Справа № 1-5/11
ПОСТАНОВА

іменем України

18.06.2025 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч.1 ст.164 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , відповідно до рішення Добропільського міського суду Донецької області від 27.10.2005 року зобов`язаний виплачувати аліменти на користь гр. ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розміні від усіх видів заробітної плати кожен місяць до повноліття дитини, починаючи з 27.09.2005 року.

Однак ОСОБА_3 , знаючи про те, що він зобов`язаний виплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , злісно ухиляється від платежів встановлених рішенням Добропільського міського суду коштів на утримання дитини. Після звільнення з шахти «Новодонецька» 24.04.2006 року по п.4 ст.40 КЗоТ за прогули, ОСОБА_3 ніде не працював та аліменти на утримання сина не виплачував, матеріальної допомоги сину не надавав. Станом на 01.04.2008 у нього з`явилась заборгованість по аліментам в сумі 8615 грн., тобто ОСОБА_3 умисно, злісно ухиляється від платежів встановлених рішенням суду грошових коштів на утримання дитини.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.

До суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за скоєний злочин, передбачений ч. 1 ст. 164 КК України, на підставі ч. 2 ст. 49 КК України, а кримінальну справу щодо нього закрити.

Суд, вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, вважає, що клопотання прокурора ОСОБА_4 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

25.07.2008 до Добропільського міськрайонного суду Донецької області направлено кримінальну справу № 33-20161 від 15.05.2008, стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України (в редакції 3316-IV від 10.02.2006).

Відповідно до пункту 11 Перехідних положень КПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, з урахуванням положень, передбачених § 3 розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Пункт 5 ч. 1 ст. 7-1 КПК України (в редакції 1960) визначає закінчення строків давності як одну із підстав закриття судом провадження в кримінальній справі

Відповідно до ч. 2 ст. 11-1 КПК України (в редакції 1960) суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв?язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Відповідно до ст. 49 КК України (в редакції 3316-IV від 10.02.2006) особу не може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину минули такі строки: один рік з дня вчинення будь-якого з злочинів, передбачених статтями 106 і 125 частина 1, або злочину, за який згідно з законом може бути призначено покарання не більш суворе, ніж виправні роботи або направлення в дисциплінарний батальйон; три роки з дня вчинення злочину, за який згідно з законом може бути призначено позбавлення волі на строк не більше двох років, (крім злочинів, передбачених статтями, які вказані в пункті 1 цієї статті); п?ять років з дня вчинення злочину, за який згідно з законом може бути призначено позбавлення волі на строк не більше п?яти років; десять років з дня вчинення злочину, за який згідно з законом може бути призначено більш суворе покарання, ніж позбавлення волі строком на п?ять років.

Перебіг давності зупиняється, коли особа, яка вчинила злочин, переховується від слідства або суду. В цих випадках перебіг давності відновлюється з моменту затримання особи або явки її з повинною. При цьому особу не може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, якщо від часу вчинення злочину минуло п?ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.

Як вбачається з ч. 2 ст. 49 КК України (в редакції 3316-IV від 10.02.2006) перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з?явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку п?ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п?ятнадцять років.

Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 02.02.2023 за результатами розгляду справи №735/1121/20, визначені у статті 49 КК України строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним.

Велика Палата вважає, що встановлені частиною другою статті 49 КК України загальні строки мають преклюзивний характер і спрямовані на недопущення застосування щодо людини заходів кримінальної репресії через нерозумно тривалі проміжки часу. Адже в іншому разі зупинення диференційованих строків у випадках, коли підозрюваний, обвинувачений переховується від розслідування та суду впродовж багатьох років, продовжувало б їх на необмежений час з можливістю покарання особи за кримінальні правопорушення, вчинені в далекому минулому, впродовж усього життя - як тільки вона потрапить у поле зору правоохоронних органів.

Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п?ятнадцяти років з моменту вчинення злочину), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 пункту 8 постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» роз?яснив, що звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є обов?язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Касаційного кримінального суду від 24.05.2018 за результатами розгляду справи № 200/4664/14-к, вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, суд не зобов?язаний встановлювати чи винний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення та чи підлягає він покаранню за його вчинення.

Приписами ч. 1 ст. 248 КПК України (в редакції 1960) встановлено, що при наявності обставин, передбачених ст. 6, ч.1 ст. 7 , ст.ст. 7-1, 7-2, 8, 9, 10 і 11-1 цього Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази, зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом.

У зв`язку з тим, що з моменту скоєння ОСОБА_3 злочину передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України минуло 19 років, керуючись ч. 2 ст. 49 КК України, ст. 11-1 КПК України (в редакції 1960),суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_4 задовольнити.

Кримінальну справу відносно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч.1 ст.164 КК України, - закрити на підставі ч. 1 ст. 248 КПК України (в редакції 1960), а ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності на підставі ч. 2 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Запобіжний захід у виді підписки про невиїзд ОСОБА_3 скасувати.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду міста Дніпра ОСОБА_7