ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2025 Володимирський міський суд Волинської області під головуванням судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , представників потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинуваченої ОСОБА_10 , розглянувши за засобом відеофіксації у відкритому судовому засіданні в м.Володимирі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000231 від 25.07.2016 року за обвинуваченням

ОСОБА_10 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Туровичі, Турійського району, Волинської області, українки, громадянки України, не судимої, з повною загальною середньою освітою, з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання, не одруженої, яка має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

1.Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. 24 липня 2016 року, близько 22-30год, ОСОБА_10 та ОСОБА_13 знаходились за місцем свого проживання, в приміщенні літньої кухні, розташованому по АДРЕСА_1 . Разом з ними також перебували ОСОБА_14 та ОСОБА_15

ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, почали між собою сваритись, стався конфлікт, чоловік вимагав дати випити, на що вона відмовила. Подружжя ОСОБА_16 забрали дітей, вийшли, зібрались їхати додому.

ОСОБА_13 змахнув посуд зі столу, від чого утворились куски скла на підлозі, підвівся, підійшов до обвинуваченої і наніс ій два удари кулаком по голові по черзі, в одну і в другу сторони, від чого в неї потемніло в очах. В цей момент вона сиділа на стільці та тримала на руках дитину.

Далі потерпілий направився в сторону шафи, де зберігалось кухонне приладдя та ножі, якийсь момент щось шукав там, після розвернувся та з піднятою вверх рукою, став рухатись в сторону обвинуваченої. В цей момент, ОСОБА_10 , побачила його страшні очі, підвелась зі стільця, дитина залишалась в неї на руках.

Оцінюючи дії потерпілого як такі, що реально загрожують подальшим заподіянням шкоди її здоров`ю і життю, а також життю малолітньої дитини, обвинувачена з метою припинення протиправної поведінки ОСОБА_13 , схопила зі столу кухонний ніж і, перевищуючи межі необхідної оборони з огляду на невідповідність характеру (засобів нападу і оборони) та небезпеці посягання, нанесла ОСОБА_13 один удар ножом в область грудної клітини зліва, спричинивши тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани грудної клітки зліва з пошкодженням перикарду та передньої поверхні правого шлуночка серця з гемоперикардом та тампонадою серця кров`ю, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, унаслідок якого ОСОБА_13 помер на місці події.

1.2 Кримінальна відповідальність за зазначене кримінальне правопорушення передбачена ст.118 КК України, а саме за умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиції сторін обвинувачення та захисту.

2.1.1. Прокурор у судовому засіданні вважав, що в ході судового слідства достеменно встановлено, що інкриміноване ОСОБА_10 кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України вчинено останньою, тому просить суд визнати ОСОБА_10 винуватою та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців. При цьому, при наданні оцінки доказам, прокурор просив урахувати, що зібрані під час досудового розслідування докази є достатніми саме для доведення винуватості ОСОБА_10 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК України.

Зазначив, що мова йде саме не про продумане заздалегідь заплановане умисне вбивство, а про раптовий умисел, який виник на ґрунті побутової сварки, при якій емоційний стан збудження підштовхнув до вчинення неповоротних дій. Вважав, що відбулось саме вбивство, яке було спровоковано віктимною поведінкою потерпілого.

Взявши в руки ніж та спрямувавши його в життєво важливі органи потерпілого, особа мала усвідомлювати, що цим може заподіяти тілесні ушкодження та смерть

потерпілого.

Просив прокурор також урахувати, що надані ним та зібрані під час досудового розслідування докази є належними, достовірними та допустимими.

Прокурор зазначив, що не може спростувати покази обвинуваченої про нанесення їй двох ударів по обличчю, однак вони не залишили по собі будь-яких тілесних ушкоджень. На його думку фізичний конфлікт був мінімальним. Зауважив, що на руках обвинуваченої був малолітній син, однак вважав, що фізичне насильство на очах у сина могло бути спрямоване не на заподіяння тілесних ушкоджень, а як інструмент показати свою зверхність в цій сварці між чоловіком і жінкою. Тобто не вказувало на реальну небезпеку життю обвинуваченої, а також слугувало більш емоційним тригером до активної поведінки у відповідь.

Вважав, що сварка, навіть застосування насильства, не можуть узаконювати подальшу реакцію ОСОБА_10 по нанесенню смертельного тілесного ушкодження, як спосіб скористатись правом на самооборону, оскільки вона абсолютно не є адекватною ситуації та не може розглядатись, як обставина, що пом`якшує покарання в розумінні перевищення меж самооборони. На думку прокурора, обвинувачена знала, що відбувається чергова сварка, знала, що наміру посягати на її життя чоловік не має, знала, що бере до рук ніж, а дії робила умисно і цілеспрямовано, піддавшись своїм емоціям.

Тілесні ушкодження у потерпілого, утворились в час вбивства або незадовго до його та від предмета який має колюче-ріжучі властивості, і так як конфлікт тривав між подружжям, можна стверджувати, що вони заподіяні саме обвинуваченою. Та враховуючи опис раневого каналу, клинок ножа повинен був рухатись з достатнім зусиллям, що є характерним для удару.

Прокурор зазначив, що зібрані під час досудового розслідування докази є достатніми, незважаючи на позицію сторони захисту, саме для доведення винуватості ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 115 КК України, бо остання мала прямий умисел на заподіяння смерті іншій людині, так як це підтверджується нанесеними тілесними ушкодженнями пораненнями (у ділянку серця, що є життєвоважливими органами).

Прокурор також просив урахувати в якості обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

2.1.2. Обвинувачена ОСОБА_10 в судовому засідання зазначила, що вину визнає частково, визнає дії, що вчинила, але умислу на вбивство не мала. Дуже шкодує про те, що сталось. Загибель чоловіка це страшна трагедія і для неї, і для їх дітей, і для батьків. Однак вона не мала наміру позбавляти його життя, це сталось ненавмисно.

2.1.3. Захисники ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , в судовому засіданні підтримали позицію підзахисної щодо часткового визнання винуватості. Просили суд врахувати, що обвинувачена визнає обставини та факти вчиненого правопорушення, але не визнає кваліфікацію її дій. Бо державним обвинуваченням неправильно кваліфіковано дії обвинуваченої за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство.

Зокрема, на думку захисту, обвинувачення не обґрунтоване і не відповідає фактичним обставинам подій, доказам, які здобуті як в ході досудового слідства так і під час судового розгляду.

Сторона обвинувачення стверджує про раптове виникнення сварки між потерпілим та обвинуваченою, наслідком якої стало заподіяння ножових поранень. Але з пояснень свідка та самої обвинуваченої вбачається, що сварка розпочалась заздалегідь до фатального удару ножом, і ініціатором цієї сварки був саме потерпілий, продовжувалась вона досить довгий час в присутності свідків та малолітніх дітей. І обвинувачена, і подружжя ОСОБА_16 намагались заспокоїти потерпілого, не допустити насильства, в той час як потерпілий став пред`являти до дружини претензії і намагався її вдарити з того моменту, як приїхав додому, поводом для чого був стан алкогольного сп`яніння, невчасне годування худоби, а врешті відмова дружини налити спиртне, що розпалило його агресію ще більше.

На думку захисту, потерпілий таким чином демонстрував свою хвацькість, фізичну силу і безмежну зневагу та зверхність до присутніх, а особливо до значно слабшої фізично дружини. Як пояснювала дочка ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , батько, перебуваючи в стані сп`яніння, часто виказував мамі необґрунтовані претензії за найменшого приводу чи без такого, і такі претензії закінчувались побиттям дружини, втому числі в присутності дітей.

Агресивна поведінка потерпілого, його не реагування на умовляння заспокоїтись, а потім нанесення двох ударів кулаками по голові обвинуваченій, від яких потемніло в очах і вона відчула шок і страх, подальші незрозумілі дії чоловіка, який намагався щось знайти в шафі, де зберігались в тому числі і ножі, змусили обвинувачену вчинити дії схопити перше що попало до рук, а саме ніж, який залишився на столі. Однак метою цієї дії були саме демонстрація і відлякування від себе і малолітнього сина, якого тримала на руках. Обвинувачена не пам`ятає моменту спричинення тілесного ушкодження потерпілому і самого моменту нанесення нею удару ножом, оскільки після вчинення дій «все було як в тумані».

Зауважили, що із досліджених доказів вбачається, що обвинувачена фактично діяла у стані необхідної оборони, оскільки захищалась від агресивних дій потерпілого, що загрожували її життю і здоров,ю, а також життю і здоров,ю малолітнього сина. Дії потерпілого явно виявляли послідовність та наполегливість з тенденцією до зростання жорстокості фізичного насильства. Намагання обвинуваченої чинити опір, навіть демонструючи останньому ножа, не змусили потерпілого відмовитись від своїх агресивних намірів. Відсутні фактичні дані, які переконливо свідчили б проте, що у тій обстановці обвинуваченій мало б бути очевидно, що агресивні дії потерпілого припинились, загроза для її і сина життя і здоров`я минула.

Посилаючись на усталену практику Верховного суду сторона захисту зауважила, що обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Законодавець вимагає, що будь який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених в суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Наведене, на думку захисників, дає всі підстави вважати, що ОСОБА_10 була вимушена здійснити активні дії пов`язані із захистом свого життя та здоров`я, а також життя і здоров`я малолітнього сина, а отже дії останньої слід кваліфікувати за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.118 КК України, бо така оборона свого життя і здоров`я і життя і здоров`я дитини була необхідною. Між тим, за встановлених обставин події, спричинення ножового поранення грудної клітини перевищувало межі, необхідні для захисту в ситуації, що склалась.

2.1.4. Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , та їх представники, у судовому засіданні підтримали позицію прокурора, щодо призначення покарання, просили обрати сувору міру. Зауважили, що обвинувачена щиро не покаялась, вчинила злочин у стані алкогольного сп`яніння. Підтримали уточнені позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі.

2.2. Надані стороною обвинувачення докази на підтвердження висунутого обвинувачення.

2.2.1. У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що померлий є його сином а обвинувачена невісткою, вони з дітьми жили окремо, приходили до них. Син працював на СТО, з 08 до 16 год., субота, неділя вихідні. Вдома тримав господарство, свиней, займався будівництвом. П`яним сина не бачив, випивав на свята, після чого лягав спати, буйним не був. Щодо відносин та конфліктів в сім,ї сказати не може, не бачив.

Пам`ятає, що в суботу з сином та зятем ОСОБА_19 домовились молотити. Чекали сина, який приїхав біля 11-00 год., після чого поїхали молотити, він залишився вдома. Приблизно о 19-30 поїхав на поле, бачив, що закінчують лагодити трактор. Почув сина голос, він голосно говорив по телефону, побачив його та виключив, сказав, що втомився, поїде додому в Туровичи. Вони розстались в проміжок часу з 20 до 21год., скільки часу син їхав додому не знає. Син не був випивший, не був збуджений. Чи вживав він спиртне не знає, вони не передзвонювались. Зранку, ще не було шостої години, він вийшов у двір, приїхав лікар, сказав, що нема ОСОБА_20 , зарізала невістка. На поставлені учасниками провадження питання пояснив, що йому відомо, що діти хотіли розійтись, бо невістка зраджувала, але поганого про неї нічого не може сказати, не пиячила, дивилась за дітьми, нікому не жалілась. Син про неї також нічого поганого не казав. Вказав, що після похорон поїхали і забрали у невістки два культиватори та причеп до трактора, а сам трактор завжди знаходився у нього в гаражі, бо кошти на придбання давав він та зять. Після подій з онуками не спілкуються, ніякої їм матеріальної допомоги не надають.

2.2.2. Потерпіла ОСОБА_5 також надала пояснення в судовому засіданні, вказала що в 2000 році син одружився, стали жити в них, невістка жалілась, що бив. В 2015 в них був конфлікт, невістка дзвонила, казала, що б`є, подала на розлучення, але з якої причини їй невідомо. Син також казав, що вона його б`є і то нічого, а як він її, то вона кричить. Саша не хотів розлучатись, жалів дітей. Бачила у сина подертим обличчя 3-4 рази, але він не казав звідки подряпини.

В день події, син приїхав молотити, був нормальний, ввечері поїхав додому на мотоциклі приблизно о 20-25год., був злегка випившим, вона залишала його вечеряти, але він відмовився. Про смерть сина зранку повідомив лікар, сказав що ОСОБА_20 нема, ОСОБА_21 зарізала. Техніку купляли на трьох, вони з батьком дали 10500грн, а син з зятем по 3000грн, а потім віддали їм гроші і техніку забрали собі. З онуками останній раз бачились в 2017 році.

2.2.3.Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_22 і ОСОБА_23 на момент подій знав біля десяти років. Йому відомо, що вони хотіли розлучитись, але з якої причини не знає.

Вранці 24.07.2016 подзвонив ОСОБА_24 , запропонував поїхати на озеро, але він відмовився. З дружиною, дітьми та ОСОБА_25 приїхали до ОСОБА_17 . Чуб з ОСОБА_24 перенесли холодильник, трохи випили. Після чого вони разом з дружиною, ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та дітьми поїхали на озеро, відпочивали, розпивали спиртне, пробули до 16-00 год. Повернулись додому, під`їжджали до клубу в Туровичах, постояли біля 10 хвилин, далі висадили в центрі села, біля перехрестя ОСОБА_28 , і поїхали додому, біля години порались по господарству, після чого повезли ОСОБА_23 додому, там залишились. Згодом приїхав ОСОБА_24 , ОСОБА_29 вийшла з хліва, він до неї одразу кинувся, казав, що вона п`яна, але сам був добре випившим. Став між ними, бо ОСОБА_30 замахнувся і хотів вдарити ОСОБА_29 . Він заспокоїв його, сіли курити, потім всі зайшли в літню кухню. ОСОБА_30 сів за стіл, а він залишився стояти біля дверей. На столі була їжа, дружина приготувала дітям. Омелянюки знов почали між собою сваритись, тому не стали вечеряти, сказав дружині збирай дітей і поїхали. Вони вийшли з кухні, а ОСОБА_30 і ОСОБА_21 , у якої ще син був на руках, залишались сидіти за столом. Сіли в машину і він побачив, що ОСОБА_21 вибігла з кухні, сказав дружині, давай вернемось. Зайшов у кухню і побачив ОСОБА_22 на підлозі. На грудній клітині був невеличкий поріз в області серця. Намагався робити штучне дихання. Пошкоджень на шиї не бачив, ніяких маніпуляцій з ранами не робив, кров з рани не йшла, ні чим її не закривав. ОСОБА_30 нічого не казав, дихав, хапав повітря, помер в нього на руках, лежав на спині. Дружина забігла в кухню, він сказав, що ОСОБА_20 нема. Протягом п`яти хвилин подзвонив ОСОБА_31 , який швидко приїхав. Що казав йому не пам`ятає. На поставлені учасниками провадження питання пояснив, що ОСОБА_30 був вдягнений в штанах і сорочці, яка була розстебнута, тілесних ушкоджень на ньому не було. Ніж у ОСОБА_29 не забирав, чи лежав ніж на столі, не бачив. ОСОБА_29 вибігла з дитиною на руках. Чому була вода на підлозі не знає, не звертав в той момент на це уваги. Коли зайшов в кухню, крім ОСОБА_20 нікого не було. ОСОБА_21 нічого не говорила, плакала весь час, була в стані шоку. З озера поїхали після обіду, зупинялись біля клубу, був день ОСОБА_32 , привітали ОСОБА_33 , стояли біля машини, спиртне не вживали. Протягом години-двух порались по господарству, до ОСОБА_29 приїхали біля 19-00год. В якій годині приїхав ОСОБА_24 не знає, ще було світло. Коли зайшли в кухню, ОСОБА_34 почав сваритись, вони з дружиною забрали дітей і поїхали. Ні він, ні ОСОБА_34 в його присутності спиртне не вживали. Підтвердив, що ОСОБА_35 детально розповідав, що сталось, але не казав, що випивали з ОСОБА_24 того вечора. Також не казав ОСОБА_36 , що забирав ніж. Неприязних відносин зі свідками нема, чи є в них підстави його оговорювати не знає.

2.2.4. Свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні пояснив, що подружжя ОСОБА_17 знає біля двадцять років, з ОСОБА_24 товаришували, він був спокійний, врівноважений. І він і ОСОБА_21 були гарні батьки і господарі. Після вживання алкоголю також поводив себе спокійно. Випадків, щоб він бився з дружиною не пам`ятає, ніколи не бачив, щоб ОСОБА_30 був з подряпинами, ОСОБА_30 ніколи йому не казав, що вони з ОСОБА_37 бились, також не чув від них про розлучення.

Щодо події, йому стало відомо зранку від дружини, що ОСОБА_21 зарізала ОСОБА_22 . В день смерті зранку бачив ОСОБА_24 , сказав, що їде молотити. А він разом з дітьми, ОСОБА_27 , ОСОБА_38 і ОСОБА_39 поїхали на озеро. ОСОБА_24 знав куди вони їдуть, ніяких претензій до дружини не виказував. На озері відпочивали, дивились за дітьми, випивали спиртне, дівчата вживали менше. Після обіду, приблизно о 17-00год виїхали. Повернулись додому Омелюхів, звідки він пішов додому та ліг спати. Вдома був десь о 19-00год.

2.2.5.Свідок ОСОБА_40 в судовому засіданні також надав пояснення, зазначив, що вони багато років дружили з ОСОБА_17 , сварки в них були як у всіх в сім`ях, про те, що бились йому невідомо, чув від людей, що мали намір розлучитись. ОСОБА_34 ніколи не жалівся, завжди був спокійний.

Вже був вечір, збирався лягати спати, подзвонила ОСОБА_41 , але він не зрозумів, що вона говорила. Через 3-5 хвилин подзвонив її чоловік, сказав ОСОБА_21 зарізала ОСОБА_22 . Одразу приїхав до ОСОБА_17 , по часу це зайняло хвилин п,ять, зайшов в кухню, побачив ОСОБА_22 на підлозі, очі були відкриті, взяв його за руку, вона була холодна, на сорочці було пятно бурого кольору, інших пошкоджень не пам`ятає. Вийшов до машини взяти окуляри, Омелюх вийшов із за кута кухні, сказав, що ОСОБА_21 зарізала ОСОБА_42 , він мертвий, яка швидка, треба викликати поліцію, але в нього нема телефона. Він дав йому свій телефон, сказав, що там є номер дільничного на ім`я ОСОБА_43 . Поліція приїхала через півгодини, як подзвонили дільничному, згодом приїхав експерт. ОСОБА_29 бачив на відстані 10-15 метрів, тільки, як вона вийшла з будинку, коли забирала поліція, пересувалась нестійко. ОСОБА_44 казав, що вони з жінкою, ОСОБА_45 та ОСОБА_29 були на озері, відпочивали, випивали. На поставлені учасниками провадження питання пояснив, що стіл в кухні стояв ліворуч, на ньому були тарілки, стопка, нічого не розкидано. ОСОБА_30 та сорочка на ньому були сухі, крові на ньому не бачив, ніж також не бачив. Залишався на місці до кінця на прохання поліцейських, вони записали його анкетні дані, однак ні при яких процесуальних діях він присутнім не був, коли вдруге зайшов в кухню, за їх проханням щось підписав.

2.2.6. Свідок ОСОБА_46 в судовому засіданні надав пояснення в яких вказав, що ОСОБА_24 був рідним братом його дружини, вони спілкувались, завжди все було нормально. Ні у ОСОБА_29 ні у ОСОБА_47 не було агресії, але був період коли хотіли розлучитись. Один раз бачив на ОСОБА_48 подряпини на тілі, казав, що ОСОБА_21 , але при яких обставинах не зазначив. ОСОБА_29 з синцями не бачив.

24.07.2016 цілий день молотили, обідали у батьків, чи вживав ОСОБА_34 спиртне не пам`ятає, після восьмої години вечора ОСОБА_34 сказав, що втомився, йде додому, мотоцикл стояв у батьків. Було вже темно, подзвонила ОСОБА_49 , він передав трубку дружині. Потім подзвонила ОСОБА_18 , дочка ОСОБА_47 і ОСОБА_50 , попросила її відвести, приїхали до ОСОБА_17 , вона хотіла зайти в кухню, але Омелюх її не пустив. З ОСОБА_29 не розмовляв, не звертав уваги чи була вона в стані алкогольного сп,яніння. Тіло з моргу забирали разом з ОСОБА_16 , який казав, що ОСОБА_34 кричав на ОСОБА_29 , що вона не впоралась по господарству, він їх заспокоював. Комбайн купляли разом він з дружиною, батьки та ОСОБА_34 з ОСОБА_29 . Згодом теща віддала гроші за комбайн.

2.2.7.Свідок ОСОБА_51 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_24 доводився їй рідним братом, мав сім,ю, дітей, працював на СТО, тримав господарство, дружина йому допомагала, жили нормально. ОСОБА_29 близько з нею спілкувалась, про конфлікти і тілесні пошкодження не казала. В 2013 стались події, що ОСОБА_29 хапалась за ножа і казала, я його вб`ю. Подряпини на обличчі брата бачила, але він не казав звідки вони. Коли вживав спиртне, відносився до ОСОБА_50 ще краще. Був період, коли вони хотіли розлучитись, але ОСОБА_29 завагітніла третьою дитиною, помирились і жили далі.

24.07.2016 ввечері, після 20-00год бачила брата на подвір`ї, не встигла вийти, він поїхав. Приблизно в 22-30год вона була вдома, приїхав чоловік, в нього задзвонив телефон, віддав їй трубку, почула голос ОСОБА_29 , яка сказала, що вона вбила ОСОБА_47 . Тоді вона подзвонила ОСОБА_31 , спитала що сталось, той сказав, що ОСОБА_34 вже не живий. 25.07.2016 дзвонила ОСОБА_52 , просила приїхати і казала, якщо вона не буде мати претензій, то ОСОБА_29 не посадять, на що вона відмовилась. В цей же день поїхали з чоловіком забирати з морга брата, в машині з ними був Омелюх, питали в нього що сталось. Він сказав, що зранку вигружали морозилку, потім поїхали на озеро з дітьми, де відпочивали, вживали спиртне, повернулись біля 16-00год. Це був день ОСОБА_32 , в с.Туровичі зупинились біля клубу, теж вживали спиртне, приїхали додому порались по господарству, потім накрили стіл і ще випивали. Після подій з ОСОБА_29 та подружжям ОСОБА_16 не спілкуються, оскільки вважає, що вони є співучасниками вбивства брата.

2.2.8.Свідок ОСОБА_53 в судовому засіданні пояснила, що останні три роки зустрічались з ОСОБА_17 дуже часто, вони ніколи не сварились, не бились. На застіллях ОСОБА_34 поводив себе тихо. Бачила колись на ОСОБА_48 подряпини, казав, що то діти. На передодні події ОСОБА_29 приходила до неї, казала, що ОСОБА_34 помінявся, перестав пити, не палить, щось має статись.

24.07.2016 біля 12-00 год дзвонила ОСОБА_29 , вона сказала, що відпочиває на озері, а ввечері ОСОБА_54 попросив ключі від гаражу, сказав підрізали ОСОБА_42 , треба викликати швидку. Через деякий час ОСОБА_54 разом з ОСОБА_16 приїхали, сказали що ОСОБА_29 зарізала ОСОБА_42 , що ОСОБА_55 забрав в неї ніж. В день похорон питала у Омелюхів, що сталось, ніхто з них нічого не сказав.

2.2.9.Свідок ОСОБА_56 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_17 є її сусідами, бачила, що завжди працювали, тримали господарство. Про їх відносини нічого не відомо, чула, що хотіли розлучитись, були якісь проблеми. В день події була розмова підвищеними голосами, вже смеркалось, як почула ОСОБА_29 крик. Протягом півгодини під`їхала якась машина. Щодо ОСОБА_29 може сказати, що емоційно врівноважена, заробляє гроші, любить дітей, сама утримує.

2.2.10.Свідок ОСОБА_57 в судовому засіданні також надала пояснення, вказала, що обвинувачена та померлий є її батьками. Між ними часто виникали сварки та конфлікти, причиною могли бути будь які дрібниці, будь яке застілля також могло закінчуватись сваркою, яка переходила в бійку, вони з сестрою часто їх розбороняли. Це не відбувалось кожного дня, але не рідше ніж раз в два місяці. Батько до дітей ставився добре, а відносно мами в нього виникала агресія. На її і мами проханням, баба з дідом приїжджали коли відбувались конфлікти. Бували випадки, коли забирали маму і чекали на вулиці, поки тато засне, а зранку він вибачався. Мама з татом хотіли розлучитись, але всі родичи наполягали не робити цього. Був період, коли вона з мамою жили від тата окремо і просила її не повертатись до батька. Свідком того, що мама погрожувала батьку вбивством не була.

В день події вона перебувала с.Малиновичі, близько дев,ятої десятої години вечора подзвонила мама і сказала, що "вона не хотіла", попросила приїхати додому. Вона звернулась до ОСОБА_58 , просила щоб відвіз додому. Коли приїхала, побачила, що батько лежав на підлозі, побито скло. ОСОБА_59 плакала, казала, що не знає як так сталось. На місці ще були мами сестра ОСОБА_60 , фельдшер ОСОБА_61 надавала мамі допомогу. Потім розповідала, що тато вдарив, вона тримала в той момент на руках братика. Тато піднімав на маму руку тільки коли був в стані алкогольного сп`яніння. Після похорон приїжджали баба, дід ОСОБА_36 , забрали документи на техніку, на земельну ділянку, намагалась підтримувати стосунки, останній час взагалі з ними не спілкуємось.

2.2.11Свідок ОСОБА_62 в судовому засіданні пояснила, що обвинувачена є її дочкою, вийшла заміж, пішла жити до свекрухи, забрала дитину і повернулась, була розсічена губа, сказала, що більш не повернусь, бо чоловік піднімає на неї руку. В їх сім, ї такого не було, щоб чоловік бив дружину. Зять теж прийшов, почали жити в них, через деякий час знов почались сварки, почав знов піднімати руку на дочку. Прожили рік, відремонтували будинок діда, стали окремо жити, через час знов дочка плакала. Був випадок, що ОСОБА_34 бив посуд, налякав дочку ОСОБА_18 , після чого вона стала заікатись. До народження третьої дитини дочка приїжджала до них, була вся синя, казала буду подавати на розлучення. Але потім зять вибачався, вмовив, щоб забрала заяву. Всі рідні знали про ці проблеми, але замовчували. Агресія у зятя починалась, коли випивав, а тверезий господар, тримав худобу.

24.07.2016 ОСОБА_16 з дітками поїхали до ОСОБА_29 . Після обіду дзвонила ОСОБА_63 , просила, щоб приїхали допомогли впорати худобу. Вони повернулись біля шостої вечора, були трохи випивші, поробили роботу і приблизно о восьмій годині повезли ОСОБА_29 додому. Зауважила ОСОБА_16 , що садить дітей в машину і за кермо випивший. З 20 до 20-30год приїхав ОСОБА_24 , добре був випивший, спитав де ОСОБА_16 та дружина. Пропонувала йому залишитись та поспати, але він не погодився. Омелюхи повернулись вранці наступного дня, біля 08 год, ОСОБА_60 сказала, що зятя нема, а ОСОБА_29 в поліції, нічого не пояснила. Вона одразу поїхала в ОСОБА_64 та була з дітьми. Наступного дня після похорон приїхали ОСОБА_65 , ОСОБА_54 , ОСОБА_36 , ОСОБА_66 . ОСОБА_67 сказала тут жив мій син, буду все забирати. Сусь взяла ключі від гаража і забрали, все що вважали потрібним. На поставлені учасниками справи питання, вона пояснила, що ОСОБА_29 розповідала, про те, що вечеряли вчотирьох, між ними почалась сварка, дитина була в неї на руках.

2.2.12 Свідок ОСОБА_68 в судовому засідання надала наступні пояснення, проживає в с.Омеляновичі, фельдшер, 24.07.2016 приблизно о 23-00год був телефонний дзвінок від працівника поліції, сказав, що вона повинна під,їхати і надати медичну допомогу ОСОБА_69 та її дочці. Поки їхали в машині, на її питання що сталось, ОСОБА_54 відповів, що ОСОБА_29 вбила ОСОБА_47 . Коли приїхали, ОСОБА_18 була біля машини, а ОСОБА_29 в коридорі, дала їй заспокійливе, спитала в неї для чого вона це зробила, на що вона кричала, що не хотіла. Попросила у працівників поліції дозвіл подивитись де це трапилось. Пам`ятає, що ліворуч кухні стояв стіл, був побитий посуд, по праву сторону лежало тіло людини, на ньому була сорочка, плями крові не бачила, близько двох метрів не підходила. На тілі була невелика рана ліворуч, як під ребром. На поставлені учасниками провадження питання, зазначила, що на той момент вже приїхали судмедексперт, працівники поліції, давали підписати їй якісь папери, що за документи не пояснювали, ніякий документ не оголошували. Чи робили в її присутності знімки не пам`ятає. Персональні дані в неї питав, як вона зрозуміла, слідчий, але він не представлявся. Ніякого предмету чим було поранено не показували. На її питання, чому нема крові, експерт відповів, що кров попала в порожнину. Емоційний стан ОСОБА_29 був збуджений, казала, що погано почуває себе, голова боліла. Чи перебувала вона в стані алкогольного сп`яніння, не може стверджувати. Давала їй як заспокійливе 20-35 крапель препарату «Барбовал», а також «Анальгин з Демідролом», чи вживала вона щось до того не знає, після ліків стала спокійніше.

2.2.13 Свідок ОСОБА_15 користуючись вимогами ст.63 Конституції України відмовилась давати пояснення.

2.2.14. Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000231 від 25.07.2016, правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч.1 ст.115 КК України. 24 липня 2016 року близько 22 год 30 хв. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за місцем проживання в АДРЕСА_1 , знаходячись в приміщенні літньої кухні, під час сімейної сварки, умисно нанесла два удари кухонним ножом в область грудної клітки з переду, своєму чоловікові ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в результаті чого від отриманих тілесних ушкоджень останній помер на місці.

2.2.15 Протокол огляду місця події від 24.07.2016 року з відповідними фототаблицями та схемою, складений слідчим Турійського ВП НВП ГУНП ОСОБА_70 , в присутності понятих ОСОБА_71 та ОСОБА_72 , в приміщенні літньої кухні по АДРЕСА_1 , виявлено труп ОСОБА_13 з двома тілесними ушкодженнями, а саме в яремній ділянці рана, 1,5х0,4см, вкрита кірочкою підсохлої крові, розташована косо вертикально. По білягрудинної лінії зліва на 4см нижче лінії сосків рана розміром 2,5х1см, розташована косо вертикально з рівними неосадженими краями, гострими кінцями, дном рани є міжреберні м`язи. В ході цього ж огляду зафіксовано загальну обстановку на місці вчинення злочину, виявлено побитий посуд на підлозі, вилучено кухонний ніж, предмети одягу трупа та сам труп.

В судовому засіданні з`ясовано, що протокол огляду місця події містить описку, замість вірної назви населеного пункту «с.Туровичи», вказано «с.Годовичі». Дана описка не впливає на суть документа і не погіршує становище учасників справи.

2.2.16.Висновок експерта №160 від 23.09.2016 року, на тілі трупа ОСОБА_13 при судово - медичній експертизі виявлені тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани (2) грудної клітки зліва з пошкодженням перикарду та передньої поверхні правого шлуночка серця з гемоперикардом та тампонадою серця кров`ю, що утворились від дії предмету, який має колюче-ріжучі властивості, можливо в час, вказаний в постанові, і за ступенем тяжкості, стосовно живої особи, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; різана рана (1) яремної ділянки, що утворилась від дії предмету, який має колюче ріжучі властивості, і за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Смерть ОСОБА_13 настала від колото-різаної рани грудної клітки зліва з пошкодженням перикарду та передньої поверхні правого шлуночка серця з гемоперикардом та тампонадою серця кров`ю.

Смерть ОСОБА_13 настала за 12-15 годин до моменту дослідження трупа в морзі.

Кров з трупа ОСОБА_13 відноситься до групи О(І).

По тілу ОСОБА_13 було нанесено не менше двох ударів предметом, що має колото-ріжучі властивості.

В момент нанесення йому тілесних ушкоджень, ОСОБА_13 знаходився передньою поверхнею тіла до травмуючого предмета.

В крові з трупа ОСОБА_13 виявлений етиловий спирт в кількості 2,48 проміле, що відповідає середньому ступеню тяжкості алкогольного сп`яніння. Вищевказані тілесні ушкодження перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю останнього.

2.2.17.В судовому засіданні експерт ОСОБА_73 пояснив, що безпосередньо яремна рана була покрита кірочкою, а отже не описані її краї, була поверхнева, не глибока, могла утворитись за 1-2 год. Стан алкогольного сп`яніння подовжував час згортання крові, при розтині дане ушкодження не було головне. Локалізація не виключає можливості, як показала обвинувачена. Рану в яремній ділянці описав так, як володів знаннями. Під яким кутом був ніж сказати точно не може, знизу вверх. Рука у обвинуваченої мала бути зафіксована. Вона могла тримати ніж, потерпілий міг відійти і ніж впасти. Рани спричинені не одночасно. Яремна рана була спричинена раніше ніж рана, що спричинила смерть. Відстань часу мінімально 1,5 2 год.

2.2.18 Висновок експерта №8 від 19.03.2021 року, вираженість ранніх трупних змін виявлених під час огляду місця події (Протокол огляду місця події від 24.07.2016), а також виявлених під час дослідження трупа ОСОБА_13 (Висновок експерта №160 від 23.09.2016 року) дають підставу вважати, що смерть підекспертного настала близько однієї години до огляду трупа на місці події та за 12-15 годин до моменту розтину.

Тобто час настання смерті ОСОБА_13 встановлений під час проведення судово-медичної експертизи не суперечить часу вказаному в матеріалах кримінального провадження (24.07.2016р. близько 22год. 30хв.)

Також, враховуючи дані Протоколу огляду місця події від 24.07.2016) та Висновку експерта №160 від 23.09.2016 року, на тілі трупа ОСОБА_13 було виявлено тілесні ушкодження:

а)Рана на передній поверхні грудної клітки в яремній ділянці (розміром 1,5х0,5см, вкрита кірочкою підсохлої крові темно-червоного кольору, рана розташована косо вертикально, зліва направо). Судити про термін виникнення даного ушкодження, властивості та напрямок дії травмуючого чинника, що його спричинив немає можливості, так як під час проведення судово-медичної експертизи не в повній мірі описана його характеристика.

б)Проникаюче поранення грудної клітки зліва з пошкодженням перикарду та правого шлуночка серця з гемоперикардом та тампонадою серця кров,ю (рана по передній поверхні грудної клітки по білягрудинної лінії зліва на відстані 1,2см від середньої лінії та на 4см нижче лінії між сосками, з рівними, неосадженими краями розміром 2,7х1см; верхній кінець рани П-подібний, нижній край загострений осаднений, дном рани є м`язи і хрящі грудної клітки, рана розташована по довжині косо-вертикально, справа наліво, на передній стінці правого шлуночка відмічається рана довжиною 2,5см, з різними неосадненими краями, гострими кінцями). Дане тілесне ушкодження утворилось від одноразової дії плаского колюче-ріжучого предмета типу клинка з лезом і обушком та перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті підекспертного, тобто є таким, що спричинило смерть відразу чи через короткий незначний проміжок часу після його спричинення. Враховуючи хід раневого каналу вказаного тілесного ушкодження, можна судити, що напрямок дії травмуючого фактору був спереду до заду відносно тіла потерпілого.

Для утворення, виявлених під час проведення судово- медичної експертизи у ОСОБА_13 тілесних ушкоджень необхідно два контакти з травмуючим чинником. Для визначення чіткої послідовності їх спричинення недостатня кількість судово-медичних даних.

Судово-медичних даних про здатність до активних дій після заподіяння йому тілесних ушкоджень- немає.

Судово-медичних даних про ознаки активного чи пасивного переміщення потерпілого після заподіяння ушкоджень та про ознаки зміни розташування пози трупа після настання смерті на момент проведення експертизи немає.

Судово-медичних даних про вплив на час формування кірочки підсохлої крові обробки раневої поверхні водою в спеціальній медичній літературі немає.

2.2.19 У судовому засіданні експерти ОСОБА_74 і ОСОБА_75 пояснили, що виявлено і описано два тілесних ушкодження, рана в проекції яремної вени і колото-ріжуча з пошкодженням шлуночка серця, що і стало причиною смерті. Різана рана морфологічно описана недостатньо, враховуючи опис можна стверджувати, що не є колото-різаною, а також не можливо сказати про час спричинення. Колото-різане поранення могло утворитись в час вказаний в ухвалі.

2.2.20 Висновок додаткової комісійної судово-медичної експертизи №79 від 12.11.2024 року, вивчивши матеріали справи, комісія прийшла до висновків, що виявлене на тілі трупа ОСОБА_13 проникаюче поранення грудної клітки зліва з пошкодженням перикарду та правого шлуночка серця з гемоперикардом та тампонадою серця кров`ю, що призвело до його смерті утворилося від одноразової дії плаского колюче-ріжучого предмета типу клинка з лезом і обушком.

Враховуючи встановлені характеристика та анатомічне (топографічне) положення в порожнині грудної клітки передньої стінки правого шлуночка (за грудиною і вправо до правої навкологрудиної лінії), в момент отримання поранення, що призвело до смерті, положення ОСОБА_76 мало бути наступним: тулуб нахилений вперед і вліво ближче до горизонтальної площини (за таких умов, серце дещо обертається вліво і передня стінка правого шлуночка теж зміщується назовні за лівий край грудини, в даному випадку, на одну пряму лінію з пошкодженнями ребра і шкіри).

Таким чином, встановлені експертною комісією положення тулуба ОСОБА_13 не відповідає положенню, вказаному обвинуваченою ОСОБА_10 під час проведення слідчого експерименту 13 жовтня 2024.

2.2.22. В судовому засіданні експерт ОСОБА_74 пояснив, що при проведенні експертного дослідження із за відсутності технічної можливості, експертна комісія позбавлена була відтворити відеозапис показань обвинуваченої в судовому засіданні. Однак покази ОСОБА_10 були ідентичними як в судовому засіданні, так і в ході проведення слідчого експерименту. Уточнюючі питання, які ставились ним обвинуваченій в ході слідчого експерименту та в судовому засіданні при допиті, є ідентичними. Та ще раз підтвердив, що положення тулуба ОСОБА_13 не відповідає положенню, вказаному обвинуваченою під час проведення слідчого експерименту, є технічно неспроможним. Якщо поставити представлений кухонний ніж як на слідчому експерименті, мало бути пошкодження лівих відділів серця.

2.2.22.Висновок експерта №46/46 від 01.09.2016 року, виявлена на наданих на дослідження бриджах кров (об`єкт № 9), які належать ОСОБА_10 , та були вилучені у неї 25.07.2016 під час особистого обшуку затриманої, може походити у тому числі від потерпілого ОСОБА_13 та підозрюваної ОСОБА_10 .

2.2.23.Висновок експерта №47/47 від 02.09.2016 року, з фототаблицями, кров, виявлена на наданому на дослідження ножі, який було вилучено в ході проведення огляду місця події 24.07.2016 року з приміщення літньої кухні, що знаходиться в АДРЕСА_1 , може походити у тому числі від потерпілого ОСОБА_13 та підозрюваної ОСОБА_10

2.2.24 Речові докази предмети одягу ОСОБА_10 , в тому числі й зазначені бриджі, у встановленому порядку було оглянуто та визнано речовими доказами, що підтверджується відповідними протоколом від 05.09.2016 року та постановою від 05.08.2016 року.

2.2.25 Висновок експерта №2808 від 06.10.2016 року, представлений на експертизу ніж, який було вилучено в ході проведення огляду місця події 24.07.2016 року з приміщення літньої кухні, що знаходиться в АДРЕСА_1 , до холодної зброї не відноситься, є ножем господарсько-побутового призначення та виготовлений промисловим способом.

2.2.26.Висновок експерта №56-МК від 13.10.2016 року, встановлено, що колото-різане поранення грудної клітки зліва на тілі ОСОБА_13 могло утворитися внаслідок дії клинка ножа, представленого на експертизу.

В момент нанесення ударів потерпілому ОСОБА_13 , останній міг знаходитись як у вертикальному так і у горизонтальному положенні або близькому до них. Більш конкретно встановити не представляється можливим, оскільки відсутня картина розташування слідів крові на одязі.

2.2.27.Зазначений кухонний ніж у встановленому порядку було оглянуто та визнано речовим доказом, що підтверджується відповідними протоколом від 16.10.2016 року та постановою від 16.10.2016 року.

2.2.28 Акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 55 від 25.07.2016 року, при медичному обстеженні ОСОБА_10 встановлено: будь-які пошкодження та рани відсутні, плаксива, настрій нестійкий, в свідомості, орієнтована, мова змазана, спітніння, почервоніння очей, міміка жвава, хода хитка, хитання при поворотах в п.Ромберга, рухи з промахуваннями, зі слів підекспертної вживала в цей день алкогольні напої, запах алкоголю присутній. Результат обстеження о 00-45год. 25.07.2016, Drager Alcotester 6510 0,8проміл. Алкогольне сп`яніння.

2.2.29. Висновок судово-психіатричного експерта №226 від 03.10.2016 року, у ОСОБА_10 ознак будь-якого психічного захворювання, а рівно-тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності в період, що відноситься до часу вчинення інкримінованого їй правопорушення чи в даний час не виявлялося і не виявляється. Вона могла і може усвідомлювати свої дії(бездіяльність) і керувати ними. Примінення примусових заходів медичного характеру вона в даний час не потребує.

З урахуванням емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей та рівня розумового розвитку, ОСОБА_10 могла правильно сприймати обставини, що мають значення у справі і могла давати по них відповідні показання. На момент скоєння протиправних дій ОСОБА_10 перебувала у стані вираженого емоційного напруження (фрустрації), що справив суттєвий вплив на її свідомість та поведінку. ОСОБА_10 перебувала в стані вираженого емоційного напруження (фрустрації), що сприяв частковій дезорганізації її поведінки в досліджуваній ситуації, та в деякій мірі обмежував її свободу дій.

Дані клінічного дослідження особи, виявлені під час проведення експертизи: при розпитуванні про інкриміноване правопорушення розповідає, що «чоловік повернувся додому злий і п`яний. Придирався до всього, скандалив.. Коли сиділи за столом він змів зі столу рукою весь посуд, побились банки, були великі куски скла на полу… потім він встав і наніс два удари кулаком мені в голову. Коли знову почав наближатися, то побачила його страшні очі… Був переляк… На руках в мене була маленька дитина… Подумала, що як вдарить, то впаду з дитиною на розбите скло і буде все». Згадує, як піднялася і взяла зі столу ніж. «Мала намір налякати, щоб втекти з дитиною». Не пам`ятає як нанесла удар. Пам`ятає звук ножа при падінні об цементну підлогу «Потім побігла з сином з хати». Суб`єктивно вважає себе винною.

Емоційний фон не стійкий. При відтворенні ситуації правопорушення, як і при описі конфліктних стосунків в сім,ї, неодноразових актів її побиття чоловіком плаче. Про свої взаємовідносини з чоловіком підекспертна повідомила, що на протязі всього їхнього спільного життя потерпала від фізичного і психологічного насилля. Перший раз чоловік її вдарив через півроку по весіллю. «Кожен день добивав словами… жила по режиму». Вчиняв сварки з незначних причин: не вчасно зварила їсти, чи не те. Ображав, неодноразово бив, міг кинути в неї, що під руку підвернеться. В 2012 після сильного побиття наважилась подати на розлучення, але після його залякувань і погроз, заяву відкликала. Останнім часом чоловік став зловживати спиртним, «що він пив знали всі, і його мати збиралася його лікувати. Коли недопивав скандалив, бився». Став ще більш емоційно нестримним. В правоохоронні органи за допомогою не зверталась, так як вважала, що це не вирішить ситуації, лише більше озлобить чоловіка. Сама ніколи перша конфлікти не провокувала . При побиттях просилась, щоб не бив. Здачу не давала, «якби могла дати здачу може не іздівався б стільки років».

«Під час затримання на місці події ОСОБА_10 поводила себе неадекватно, була емоційно збуджена та декілька разів висловлювалася, що хоче покінчити життя самогубством. Після доставлення до Турійського ВП ГУНП у Волинській області також декілька разів повторювала, що не хоче жити.

Аналіз матеріалів кримінального провадження, дослідження індивідуально-психологічних особливостей підекспертної та вивчення її поведінки безпосередньо на момент правопорушення вказують на те, що на момент нанесення ножового поранення підекспертна перебувала у стані вираженого нервово-психічного напруження з вираженою емоцією страху. Але обмеження сприйняття, втрати повного контролю над ситуацією у неї не спостерігалось. Не спостерігалось і стереотипності дій, порушення їх довільності. Постафективна стадія не вирізнялась ознаками глибокої психічної астенії; характеризувалась реакціями розпачу, почуття провини, жалю. Емоційний стан підекспертної не сягав рівня фізіологічного афекту, хоча сама дія вирізнялася раптовістю та імпульсивністю. Отже, високе нервово-психічне напруження (фрустрація) сприяло частковій дезорганізації поведінки підекспертної в досліджувальній ситуації, та в деякій мірі обмежувало її свободу дій. На розвиток динаміки вираженого емоційно-нервового напруження вплинули як внутрішні так і зовнішні чинники.

До внутрішніх чинників належать: емоційна нестійкість та підвищена тривожність, знижена стресостійкість, висока фрустраційна напруженість особистості в зв`язку з тривалими конфліктними стосунками у сім,ї, інстинкти самозбереження та захисту дитини. До зовнішніх належать наявність реальної загрози: 1)прояви прямої агресії чоловіка по відношенню до неї (передували два удари в голову); 2) наближення чоловіка з страшним виразом обличчя, що сприймала як продовження агресивних дій; 3) обмеження часових рамок для реалізації думки про втечу «він наближався… на руках дитина».

2.2.30. Висновок комісійної судово-психологічної експертизи №408 від 11.08.2021 року, експерти прийшли до висновку, що у ОСОБА_10 відмічаються такі психічні властивості: яскравість емоційних проявів, демонстративність, деякий егоцентризм, вразливість, бажання бути в центрі уваги, схильність до драматизації, нервозність, які можуть впливати на її поведінку, але не суттєво.

На момент, інкримінованих дій ОСОБА_10 , у неї спостерігалась активна реакція, яка не досягла рівня фізіологічного афекту, чи іншого емоційного стану, який міг би суттєво вплинути на її свідомість та діяльність та бути науково-психологічною підставою для висновку суду про стан сильного душевного хвилювання.

Об`єктивні фактори накопичення внутрішньої напруги у ОСОБА_10 , на момент інкримінованих їх дій: довготривала психотравмуюча ситуація, прямі та опосередковані прояви агресії зі сторони потерпілого. Суб`єктивні фактори наростання внутрішньої напруги у ОСОБА_10 : емоційна лабільність, тривожність, нервозність, вразливість.

ОСОБА_10 на момент досліджуваної ситуації діяла імпульсивно, під впливом емоцій, але в неї не спостерігалась втрати повного контролю над ситуацією та своїми діями.

Дії потерпілого перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з поведінкою ОСОБА_10 на момент інкримінованих їй дій.

У ОСОБА_10 на момент інкримінованих їй дій відбулась розрядка накопиченої напруги у вигляді афективної реакції, але глибина якої не досягла рівня стану фізіологічного афекту чи іншого емоційного стану, який міг би суттєво вплинути на її свідомість та діяльність.

Накопичення емоційної напруги у ОСОБА_10 відбувалось на протязі її спільного сімейного життя з потерпілим. Розрядка емоційної напруги у вигляді афективної реакції тривала декілька секунд.

Афективна реакція поєднує в собі багато різних емоцій, та може супроводжуватись частковою втратою пам`яті.

Стан легкого алкогольного сп`яніння не впливає на можливість розглядати будь який емоційний стан, в тому числі і такі стани, які суттєво впливають на свідомість та діяльність людини.

Експерти, виходячи з аналізу матеріалів кримінального провадження та клінічної бесіди з підекспертною, зазначили, що на момент досліджуваної ситуації, в родині Омелянюків склалась довготривала психотравмувальна ситуація, яка була викликана поведінкою потерпілого (він періодично, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, влаштовував сварки і бійки) і приводила до поступового накопичення емоційної напруги у обвинуваченої. При довготривалих психотравмувальних ситуаціях, на висоті емоційної напруги, навіть незначний подразник може викликати у обвинувачених афективну реакцію.

Домінуючими мотивами підекспертної, в досліджуваній ситуації, є афектогенні мотиви дії пов`язані з наявністю конфліктної ситуації та здійснювались під впливом емоційного збудження.

2.2.31 В судовому засіданні експерти-психологи ОСОБА_77 та ОСОБА_78 підтвердили, що при афективній реакції ОСОБА_10 може нечітко пам`ятати події, оскільки може супроводжуватись частковою втратою пам`яті. Також підтвердили відсутність у ОСОБА_10 на момент інкримінованих їй дій стану фізіологічного афекту. Можливо і був би афект, якщо б на руках у ОСОБА_10 не було дитини, вона діяла як мама, на попередження, наявна сильна прив`язка до дитини. Емоційна реакція в неї досягла піку напруження, тобто була афективною. Вона діяла під впливом емоцій, поведінка була свідомою.

2.2.32 Протокол проведення слідчого експерименту від 12.10.2016 року разом з цифровим носієм інформації картою пам`яті «Transcend micro SD», з участю підозрюваної ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , а також двох понятих ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , за адресою АДРЕСА_1 , при природньому освітленні в пасмурну погоду, під час якого, ОСОБА_81 відтворила обставини подій, які мали місце 24.07.2016.

2.2.33 Протокол слідчого експерименту від 13 жовтня 2023 року та відеозапису до нього, проведеного за участю прокурора, обвинуваченої ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , а також експертів ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , в ході якого обвинувачена розповіла та відтворила обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме механізм нанесення тілесного ушкодження ОСОБА_13 .

2.3. Надані докази стороною захисту.

2.3.1. У судовому засідання обвинувачена ОСОБА_10 надала наступні показання. Протягом багатьох років вона неодноразово ставала жертвою фізичного і психологічного насильства з боку чоловіка, неодноразово в присутності дітей, але терпіла все, боялась, просила його та мала сподівання що він зміниться. Однак в той день він знов приїхав п`яний, почав сваритись і знов підняв на неї руку. Можливо в неї спрацював інстинкт, оскільки вона намагалась захистити себе та дитину. Пояснила, що в шістнадцять років одружилась з ОСОБА_13 , стали проживати у свекрухи, через рік перейшли до її батьків, бо були конфлікти, чоловік її вдарив, після чого просив пробачення. Ще рік прожили у її батьків, зробили ремонт в будинку та переїхали жити окремо. Тримали господарство, вона доглядала дитину, однак конфлікти продовжувались, у зв`язку з чим вона раз в місяць уходила з дитиною до батьків. У 2012 році не витримала і подала на розлучення, однак чоловік знов вмовив зберегти сім`ю та забрати заяву. За півроку до подій чоловік почав дивно себе поводити, розмовляв вголос, про що вона казала його матері. Був випадок, коли будучі в стані алкогольного сп`яніння перевернувся з дитиною на тракторі. Конфлікти й бійки були в 2015-2016 роках, на ґрунті того, що випивав, після чого був роздратований, міг вдарити ні за що, а потім на ранок просив вибачення. Був випадок, коли чоловік її душив, за його вона подряпала йому обличчя. Останній конфлікт до подій відбувся десь за два місяці до того.

24.07.2016 біля 09-00год ранку Саші подзвонив ОСОБА_44 та запропонував поїхати на озеро, але чоловік відмовився, оскільки їхав молотити, а мені сказав щоб я з дітьми їхала. Приблизно з десятої до одинадцятої години приїхали ОСОБА_84 , ОСОБА_55 і ОСОБА_52 з дітьми і вони поїхали, а чоловік залишився вдома. Скільки ми маємо часу бути на озері ми не обговорювали. Протягом дня чоловік їй дзвонив, питав чи довго вони будуть, голос був нормальний, не роздратований. На озері пробули до вечора, брали з собою самогон, вона випила біля 100-150гр не більше, оскільки дивилась за дітьми. Валентині подзвонила мати, сказала, що треба допомогти по господарству. Приблизно о 19-00год приїхали до Омелюхів, ОСОБА_85 з дитиною одразу пішов додому, а вони пробули біля часу, поки порались по господарству. Далі ОСОБА_16 повезли її з дітьми додому, по дорозі зупинялись біля клубу, привітали куму з днем ОСОБА_32 , пробули десь півгодини. Коли приїхали додому, чоловіка ще не було, вона пішла поратись по господарству, ОСОБА_16 залишались у дворі, ОСОБА_86 готувала дітям їсти.

Через півгодини приїхав чоловік, по звуку мотоцикла почула, що він не в адекватному стані, оскільки сильно газував та швидко рухався. Вона вийшла з хліва, у дворі були ОСОБА_55 і діти.

Чоловік підбіг до неї щоб вдарити, але ОСОБА_16 перешкодив цьому, став його заспокоювати, далі вони сиділи на порозі а вона пішла далі поратись. Потім спитала у чоловіка чи буде він їсти, на що той відмовився.

Вона з меншим сином зайшла в літню кухню, за нею зайшов чоловік та сів за стіл. ОСОБА_55 також зайшов, але за стіл сідати став. Чоловік попросив, щоб вона дала їм випити, однак вона відмовила. ОСОБА_55 також відмовився пити і сказав ОСОБА_63 , щоб збирала дітей. ОСОБА_16 поїхали, а вона з чоловіком залишилась в кухні.

Чоловік, нічого не кажучи, згріб все що було на столі. Встав, підійшов до неї і наніс два удари кулаком по голові по черзі в одну і в другу сторони. Від чого в неї потемніло в очах. Вона в цей момент сиділа на стільці та тримала на руках дитину, якій на той момент було тільки три з половиною роки.

Потім чоловік пішов в сторону шафи, де зберігались кухонні прилади та ножі, знаходився на відстані біля двох метрів, після розвернувся та з піднятою вверх рукою, став рухатись в її сторону. Очі у чоловіка були страшні. Чи взяв він щось в руку не вспіла зрозуміти.

В цей момент, вона, дивлячись на нього, вскочила зі стільця, при цьому дитина залишалась в неї на руках, з метою чимось налякати його, схопила зі стола що підпало під руку, це виявився ніж. Рука якої тримала ніж була вперта в руку, якою тримала дитину. Пам`ятає тільки звук, як ніж вдарився об цемент. За часом це були секунди, як він наближався до неї, а вона в той момент вскочила зі стільця. Вона почала втікати, вибігла з дитиною з кухні і побігла за хлів. В той момент коли вибігала, чоловік залишався стояти. Боялась повертатись, думала що він знов буде бити, але через деякий час повернулась та з порога кухні побачила, що ОСОБА_30 лежить на підлозі.

ОСОБА_55 сказав, що він мертвий. Одразу боялась до нього підходити. В неї почалась істерика, стала кричати щоб його спасли, почала шукати телефон, дзвонити ОСОБА_31 . Скільки пройшло часу поки він приїхав не знає.

Потім приїхали поліція, швидка допомога, давали їй продути трубку, кололи якісь ліки. Так вона просиділа до ранку, а потім відвезли в СІЗО. Від спричинених їй чоловіком ударів, крові не було, але дуже боліла голова, у зв`язку з чим вона вимушена була просити ліки в СІЗО.

На поставлені учасниками справи питання пояснила, що чоловік перебував в середньому стані алкогольного сп`яніння, дитину не відпустила, бо події розвивались дуже швидко.

Чи залишалось ще щось на столі не пам`ятає, ніж схопила саме з цього столу. Їй ніхто не допомагав, вони з чоловіком і дитиною перебували в кухні самі. Як чоловік впав, вона не знає і не бачила.

Ніякої шкоди не мала наміру йому спричинити. Щодо ушкоджень в яремній ділянці нічого пояснити не може, не знає звідки воно.

Додала, що своєї вини в тому, що сталось не заперечує, однак її дії були викликані тим, що вона мала намір захистити себе і дитину. Страх того, що чоловік далі почне бити, а вона не втримає дитину і разом з нею впаде на побите скло.

Протягом цих всіх років проведення розслідування, нікуди не втікала, не перешкоджала будь яким чином розслідуванню, а навпаки давала правдиві пояснення. Вона мати трьох дітей, які вже втратили батька, тому просить не забирати в них і матір, готова понести покарання. Крім того, щиро приносить свої вибачення батькам чоловіка, і просить пробачити її, бо не хотіла щоб таке сталось, любила йог та сподівалась о він зміниться.

Пред`явлені до неї позовні вимоги визнає частково.

2.4. Оцінка наданих сторонами доказів.

2.4.1. Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, адже ні підозра, ні обвинувачення не можуть відповідно до ч. 3 ст. 17 КПК України ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а сукупність зібраних доказів, суд оцінює з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

2.4.2. Дослідивши у судовому засіданні надані стороною обвинувачення та захисту докази, суд дійшов висновку про те, що надані докази є належними, оскільки прямо та непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та спроможність на їх підставі вирішувати питання щодо обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність та можливість чи неможливість використання інших доказів.

2.4.3.Надані сторонами докази відповідно до вимог процесуального закону також є допустимим, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку, уповноваженими особами, з дотриманням встановлених процедур та не містять порушень прав учасників провадження.

2.4.4. Визнавати недопустимим доказ, а саме висновок додаткової судово-медичної експертизи №79 від 12.11.2024 у суду відсутні підстави, оскільки він також отриманий у встановленому законом порядку, відповідає вимогам ч.1 ст.86 КПК України. Експертом в судовому засіданні підтверджено, що покази ОСОБА_10 були ідентичними як в судовому засіданні, так і в ході проведення слідчого експерименту. Уточнюючі питання, які ставились ним обвинуваченій в ході слідчого експерименту та в судовому засіданні при допиті, є ідентичними, а тому не тягнуть невідповідності висновків експертного дослідження.

2.4.5. За клопотанням сторони захисту, судом витребовувались і досліджувались в судовому засіданні процесуальні документи, якими визначено слідчого та прокурора, які здійснювали і здійснюють повноваження прокурорів у даному кримінальному провадженні, а також процесуальні документи, якими були визначені строки досудового розслідування.

2.4.6.Варто врахувати, що сторона захисту має право подавати скарги на рішення слідчого та прокурора під час судового провадження, які не мала права оскаржити під час досудового розслідування, а також заперечення на ухвали слідчих суддів. При цьому, процесуальний закон визначив для цього певну стадію кримінального провадження - підготовче судове провадження.

Але, як видно з матеріалів судового провадження, під час підготовчого судового провадження питання залучення до матеріалів судового провадження будь-яких скарг та заперечень - судом не вирішувалось, бо такі скарги та заперечення стороною захисту - не подавались. Також від сторони захисту не надходило клопотань щодо визнання процесуальних документів не допустимими доказами.

2.5. Висновки суду щодо доведеності винуватості у пред`явленому обвинуваченні.

2.5.1. При вирішенні питання доведеності винуватості ОСОБА_10 поза розумним сумнівом, суд відповідно до ст. 17 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ураховує правові позиції Верховного Суду, викладені справі № 712/13361/15 (провадження № 51-1604км18), № 688/788/15-к (провадження № 51-597км17), а також в справі №204/647/20 (провадження №51-3037км22).

2.5.2 Зокрема, при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК, що передбачають:

"2. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом…

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи".

2.5.3Рішення суду має відповідати стандарту доведення винуватості - поза розумним сумнівом, який означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

При цьому, поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

2.5.4.Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

2.5.5Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

2.6. Висновки суду на підставі оцінки доказів.

2.6.1 Отже, судом встановлено, що між обвинуваченою та потерпілим стався конфлікт, під час якого потерпілий змахнув посуд зі столу, від чого утворились куски скла на підлозі, наніс два удари кулаком по голові обвинуваченої, в одну і в другу сторони, від чого в неї потемніло в очах. В цей момент вона сиділа на стільці та тримала на руках трирічну дитину. Далі потерпілий направився в сторону шафи, де зберігались кухонні прилади та ножі, якийсь момент щось шукав там, після розвернувся та з піднятою вверх рукою, став рухатись в її сторону. В цей момент, ОСОБА_10 , дивлячись на нього, вскочила зі стільця, дитина залишалась в неї на руках.

2.6.2. Оцінюючи дії потерпілого як такі, що реально загрожують подальшим заподіянням шкоди її життю здоров`ю, а також життю малолітньої дитини, обвинувачена з метою припинення протиправної поведінки ОСОБА_13 , схопила зі столу кухонний ніж і, перевищуючи межі необхідної оборони з огляду на невідповідність характеру (засобів нападу і оборони) та небезпеці посягання, нанесла ОСОБА_13 один удар ножом в область грудної клітини зліва, спричинивши тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани грудної клітки зліва з пошкодженням перикарду та передньої поверхні правого шлуночка серця з гемоперикардом та тампонадою серця кров`ю, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, унаслідок яких ОСОБА_13 помер на місці події.

Суд виключає з інкримінованого ОСОБА_10 обвинувачення - удар ножом в яремну ділянку потерпілого ОСОБА_13 , оскільки жодним представленим суду доказом не доведено термін виникнення даного ушкодження, властивості та напрямок дії травмуючого чинника, що його спричинив. По результатам експертних досліджень є різаною раною, поверхнева, не глибока, була покрита кірочкою, а отже не описані її краї. Морфологічно описана недостатньо, враховуючи опис можна стверджувати, що не є колото-різаною, а також не можливо сказати про час спричинення. Стан алкогольного сп`яніння потерпілого подовжував час згортання кров.

2.6.3.Дії обвинуваченої ОСОБА_10 органом досудового слідства кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

2.6.4. Предметом дослідження з точки зору наданих доказів, є позиції сторін, а саме сторони обвинувачення: обвинувачена ОСОБА_10 мала прямий умисел на вбивство (заподіяння смерті іншій людині та заподіяла його), і сторони захисту: обвинувачена захищала своє життя та здоров`я, та життя та здоров`я малолітньої дитини, від суспільно небезпечного посягання, шляхом заподіяння тому, хто посягає, ОСОБА_13 смерті при перевищенні меж необхідної оборони.

2.6.5.За нормативним визначенням умисне вбивство (стаття 115 КК) з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.

2.6.6.Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

2.6.7.Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ч. 3 ст. 27 Конституції України).

2.6.8.Згідно із ч.1 статті 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч. 3 ст. 36 КК України).

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Втім, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

2.6.9.Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання, в разі його наявності, - якщо характер посягання не підпадає під ознаки, зазначені у частині 5 статті 36 КК, - оцінити відповідність захисту небезпечності посягання.

2.6.10. З фактичних обставин, встановлених судом в судовому засіданні та досліджених судом доказів вбачається, що на протязі всього спільного життя обвинувачена потерпала від фізичного і психологічного насилля потерпілого. Перший раз чоловік її вдарив через півроку по весіллю. Вчиняв сварки з незначних причин, ображав, неодноразово бив, міг кинути в неї, що під руку підвернеться. В 2012 після сильного побиття наважилась подати на розлучення, але після його залякувань і погроз, заяву відкликала. Останнім часом чоловік став зловживати спиртним. Став ще більш емоційно нестримним. Обвинувачена сама ніколи перша конфлікти не провокувала.

2.6.11.Також вказані обставини підтверджуються поясненнями самих потерпілих та свідків, які є близькими родичами, зокрема потерпіла ОСОБА_5 вказувала, що невістка жалілась, що бив. В 2015 невістка дзвонила, казала, що б`є, подала на розлучення. Син сам не заперечував їй факту побиття дружини.

Свідок ОСОБА_57 , яка є дочкою обвинуваченої та потерпілого також зазначила, що між батьками часто виникали сварки та конфлікти, причиною могли бути будь які дрібниці, будь яке застілля також могло закінчуватись сваркою, яка переходила в бійку, вони з сестрою часто їх розбороняли, відносно мами в нього виникала агресія. На її і мами проханням, баба з дідом приїжджали коли відбувались конфлікти. Бували випадки, коли забирали маму і чекали на вулиці, поки тато засне.

Свідок ОСОБА_62 , яка є матір`ю обвинуваченою надала аналогічні пояснення, зауважила, що чоловік став піднімати на дочку руку з першого року сумісного життя, мирились, дочка йому пробачала, а через деякий час знов починались сварки, знов піднімав руку на дочку. Був випадок, що ОСОБА_34 бив посуд, налякав дочку ОСОБА_18 , після чого вона стала заікатись. До народження третьої дитини дочка приїжджала до них, була вся синя, казала буду подавати на розлучення. Але потім зять вибачався, вмовив, щоб забрала заяву. Всі рідні знали про ці проблеми, але замовчували.

Свідок ОСОБА_87 , який був безпосереднім очевидцем початку конфлікту і подальшим розвитком подій, також вказував, що ОСОБА_24 приїхав, був добре випивши, відразу кинувся до ОСОБА_29 , хотів вдарити, однак він перешкодив тому, став заспокоювати. В літній кухні сварка між ОСОБА_17 знов продовжилась, у зв`язку з чим він вимушений був забрати дітей, дружину і їхати.

2.6.12.Також з пояснень ОСОБА_10 , даних нею в судовому засіданні вбачається, що у день події чоловік приїхав вже не в адекватному стані, підбіг до неї щоб вдарити, але цьому перешкодив ОСОБА_16 , став його заспокоювати. При цьому, пряма агресія потерпілого по відношенню обвинуваченої не вщухала, оскільки на його вимоги дати випити, вона відмовила, після чого він, нічого не кажучи, згрібає все зі столу, встає, підходить до неї і наносить два удари кулаком по голові по черзі в одну і в другу сторони, від чого в неї темніє в очах. І в цей момент в неї на руках знаходиться малолітня дитина. Після цього потерпілий йде в сторону шафи, де зберігались кухонні прилади та ножі, щось там перебирає, розвертається та з піднятою вверх рукою, із страшним виразом обличчя рухається в її сторону, що вона сприймає, як продовження агресивних дій. Наявне обмеження часових рамок усвідомити чи взяв він щось в руку та чи можлива втеча, в той момент, як він наближається, а в неї на руках дитина.

2.6.13. Експерти у своєму висновку судово-психіатричного експертизи №226 від 03.10.2016 року вказали дані клінічного дослідження особи, виявлені під час проведення експертизи.

Емоційний фон не стійкий. При відтворенні ситуації правопорушення, як і при описі конфліктних стосунків в сім,ї, неодноразових актів її побиття чоловіком плаче. Про свої взаємовідносини з чоловіком підекспертна повідомила, що на протязі всього їхнього спільного життя потерпала від фізичного і психологічного насилля. Перший раз чоловік її вдарив через півроку по весіллю. Вчиняв сварки з незначних причин, ображав, неодноразово бив, міг кинути в неї, що під руку підвернеться. В 2012 після сильного побиття наважилась подати на розлучення, але після його залякувань і погроз, заяву відкликала. Останнім часом чоловік став зловживати спиртним, мати збиралася його лікувати. Став емоційно нестримним.

Аналіз матеріалів кримінального провадження, дослідження індивідуально-психологічних особливостей підекспертної та вивчення її поведінки безпосередньо на момент правопорушення вказують на те, що на момент нанесення ножового поранення підекспертна перебувала у стані вираженого нервово-психічного напруження з вираженою емоцією страху. Постафективна стадія не вирізнялась ознаками глибокої психічної астенії; характеризувалась реакціями розпачу, почуття провини, жалю. Отже, високе нервово-психічне напруження (фрустрація) сприяло частковій дезорганізації поведінки підекспертної в досліджувальній ситуації, та в деякій мірі обмежувало її свободу дій. На розвиток динаміки вираженого емоційно-нервового напруження вплинули як внутрішні так і зовнішні чинники, зокрема емоційна нестійкість та підвищена тривожність, знижена стресостійкість, висока фрустраційна напруженість особистості в зв`язку з тривалими конфліктними стосунками у сім,ї, інстинкти самозбереження та захисту дитини. Прояви прямої агресії чоловіка по відношенню до неї (передували два удари в голову), наближення чоловіка з страшним виразом обличчя, що сприймала як продовження агресивних дій, обмеження часових рамок для реалізації думки про втечу «він наближався… на руках дитина».

Також встановлено, що на момент досліджуваної ситуації, в родині Омелянюків склалась довготривала психотравмувальна ситуація, яка була викликана поведінкою потерпілого (він періодично, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, влаштовував сварки і бійки) і приводила до поступового накопичення емоційної напруги у обвинуваченої. При довготривалих психотравмувальних ситуаціях, на висоті емоційної напруги, навіть незначний подразник міг викликати у обвинуваченої афективну реакцію.

Домінуючими мотивами винної, в досліджуваній ситуації, є афектогенні мотиви дії пов`язані з наявністю конфліктної ситуації та здійснювались під впливом емоційного збудження.

2.6.14. Отже, в цілому, як вже наведено судом, надані показання обвинуваченою збігаються з версією, яка вказана в обвинувальному акті. Однак, за версією сторони обвинувачення ОСОБА_10 бажала вбити ОСОБА_13 , та довела до кінця свій умисел, а з показань обвинуваченої вбачається, що саме потерпілий першим виявлял агресію, первісно намагався здійснити напад на ОСОБА_10 , його дії були зупинені іншої особою, в продовження агресивної поведінки, завдав два удари по голові обвинуваченій, Навіть намагання обвинуваченої чинити опір, демонструючи потерпілому ножа, не змусили останнього відмовитись від своїх агресивних намірів. Потерпілий ОСОБА_13 є чоловіком обвинуваченої ОСОБА_10 та батьком трьох їхніх дітей, а отже, остання не мала будь-яких підстав для наявності умислу, пов`язаного з вбивством рідної людини, з якою прожила тривалий час під одним кровом, незважаючи на те, що ОСОБА_13 з малозначного приводу почав сварку, виказував агресію та наніс удари.

2.6.15. Слід зауважити, що показання обвинуваченої є доказом, а обставини зазначені в обвинувальному акті лише версією, яка має бути доведеною поза розумним сумнівом в вищенаведеному порядку, зібраними під час досудового розслідування доказами.

При цьому, показання обвинуваченої є доказом сторони захисту, які не можуть бути відкинуті виключно на тій підставі, що вони спростовуються доказами обвинувачення. Оскільки у цьому випадку однаково правильним є висновок, що докази обвинувачення спростовуються доказами захисту. Отже, якщо суд без достатнього обґрунтування відкидає докази, що свідчать на користь обвинуваченого, це суперечить основоположній вимозі, що сторона обвинувачення має довести висунуте обвинувачення, і одному з фундаментальних принципів кримінального права, а саме in dubio pro reo. З цих підстави, суд ретельно має перевірити та надати оцінку доказам сторін обвинувачення та захисту (постанова Верховного Суду від 12.03.2023 справа № 191/4689/19).

2.6.16 Викладені обставини свідчать, що ОСОБА_10 зазнала суспільно небезпечного посягання з боку чоловіка, яке створювало реальну загрозу заподіяння шкоди її здоров`ю і життю, а також здоров`ю і життю малолітньої дитини, не маючи іншої можливості уникнути подальшого насильства з його боку та спричинення більш тяжкої шкоди нападнику, використала ніж, який лежав на столі.

2.6.17 Дії потерпілого явно виражали послідовність та наполегливість з тенденцією до зростання жорстокості фізичного насильства. Намагання обвинуваченої чинити опір, навіть демонструючи потерпілому ножа, не змусили останнього відмовитись від своїх агресивних намірів. Судом не встановлено жодних фактичних даних, які переконливо свідчили б про те, що у тій обстановці винній мало б бути очевидно, що агресивні дії потерпілого припинились та загроза для її і сина життя і здоров`я минула.

Такі дії обвинуваченої означають, що у неї виникла підстава для необхідної оборони, тобто виникло право на захист правоохоронюваних інтересів своїх і малолітньої дитини шляхом заподіяння шкоди тому, хто посягає, для припинення цього посягання.

2.6.18. Водночас застосований засіб захисту та заподіяння шкоди у вигляді позбавлення життя за даних конкретних обставин справи не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту, а відтак ОСОБА_10 , вийшла за межі заходів, необхідних для захисту своїх та малолітньої дитини охоронюваних законом прав та інтересів, тобто перевищила межі необхідної оборони.

При цьому, суд визнає позицію обвинуваченою ОСОБА_10 щодо механізму утворення тілесного ушкодження у потерпілого, зокрема, що не наносила удар, а потерпілий налетів на неї, і вона просто вставала з ножом і нічого не робила, неспроможної, та такою, що спростовується висновком експертів, які зазначили, що встановлене експертною комісією положення тулуба ОСОБА_13 не відповідає положенню, вказаному ОСОБА_10 під час проведення слідчого експерименту 13 жовтня 2023 року.

2.6.19. Згідно зі ст. 24 КК України, злочин визнається вчиненим умисно, якщо особа, яка його вчинила, усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 17 КПК України усі сумніви доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

При оцінці правильності кваліфікації дій обвинуваченої, судом враховано вимоги постанови Пленуму ВСУ №2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», а саме п. 22, що питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Згідно ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

2.6.20. При таких обставинах суд вважає, що дії обвинуваченої відповідно до вимог ч.3 ст. 337 КПК України можливо перекваліфікувати із ч.1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України, оскільки своїми умисними діями обвинувачена ОСОБА_10 завдала ОСОБА_13 , який посягав на її життя та здоров`я, тяжкої шкоди, що виразилася у скоєнні його умисного вбивства, при цьому завдана нею шкода явно не відповідала небезпечності посягання та обстановці захисту, тому що у зазначеній ситуації не була необхідною та достатньою для негайного припинення посягання, тобто перевищивши межі необхідної оборони, вчинила кримінальне правопорушення передбачене ст.118 КК України.

Таким чином, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_10 у вчиненні нею умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оброни, доведена при встановлених судом фактичних обставинах поза розумним сумнівом, а її дії слід кваліфікувати за ст.118 КК України.

2.6.21 Посилання стороною обвинувачення на те, що ОСОБА_10 не скористалась реальною можливістю уникнути конфлікту з потерпілим, залишивши приміщення та звернувшись до родичів, спростовуються тим, що відповідно до частини 2 статті 36 КК, кожен має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади для захисту від суспільно небезпечного посягання. А отже ці посилання і доводи є помилковими.

2.6.22 Позиція сторони обвинувачення з приводу не підтвердження нанесення ударів потерпілим по голові обвинуваченій у зв`язку із відсутністю у неї тілесних ушкоджень, є надуманою, оскільки їх видима відсутність не виключає факту їх спричинення.

2.6.23. Також прокурор, на спростування версії сторони захисту про перебування обвинуваченої в стані оборони, посилався на те, що ОСОБА_10 діяла умисно, що мотив був не самозахист, а прагнення розправитись з нападником агресором.

Однак треба взяти до уваги, усталену практику Верховного Суду, який в своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що злочини, передбачені статтями 118 та 124 КК, є умисними, а тому наявність умислу на спричинення шкоди особі, що посягає, у тому числі - умислу на її вбивство, не виключає перебування особи, що захищається, в стані оборони.

Суд зазначає, що відповідно до статті 36 КК застосування для захисту засобів, що не відповідають обстановці посягання, не спростовує перебування особи у стані оборони, але виключає звільнення її від відповідальності, оскільки дає підстави для притягнення до відповідальності за перевищення меж необхідності при обороні у випадках, передбачених частиною 3 статті 36 КК.

Суд погоджується з тим, що за встановлених обставин події спричинення удару ножом в область серця, життєво важливого органу, перевищувало межі, необхідні для захисту в ситуації, що склалася, і тому дії засудженої мають бути кваліфіковані за статтею 118 КК.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_10 не заперечувала свою винуватість в смерті потерпілого, протягом досудового розслідування та судового провадження повідомляла про відомі їй обставини вчинення кримінального правопорушення. Зокрема, навіть під час затримання на місці події та після доставлення до райвідділу декілька разів висловлювалася, що хоче покінчити життя самогубством, що не хоче жити. В судовому засіданні також неодноразово повторювала, що глибоко шкодує про те, що сталось, адже страшна трагедія, яка сталась забрала в неї чоловіка, у дітей батька, у батьків сина. Наведені відомості є достатніми, аби вважати дії ОСОБА_10 як каяття (щирий жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення та осуд своєї поведінки), а отже є підставою для врахування таких дій як обставину, що пом`якшує покарання.

3.2. Слід зазначити, що суд вказував, що ОСОБА_10 визнавала винуватість частково. Однак, таке часткове визнання ґрунтувалось саме на позиції, що остання не мала умислу на заподіяння смерті, у версії наведеній в обвинувальному акті, але обвинуваченою визнавалось заподіяння удару потерпілому, як і настання відповідного наслідку смерті.

А отже, оскільки судом здійснено перекваліфікацію дій обвинуваченої з ч. 1 ст. 115 КК України на ст.118 КК України, склад якої повністю охоплює дії, які визнані обвинуваченою і щодо вчинення яких остання щиро каялась, суд вважає, що обвинуваченою повністю та беззаперечно визнано пред`явлене їй обвинувачення, та фактично визнавалось із моменту її затримання.

Бо визнання винуватості в пред`явленому обвинуваченні та правова кваліфікація є різними за містом поняттями. Зокрема, саме до дискреції суду належіть перевірка правильності кваліфікації дій обвинуваченої органом досудового розслідування. Тож, на думку суду, зміна правової кваліфікації ніяким чином не впливає на позицію обвинуваченої щодо визнання нею винуватості в пред`явленому обвинуваченні, чи відсутності правових підстав у суду для її зміни.

3.3. Суд також урахував, що прокурор посилався на те, що існує також обставина, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, зокрема вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

4. Мотиви призначення покарання.

4.1. Суд, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_10 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженої.

4.2. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченій ОСОБА_10 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує обставини, характер та вид вчиненого злочину, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до категорій нетяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України, але учинений унаслідок захисту свого життя та здоров`я, та життя і здоров`я малолітньої дитини. Його вид та суспільна небезпечність, що злочин учинено в стані необхідної оборони, хоча з перевищенням її меж.

4.3 Суд бере до уваги особу обвинуваченої ОСОБА_10 , її вік та стан здоров`я, яка вчинила злочин невеликого ступеня тяжкості, проти життя та здоров`я особи, вперше притягується до кримінальної відповідальності, офіційна не працевлаштована, людина з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання, однак зі слів підробляє приватним чином, тримає господарство, виховує двох неповнолітніх дітей, матеріально допомагає повнолітній дочці, що свідчить про міцні соціальні зв`язки, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується позитивно, скарг на поведінку від сусідів та мешканців села не надходило, до адміністративної відповідальності не притягувалась.

4.4 Також суд враховує, поведінку обвинуваченої відразу після вчинення злочину, яка, не намагалась уникнути відповідальності, мала належну процесуальну поведінку протягом всього досудового слідства та судового розгляду.

4.5.При дослідженні особистості обвинуваченої відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статей 69, 69-1 КК України, судом не встановлено.

4.6. Ураховуючи наведені висновки, позицію сторони обвинувачення, думку потерпілих, яких на полягали на суворій мірі покарання, наявність обставин, які обтяжують та пом,якшують покарання, відомості що характеризують особистість обвинуваченого, у суду наявні підстави для призначення покарання обвинуваченій за ст. 118 КК України у виді позбавлення строком на 2 роки.

4.7.Разом з тим, суд вважає необхідним вразувати, що обвинувачена ОСОБА_10 , будучі людиною з інвалідністю, після встановлених подій самостійно виховує та утримує двох неповнолітніх дітей.

Крім того, суд вбачає із фактичних обставин та матеріалів справи, що потерпілий ОСОБА_13 протягом всього часу подружнього життя з ОСОБА_10 , вчиняв насильство у сім`ї, з усталеною періодичністю, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, влаштовував сварки і бійки, тобто своєю поведінкою міг спровокувати скоєння проти нього злочину обвинуваченою.

4.8.Наведене дає суду підстави вважати, що призначення покарання обвинуваченій у виді позбавлення волі без іспитового строку, ураховуючи обставини кримінального правопорушення, утворять негативні наслідки для неповнолітніх дітей, у зв`язку з чим, відповідно до вимог ст. 50 КК України, суд уважає, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства, а наведені відомості є достатніми для того, аби призначити ОСОБА_10 покарання відповідно до положень ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки. Оскільки відбуття покарання з іспитовим строком в обов`язковому порядку передбачає покладення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України

Зокрема, відповідно до положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд покладає на обвинувачену ОСОБА_10 обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, а також передбачені пунктами 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

4.9. Призначення ОСОБА_10 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, бо призначення покарання є дискрецією суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченої, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

5.1.Вирішуючи цивільні позови потерпілих до обвинуваченої про відшкодування майнової та немайнової (моральної шкоди), заподіяної злочином, суд прийшов до наступних висновків.

5.2.Потерпілим ОСОБА_4 , як цивільним позивачем, заявлено цивільний позов до цивільного відповідача ОСОБА_10 про відшкодування немайнової (моральної) шкоди в сумі 100 000 грн. Згодом розмір морального шкоди збільшено до 200 000 грн.

Потерпілою ОСОБА_5 , як цивільним позивачем, також заявлено цивільний позов до цивільного відповідача ОСОБА_10 про відшкодування немайнової (моральної) шкоди в сумі 100000 грн., розмір якої в подальшому було також збільшено до 200 000 грн.

Цивільним відповідачем ОСОБА_10 заявлені до неї позовні вимоги визнані частково, в якому саме розмірі не зазначено.

5.3.Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За нормами ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

За ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичній особі відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Як роз`яснено у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

5.4.Виходячи з вищезазначених норм законодавства, суд вважає, що в результаті протиправних дій відповідача ОСОБА_10 , які потягли за собою смерть ОСОБА_13 , його батькам завдана моральна шкода, яка виразилась в найсильніших душевних стражданнях, розпачі, тяжкому стресі, нервових розладах, суцільній депресії. Потерпілі втратила спокійний сон, її психічний стан здоров`я суттєво порушився. Вони втратили сина, близьку людину, його моральну підтримку, на якого мали надію бути доглянутими в старості та як на помічника при житті. І на теперішній час вони досі намагаються усвідомити, що тяжкі наслідки у вигляді смерті ОСОБА_13 є невідворотними.

Отже, суд, враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, приходить до висновку що позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в якості відшкодування моральної шкоди суми в розмірі по 200 000 грн. кожному є обґрунтованими та такими, що відповідають ступеню та тривалості моральних страждань, а тому відповідно підлягають задоволенню в повному обсязі.

5.5 25.07.2016 року ОСОБА_10 було затримано в порядку ст.208 КПК України. Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01.06.2018, який скасовано ухвалою Волинського апеляційного суду від 15.11.2018, запобіжний захід у виді домашнього арешту із покладанням на ОСОБА_10 відповідних обов`язків залишено до набрання вироком законної сили.

Наразі жодний запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_10 не обраний.

5.6.Згідно з вимогами ч.2 ст.124, п.2 ч.4 ст.374 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, рішення про відшкодування процесуальних витрат у разі визнання особи винуватою зазначається у резолютивній частині вироку.

Процесуальні витрати по справі за проведення експертизи холодної зброї та імунологічних експертиз в сумі 2272,39 грн., підлягають стягненню з обвинуваченої в дохід держави в повному обсязі.

5.7 Арешт, накладений на майно обвинуваченої відповідно до ухвали слідчого судді Турійського районного суду Волинської області від 27.10.2016 року з метою забезпечення цивільних позовів, слід залишити чинним до вирішення питання про звернення стягнення на це майно за цивільними позовами потерпілих.

5.8.Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_10 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.118 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_10 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільні позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_4 200000 (двісті тисяч) гривень у відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5 200000 (двісті тисяч) гривень у відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_10 в дохід держави процесуальні витрати по справі в сумі 2272 (дві тисячі двісті сімдесят дві) гривні 39 копійок за проведення експертизи холодної зброї та імунологічних експертиз.

Арешт, накладений на майно ОСОБА_10 відповідно до ухвали слідчого судді Турійського районного суду Волинської області від 27.10.2016 року з метою забезпечення цивільних позовів, а саме на:

- житловий будинок, загальною площею 57,4 кв.м., житловою площею 31,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,25 га, в с. Туровичі Турійського району Волинської області, кадастровий номер :08:001:0003 (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 325994 від 12 грудня 2008 року);

- земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,45 га, в с.Туровичі Турійського району Волинської області, кадастровий номер :08:001:0004 (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 325995 від 12 грудня 2008 року), -

залишити чинним до вирішення питання про звернення стягнення на це майно за цивільними позовами потерпілих.

Речові докази, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Турійського ВП НВП ГУНП у Волинській області:

-кухонний ніж - знищити;

-жіночу футболку, жіночі бриджі та пару гумових тапочок повернути ОСОБА_10 ;

-чоловічу сорочку білого кольору, камуфляжні штани темного кольору, плавки сірого кольору, шкарпетки повернути ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

На вирок суду може бути подана апеляція до Волинського апеляційного суду через Володимирський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_88