ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №645/7423/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/133/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України

В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2025 року м.Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6 ,

- обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 05 січня 2024 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Комунар Харківського району Харківської області, громадянина України, українця, із базовою загальною середньою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено:

-за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень;

-за ч.4 ст.358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді штрафу розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Кримінальне провадження було розглянуто судом у порядку, передбаченому ст.ст.381-382 КПК України.

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Як установив суд, ОСОБА_7 в один із днів травня 2023 року, більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, у невстановленому в ході дізнання місці, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, для виготовлення підробленого посвідчення водія на своє ім`я, надав невстановленій в ході дізнання особі, свої анкетні дані та фотокартку для подальшого їх внесення до підробленого документу, таким чином сприяючи підробленню офіційного документа, після чого 13.06.2023, приблизно о 17 годині 00 хвилини, у невстановленому в ході дізнання місці, отримав від невстановленої в ході дізнання особи за грошову винагороду у сумі 12000 гривень, виготовлене у невстановленому ході дізнання місці та невстановленою в ході дізнання особою, посвідчення водія НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , бланк якого відповідно до висновку експерта № 20935 від 04.10.2023 за результатами проведення судової технічної експертизи документів не відповідає аналогічним бланкам, які виготовлялися на ПК «України», що здійснює випуск відповідних бланків документів, для власного використання.

03.07.2023 зазначене посвідчення водія ОСОБА_7 було надано працівникам УПП в Харківській області ДПП під час фіксації факту ДТП за участі автомобіля під керуванням останнього.

03.07.2023 у період часу з 17 години 44 хвилини по 18 годину 00 хвилин,

в ході огляду місця події, на ділянці місцевості поблизу будинку № 55 по проспекту Олександрівському у місті Харкові, посвідчення водія НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , бланк якого не відповідає аналогічним бланкам, які виготовлялися на ПК «України», що здійснює випуск відповідних бланків документів було вилучено дізнавачем СД ВП № 2 Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області.

Крім того, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 03.07.2023, приблизно о 15 годині 30 хвилин, більш точного часу в ході дізнання не встановлено, на проїжджій частині, поблизу будинку № 55 по проспекту Олександрівському у місті Харкові, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, при цьому достовірно знаючи, що посвідчення водія НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 є підробленим, пред`явив його працівникам УПП в Харківській області ДПП, які здійснювали фіксацію ДТП, у тому числі за участі автомобіля «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_7 .

Відповідно до висновку експерта № 20935 від 04.10.2023 за результатами проведення судової технічної експертизи документів бланк посвідчення водія НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 не відповідає аналогічним бланкам, які виготовлялися на ПК «України», що здійснює випуск відповідних бланків документів.

03.07.2023 у період часу з 17 години 44 хвилини по 18 годину 00 хвилин,

в ході огляду місця події, на ділянці місцевості поблизу будинку № 55 по проспекту Олександрівському у місті Харкові, посвідчення водія НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , бланк якого не відповідає аналогічним бланкам, які виготовлялися на ПК «України», що здійснює випуск відповідних бланків документів було вилучено дізнавачем СД ВП № 2 Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 ставить питання про скасування вироку в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосуванням кримінального закону, який підлягає застосуванню додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Зазначив, що призначене ОСОБА_7 близьке до мінімально можливого покарання не відповідає меті виправлення останнього та попередження нових правопорушень. Зауважив, що призначений штраф за своєю сумою навіть менше тих коштів, які ОСОБА_7 витратив на придбання завідомо неправдивого документу 12 000 грн. В подальшому ОСОБА_7 близько 2 місяців користувався підробленим посвідченням водія до моменту коли потрапив у ДТП. Також зауважив, що згідно висновків Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 вересня 2023 року у справі №702/301/20 не має значення чи мав право керування транспортними засобами обвинувачений на момент вчинення кримінального правопорушення. Вважає, що застосування такого виду додаткового покарання має на меті викорінити у ОСОБА_7 зневагу до норм Правил дорожнього руху, змусити його не відшукувати протиправні способи продовжувати керувати транспортним засобом без належних на те прав, а пройти належним чином визначену законом процедуру отримання водійських прав, з усвідомленням необхідності дотримуватись ПДР. Просить постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки;-за ч.4 ст.358 КК України в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень;на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначити остаточне покарання у виді штрафу розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор частково підтримав апеляційну скаргу, просив не застосовувати додаткове покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю доповідача, доводи прокурора, думку обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Фактичні обставини кримінальних проступків і кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється, тому згідно положень ч.1 ст.404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження злочинів.

Згідно положень ст.414 КПК України, явно несправедливим через м`якість визнається покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого за своїм видом чи розміром.

Суд першої інстанції не в повній мірі врахував цих вимог закону.

Приймаючи таке рішення суд послався на те, що обвинувачений раніше не судимий, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його щире каяття, визнавши останню обставину пом`якшуючою покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Однак, суд при призначенні близького до мінімально можливого покарання у повній мірі не врахував, що факт підробки водійського посвідчення було виявлено під час фіксації дорожньо-транспортної пригоди за участі автомобіля під керуванням ОСОБА_7 , що підкреслює особливу небезпеку таких дій для безпеки дорожнього руху.

Враховуючи викладені обставини та особу обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді штрафу за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, його не можна визнати необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Що стосується доводів апеляційної скарги першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то вони є безпідставними.

Частиною 2 ст.55 КК України визначено, що позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове покарання може бути призначене й у випадках, коли воно не передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за умови, що з урахуванням характеру кримінального правопорушення, вчиненого за посадою або у зв`язку із заняттям певною діяльністю, особи засудженого та інших обставин справи суд визнає за неможливе збереження за ним права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Обґрунтовуючи необхідність призначення такого додаткового покарання, перший заступник керівника Харківської обласної прокуратури посилається на висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.09.2023 у справі 702/301/20 про те, що правова природа додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини ст.ст. 286, 286-1 КК України, і полягає у забороні керувати транспортними засобами. У наведеній постанові Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла висновку про те, що у ст.55 КК України не встановлено обмежень щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, коли воно передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, особам, які на момент вчинення кримінального правопорушення не мали права керувати транспортними засобами.

Особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною ст.ст.286, 286-1 КК України, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що у провадженні, яке було предметом розгляду Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, особа, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом, допустила порушення Правил дорожнього руху та враховуючи наслідки, що настали, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України. При цьому, санкції ст.ст.286, 286-1 КК України, окрім ч.2 ст.286 КК України, передбачають обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Санкція ч.2 ст.286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Таким чином, Верховний Суд надавав оцінку обставинам, коли особа, яка перебувала за кермом транспортного засобу та спричинила ДТП, не мала посвідчення водія, а санкції ст.ст.286, 286-1 КК України передбачають можливість призначення такого додаткового покарання як позбавлення права керування транспортними засобами. В даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, санкції яких, на відміну від санкції ст.ст.286, 286-1 КК України, не передбачають можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

І хоч положення ч.2 ст.55 КК України визначають можливість призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю у випадках, коли воно не передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, однак одночасно з цим визначають умову такого застосування. На переконання колегії суддів призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами в даному випадку не сприятиме запобіганню вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень та досягненню мети покарання, яке за своєю суттю полягає у обмеженні особи у використанні такого права протягом встановленого судом строку. Таким чином, застосування в даному кримінальному провадженні додаткового покарання не є перешкодою для вчинення особою дій, спрямованих на отримання як посвідчення водія поза встановленою законодавством процедурою так і будь-якого іншого документу.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.55 КК України, враховуючи характер кримінальних правопорушень, та те, що ОСОБА_7 в даному провадженні не обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення у сфері порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, йому не ставиться в провину порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, що спричинило шкоду здоров`ю чи навіть смерть іншим особам, яке б за своїм характером вимагало необхідність призначення такого додаткового покарання, суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх правових підстав для призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати на підставі ч.2 ст.409 КПК України, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого і відповідно до вимог, передбачених п.2 ч.1 ст.420 КПК України ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання відповідно до положень ст.65 КК України в межах, установлених у санкціях ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, з урахування тяжкості вчинених правопорушень, їх наслідків і даних про особу обвинуваченого

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 05 січня 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

-за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень;

-за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначити остаточне покарання у виді штрафу розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня отримання копії вироку.

Головуючий:

Судді: