіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду, детально наведеними у вироку й оціненими відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за викладених у вироку обставин, підтверджується сукупністю доказів, які суд першої інстанції безпосередньо дослідив, проаналізував, детально навів у вироку та дав їм відповідну правову оцінку.

Водночас суд апеляційної інстанції погодився з оцінкою доказів, даною місцевим судом, і зробив висновок, що доводи сторони захисту про недоведеність винуватості

ОСОБА_6 є безпідставними, а докази, покладені місцевим судом в основу вироку, є належними, допустимими і достатніми для визнання останнього винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Зокрема суд зважив на показання: потерпілої ОСОБА_9 , яка вказала, що 16 вересня 2022 року вночі їй зателефонував батько та попросив викликати швидку медичну допомогу для мами, при цьому повідомив, що він у неї вистрелив з рушниці; свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (працівники поліції), які прибувши на місце вчинення кримінального правопорушення за викликом, що господар квартири ОСОБА_6 відчинив їм двері квартири, перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того суд взяв до уваги фактичні дані, які містяться у протоколах:

- огляду місця події від 16 вересня 2022 року, згідно якого в квартирі АДРЕСА_1 було виявлено труп жінки з вогнепальним пораненням;

- огляду трупа від 16 вересня 2022 року;

- протоколу слідчого експерименту від 01 листопада 2022 року за участі ОСОБА_6 , в ході якого він в присутності захисника відтворив на місці обставини здійснення пострілу з рушниці в дружину ОСОБА_8 ;

Також суд проаналізував і поклав в основу вироку фактичні дані, які містяться у висновках експертів, зокрема від 16 та 19 січня 2023 року , згідно яких встановлено приблизний час смерті потерпілої, кількість тілесних ушкоджень, їх локалізація. Тілесні ушкодження, які були виявлені у потерпілої ОСОБА_8 виникли внаслідок вогнепального, дробового поранення, що було спричинено пострілом здійсненим з дуже близької відстані у напрямку зліва направо та згори донизу по відношенню до тіла потерпілої і були заподіяні безпосередньо перед настанням смерті потерпілої. Будь-яких тілесних ушкоджень, які б свідчили про боротьбу чи спробу захисту від нанесення тілесних ушкоджень не виявлено.

Крім того експерт у висновку від 19 січня 2023 року зазначив, що з урахуванням фактичних даних слідчого експерименту, результатів дослідження трупа потерпілої, характеру та локалізації тілесних ушкоджень, траєкторії польоту кулі, зроблено висновок про те, що пошкодження виявлені на тілі потерпілої ОСОБА_8 могли виникнути за обставин зазначених ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту. Тобто, під час проведення пострілу потерпіла була повернута до дульного зрізу лівою передньою-боковою поверхнею тіла, торс був нахилений у напрямку зброї та ліва рука була зігнута у лікті і піднята майже до рівня плечового суглобу(чи то у спробі закритись від пострілу, чи то у спробі відхилити ствол рушниці в сторону(назад та вліво по відношенню до тіла потерпілої);

Поряд з цим суд допитав судово-медичного експерта ОСОБА_12 , який вказав, що обставини вбивства повідомлені ОСОБА_6 під час слідчого експерименту, відповідають характеру та локалізації тілесних ушкоджень, що він і зазначив у своєму висновку від 19 січня 2023 року №022-3-2665-2022. Потерпіла у момент пострілу намагалася чи то закритись від пострілу, чи відхилити ствол рушниці в сторону назад вліво по відношенню до тіла потерпілої, і цей постріл не міг відбутись в ході боротьби. Також, експерт спростував показання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо обстановки, яка передувала вбивству: місця розташування обвинуваченого та потерпілої перед пострілом, обставин боротьби ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , де обвинувачений нібито намагався вихопити з рук потерпілої рушницю, розташування рушниці в момент пострілу, зокрема, що рушниця була прикладом вверх, а дулом вниз, та наголосив на тому, що ці показання обвинуваченого, враховуючи механізм та локалізацію отриманих тілесних ушкоджень, а також напрям ранового каналу, з експертної точки зору є неспроможними.

Також місцевий суд визнав неспроможними доводи сторони захисту про те, що під час слідчого експерименту ОСОБА_6 вказував неправдиві обставини на вимогу ув`язнених Київського СІЗО на нього був здійснений психологічний тиск, оскільки такі висловлювання є неспроможними і такими, що спростовуються відеозаписом цієї слідчої дії.

Суть доводів касаційної скарги захисника фактично зводиться до безпідставного засудження ОСОБА_6 саме за умисне вбивство, проте ці доводи сторони захисту отримали належну перевірку судів попередніх інстанцій, які обґрунтовано їх відхилили.

Тобто суди, оцінивши докази окремо і в сукупності, дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_6 вчинив саме умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, відповідальність за яке, передбачена ч. 1 ст. 115 КК.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі захисника доводам, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, та обґрунтовано визнав їх неспроможними.

Доводи касаційної скарги про те, що суд не дав належної оцінки показанням засудженого, які він надав на досудовому розслідуванні і не перевірив їх в сукупності з фактичними даними протоколу слідчого експерименту є безпідставними, оскільки відповідно до приписів ст. 23 КПК суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Тобто показання засудженого дані ним на досудовому розслідуванні не можуть бути судом взяті до уваги і оцінені в сукупності з іншими доказами, оскільки це буде суперечити принципу безпосередності.

Доводи захисника про те, що ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення огляду квартири не має доказового значення винуватості засудженого, не впливають на висновок про законність прийнятих рішень, оскільки її наявність підтверджує лише законність проведеної слідчої дії.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги сторони захисту не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Щодо касаційної скарги прокурора.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 і кваліфікація його дій у касаційній скарзі прокурора не оскаржуються.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 65 КК, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості

й достатності обраного покарання тощо.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги

при призначенні покарання.

Згідно із ст. 414 КПК, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З судових рішень вбачається, що місцевий суд призначаючи покарання

ОСОБА_6 , врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до положень ст. 12 КК відноситься до особливо тяжких, конкретні обставини його вчинення, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, його наслідки, дані про особу засудженого, який раніше не судимий, задовільно характеризувався за місцем тимчасового утримання, є особою пенсійного віку. Також суд констатував відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання

Апеляційний суд переглядаючи вирок суду в тому числі за скаргою прокурора, частково визнав обґрунтованими його доводи стосовно безпідставного неврахування судом першої інстанції обставини, яка обтяжує покарання, зазначеної в обвинувальному акті, вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Водночас апеляційний суд вказав, що сукупність обставин врахованих місцевим судом та наявність обставини, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 не дають підстав для збільшення розміру призначеного покарання до 12 років позбавлення волі, про що просив прокурор.

Обґрунтовуючи таку позицію, апеляційний суд, зазначив, що суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_6 покарання дотримався вимог ст. 50, 65 КК, а призначене засудженому покарання за своїм видом та розміром, є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції діючи в межах кримінального закону та використовуючи дискреційні повноваження, належним чином перевірив викладені у касаційній скарзі прокурора доводи в частині збільшення розміру призначеного покарання засудженого, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, визнав їх безпідставними та мотивував своє рішення, зазначивши підстави, з яких апеляційну скаргу визнано в цій частині необґрунтованою.

На переконання суду касаційної інстанції, покарання призначене ОСОБА_13 з урахуванням обставин кримінального правопорушення його непоправних наслідків у виді смерті людини, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведеного, касаційним судом не встановлено обставин, які свідчать, що засудженому ОСОБА_6 призначено покарання, яке є явно несправедливим через м`якість та не відповідає вчиненому кримінальному правопорушенню й його особі, а тому доводи касаційної скарги прокурора є необґрунтованими.

Розглядаючи кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 , апеляційний суд дотримався вимог статей 370, 414, 419 КПК.

Таким чином, оскільки з касаційних скарг та судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарг захисника та представника публічного обвинувачення немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 04 липня

2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 березня 2025 року та прокурора ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 березня 2025 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3