ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/661/25 Справа № 183/1489/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 , (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисників ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000063 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та прокурора Куп`янської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дуванка Шевченківського району Харківської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років з позбавленням права обіймати керівні посади в органах місцевого самоврядування на строк 11 років та з конфіскацією всього належного йому майна.

Крім того судом вирішено питання про долю речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 111-2 КК України, як пособництво державі-агресору, а саме умисні дії спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинені громадянином України, з метою завдання шкоди України, шляхом реалізації, підтримки рішень та дій окупаційної адміністрації держави-агресора.

За встановлених судом обставин та детально викладених у вироку суду ОСОБА_7 будучи громадянином України та перебуваючи на посаді директора стадіону «Спартак» під час окупації м. Куп`янська Харківської області у період часу з кінця квітня, але не раніше 23 квітня 2022 року по вересень 2022 року, приймав рішення щодо пособництва державі агресору, а саме: реалізації та підтримки рішень дій держави-агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора.

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною та незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевськими конвенціями 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Діючи в порушення норм міжнародного гуманітарного права, президент російської федерації (далі рф) ОСОБА_10 , а також інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням представники влади рф, всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), підготували та розв`язали агресивну війну та військовий конфлікт підрозділів зс рф на території України.

24.02.2022 на виконання вищевказаного злочинного наказу військовослужбовці збройних сил рф, шляхом збройної агресії, із загрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Харківській, Донецькій, Луганській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та вчинили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, що мають важливе народногосподарське або оборонне значення, та вчинили окупацію частин зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, яка триває до теперішнього часу та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

У зв`язку з цим, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» затверджено зазначений Указ.

Воєнний стан неодноразово продовжувався указами Президента України, в останній раз Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 07.11.2022 № 757/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 строком на 90 діб.

Законом України від 16.11.2022 р. №2738-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» затверджено зазначений Указ.

Законом України від 22.05.2022 № 2265-ІХ «Про заборону пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії російської федерації як держави-терориста проти України, символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну» російська федерація визнана державою-терористом (державою-агресором).

З початку військової агресії російської федерації, на територіях, які опинилися в окупації, серед яких було і м. Куп`янськ Харківської області, представники держави-агресора, створили незаконні органи влади, які розпочали впроваджувати політичні та освітні стандарти російської федерації.

Так, 24.02.2022 відбулось збройне захоплення м. Куп`янська Харківської області військовими формуваннями рф, у зв`язку з чим органи державної влади, органи місцевого самоврядування, правоохоронні органи об`єктивно не мали можливості виконувати свої обов`язки та реалізовувати законні повноваження для забезпечення на території вказаного населеного пункту порядку та режиму законності.

У зв`язку з чим, а також будучи обізнаним про введення на території України воєнного стану на підставі відповідного указу Президента України, у ОСОБА_7 у період часу з кінця квітня, але не раніше 23 квітня 2022 року по вересень 2022 року, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на здійснення пособництва державі-агресору шляхом підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань рф, здійснив загальну організаційну, матеріально-технічну, інформаційну підготовку стадіону «Спартак» відповідно до стандартів російської федерації та надав відповідні консультації та методично-рекомендаційні матеріали, з метою завдання шкоди Україні.

Окрім цього, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на завдання шкоди Україні в умовах воєнного стану шляхом підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань рф, окупаційної адміністрації держави-агресора, ОСОБА_7 в період часу з кінця квітня, але не раніше 23 квітня 2022 року по вересень 2022 року, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, перебуваючи на території м. Куп`янська, а саме за адресою: Харківська область, м. Куп`янськ, вул. 1 Травня, буд. 28, виконуючи обов`язки директора стадіону «Спартак» м. Куп`янська, Харківської області у структурі окупаційної адміністрації держави-агресора, що створена представниками держави-агресора рф на тимчасово окупованій території м. Куп`янська Харківської області, організовував та контролював проведення футбольних матчів, змагань на прилеглій території стадіону, наймав співробітників з комплексного обслуговування стадіону «Спартак» м. Куп`янська, проводив культурно-масові заходи спортивного спрямовування з елементами пропагандистського спрямовування, чим підтримав рішення дій держави-агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 просить вирок суду першої інстанції скасувати та виправдати ОСОБА_7 , у зв`язку з відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги захисник ОСОБА_9 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, захисник вказує, що формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним є неконкретним та суперечить встановленим судом обставинам, зокрема захисник звертає увагу на те, що в обвинувальному акті не конкретизовано та матеріали провадження не містять доказів на підтвердження:

- що ОСОБА_7 виконував чи підтримував будь-які рішення держави агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора та ким саме такі рішення були прийняті;

- в чому саме виразилися дії ОСОБА_12 направлені на організаційну, матеріально-технічну, інформаційну підготовку стадіону Спартак відповідно до стандартів російської федерації та надання консультацій та методично-рекомендаційних матеріалів, чим передбачені стандарти рф для стадіонів, які саме дії вчинив обвинувачений на приведення стадіону до вказаних стандартів, кому він надавав консультації та методичні рекомендації;

- яким чином ОСОБА_7 організовував проведення футбольних матчів та змагань саме на прилеглій території стадіону, які це були футбольні матчі та змагання, коли вони проводилися, скільки їх було, яким чином ОСОБА_12 контролював їх проведення, які заходи він проводив, окрім футбольних матчів та змагань, в чому саме полягав їх пропагандистський характер;

- кого саме наймав ОСОБА_12 для комплексного обслуговування стадіону.

Захисник звертає увагу на те, що єдине що було достовірно встановлено дослідженими судом доказами це те, що ОСОБА_12 з перших дній війни продовжував знаходитися на посаді директора стадіону та зберіг його майно, атрибутику та символіку.

Також, захисник зазначає про те, що у вироку суду викладено стислий та невідповідаючий дійсності зміст показів свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , а зміст показів інших свідків взагалі не викладено.

При цьому, захисник звертає увагу на те, що всі покази свідків містять в собі відомості про те, що ОСОБА_12 продовжував працювати на стадіоні з перших днів окупації, зберіг стадіон та майно, атрибутику, й на стадіоні нічого не змінилося.

Крім того, показами свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_21 підтверджується що окупаційною владою застосовувався примус та ОСОБА_12 під загрозою життю та здоров`я не міг відмовитися від виконання вказівок окупаційної влади чи від обіймання посади.

Також захисник звертає увагу на те, що за результатом судового розгляду судом, без належного мотивування, було значно зменшено обсяг висунутого обвинувачення, зокрема в частині реалізації, підтримки рішень та дій держави-агресора та збройних формувань.

До того ж, адвокат наголошує на тому, що стороною обвинувачення були порушенні вимоги ст. 290 КПК України, а саме при наданні матеріалів досудового розслідування для ознайомлення, що відбувалося в приміщенні Харківського слідчого ізолятору, стороні захисту не було забезпечено можливість знайомитися з технічними носіями, а відтак, з огляду на те, що стороні захисту не були відкритті електроні носії інформації, унеможливлює їх використання в суді.

Також захисник вказує і на недопустимість документів, наданих під час допиту на стадії досудового розслідування свідком ОСОБА_22 та постанови про визнання документів речовими доказами, як таких, що були отримані в неналежний спосіб, а враховуючи, що такі документи були наданні свідком під час його допиту, їх дослідження в суді без безпосереднього допиту вказаного свідку, суперечить засаді безпосередності, й надані свідком документи не відповідають критеріям речового доказу у кримінальному провадженні.

Зазначає захисник і про те, що проведені слідчим зняття інформації з електронних інформаційних систем, за результатом, яких було складено протоколи від 02.12.2022 були проведені безпідставно та незаконно, без прийняття слідчим відповідних процесуальних рішень.

Крім того, на переконання захисника, судом було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме належним чином не враховано дію Закону в часі, а саме того, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися Законом як кримінального караними.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції та виправдати ОСОБА_7 , у зв`язку з відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції скасувати та направити справу за обвинуваченням ОСОБА_7 на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги захисник посилається на

Так, захисник зазначає, що з відомостей, наявних в ЄДРСР йому стало відомо, що вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 20.02.2024 року, було засуджено ОСОБА_23 за ч. 2 ст. 111-1 КК України, а саме за те, що він в липні 2022 року зайняв посаду т.зв. исполняющего обязаности специалиста отдела культури, молодежи и спорта военно-гражданской администрации Купянского района Харковской области та в період часу з 21.07.2022 по 06.09.2022 приймав участь у плануванні, підготовці та проведенні спортивних заходів, які відбувалися у період липня сеерпня 2022 року на території тимчасово окупованого м. Куп`янська Харківської області.

При цьому, з матеріалів цього провадження видно, що всі документи були підписані и.о. начальника отдела культури, молодежи и спорта..... - ОСОБА_24 , підпорядкуванні якої перебував ОСОБА_23 , що свідчить про те, що організацією спортивних заходів займалась так звана Молодежная рада, а відтак ОСОБА_7 не міг та не приймав участі в підготовці та проведенні спортивних заходів, не організовував їх та не контролював їх проведення.

Захисник вказує, що з досліджених і покладених судом в основу обвинувального вироку доказів, незрозуміло, які обставини кримінального провадження підтверджують документи, які були складені до 24.12.2022, тобто до воєнного агресії рф та яким чином вони можуть підтверджувати функціонування окупаційної адміністрації на території м. Куп`янська, як про це зазначає суд першої інстанції.

Крім того, захисник звертає увагу на те, що висновки суду першої інстанції та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, побудовані на припущеннях на неправильній оцінці показів свідків, а кожен із елементів об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_12 кримінального провадження не підтверджуються дослідженими доказами.

Також, адвокат ОСОБА_25 наводить в своїй апеляційній скарзі доводи аналогічні доводам апеляційної скарги адвоката Мельника стосовно допущених судом першої інстанції істотних порушень.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим та призначити покарання за ст. 111-2 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги строком на 15 років, та з конфіскацією всього належного йому майна.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги покурор посилається на те, що оскільки ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України, виконуючи особливу роль особи, яка вчинила діяльність, шляхом здійснення підтримки збройних формувань та окупаційних адміністрацій держави-агресора, спричинив вкрай негативні наслідки для впровадження політичних стандартів рф в Україні. У зв?язку з чим, призначення законного та достатнього покарання за ст.111-2 КК України є актуальним питанням в період воєнного стану країни.

Відтак вважає, що призначене ОСОБА_7 за вироком суду покарання, з урахуванням особливостей вчиненого кримінального правопорушення тa наслідків його вчинення, з урахуванням особи обвинуваченого, за своїм розміром є явно несправедливим через м?якість, а вирок суду в цій частині не містить достатнього законного обґрунтування щодо наявності при цьому рівноцінного суспільного інтересу.

Інтерес держави щодо підвищення ефективності призначеного винною особою відчутного, необхідного і достатнього покарання за вчинене кримінальне правопорушення в даній ситуації судом не забезпечено, що в конкретному випадку негативно вплине на мету передбаченого ст.111-2 КК України покарання, а саме спеціальної і загальної превенції.

Позиція учасників судового провадження.

Обвинувачений та його захисники підтримали подані апеляційні скарги та з підстав, викладених в апеляційних скаргах просили вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.

Прокурор підтримав подану ним апеляційну скаргу, та з мотивів викладеній в апеляційній скарзі просив вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий вирок в цій частині.

Мотиви суду.

Статтею 370 КПК передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіривши доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_9 і ОСОБА_8 та матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вищезазначених вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, з огляду на таке.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, зроблено з додержанням ст. 23 КПК України на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 зазначеного Кодексу.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що визнання винуватості доведеною поза розумним сумнівом версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що стосуються події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.

З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 760/23459/17 та ін.).

Цей стандарт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , на думку колегії суддів суду, було дотримано з огляду на таке.

У своїх рішеннях Верховний Суд неодноразово зазначав, що чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів (стосовно цього елемента доказування), які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа, тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно із цим стандартом доказування) винуватості особи (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі № 728/578/19; від 20 жовтня 2021 року у справі № 759/14119/17).

Так, відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України настає за умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинені громадянином України, іноземцем чи особою без громадянства, за винятком громадян держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні шляхом:

1) реалізації чи підтримки рішень та/або дій держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора;

2) добровільного збору, підготовки та/або передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора.

Окупаційна адміністрація держави-агресора це - будь-які квазі-органи влади, створені РФ на окупованих територіях України.

Рішення держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора це політичні заяви, закони, укази, постанови, накази, розпорядження та інші відповідні рішення, що приймаються органами влади РФ, командуванням її збройних формувань, окупаційною адміністрацією. А дії держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора це будь-які дії вказаних суб`єктів, вчинені повністю чи частково на виконання зазначених рішень.

Реалізація рішень та/або дій здійснення, втілення у життя, підтримка рішень та/або дій це сприяння, надання моральної, матеріальної чи іншої допомоги, вираження солідарності з діями чи рішеннями держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора, висловлення симпатії їм, виступ на захист зазначених рішень чи дій.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_13 зазначив, що в період окупації на стадіоні організовувались заходи окупаційною владою, на цих заходах був присутній ОСОБА_7 , також стадіон використовували військові. Навесні на заходах були агітаційні моменти, були кореспонденти, нагороди. При цьому, свідок зазначив, що ОСОБА_7 давав вказівки, що робити, після того, як ходив до воєнної адміністрації, організовував роботу стадіону, казав, що потрібно працювати як є і зберегти стадіон, ходив на роботу кожного дня, заробітну плату отримували в руській валюті, виплачувала бухгалтерія. По стадіону ходили військові, вони їх боялись, бо могли бути наслідки непокори.

Згідно з показами свідка ОСОБА_14 , в окупації проводились культурні заходи, а саме футбол, двічі, і якась естафета, працівники підготували поле, інвентар, прапори не вішали, скосили поле і зробили розмітку для футболу. ОСОБА_7 збирав їх по понеділках і давав завдання на тиждень, також ОСОБА_7 проводив їм «планєрки» та ходив в адміністрацію на збори, про погрози нічого не казав. На стадіоні висів один прапор рф, їздило авто «патріот» і діти вішали прапори куди достануть. Заробітну плату виплачували в рублях два рази, платили в управлінні бухгалтерія. Також зазначив, що збоку рф була ініціатива у проведенні футбольних заходів з метою агітації. Зазначив, що під час окупації працівників звільняли і приймали на роботу, принесли вже надруковані бланки і в них вони вписували свої дані, писали на ім`я ОСОБА_26 , хто це за особа не знає.

Також свідок ОСОБА_17 , повідомив, що ОСОБА_7 займав посаду директора стадіону, на якому проводились масові заходи, під час проведення яких був присутній ОСОБА_7 й на центральному вході на стадіон висів прапор рф. Також свідок зазначив, що ОСОБА_7 співпрацював з державною агресором в особі міського голові окупаційної влади. Крім того, свідок повідомив, що він після пропозиції окупаційної влади організувати 9 травня звільнився, оскільки не хотів співпрацювати з окупаційною владою, чого і побажав своїм підлеглим. Також ОСОБА_17 повідомив, що багато хто писав заяви на звільнення і не було жодних наслідків для їх життя чи здоров`я, тобто ОСОБА_7 міг звільнитись так само, без жодного тиску. Також зазначив, що в кінці травня в кабінеті у ОСОБА_7 висів маленький прапор рф.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_18 , повідомив, що під час окупації ОСОБА_7 продовжував працювати директором стадіону, до травня керівником був ОСОБА_27 , після зміни адміністрації не відомо. Також ОСОБА_18 повідомив, що хто саме займався організацією заходів йому невідомо, проте вважає, що ОСОБА_7 також був до них причетний, тому що останній був директором стадіону. Свідок також зазначив, що на стадіоні, на вході, на паркані була присутня символіка рф. Зазначив, що окупаційна влада примушувала до співпраці шляхом погроз звільнення з роботи та доставкою до тимчасового ізолятор, й до людей, які відмовлялись працювати на окупаційну владу застосовувались позбавлення волі, особи, які були в тимчасовому ізоляторі піддавались тортурам та фізичному насиллю.

Свідок ОСОБА_16 також підтвердив, що ОСОБА_7 був директором стадіону та повідомив, що на «YouTube» є відео з матчем під час проведення якого був присутній ОСОБА_7 .

Допитаний в судовому засіданні свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , кожен окремо підтвердили факт перебування ОСОБА_7 на посаді директора стадіону під час окупації.

Свідок ОСОБА_15 зазначив, що ОСОБА_7 був на стадіонні, виконував свою роботу, дивився за порядком. При цьому свідок повідомив, що на стадіоні влітку були військові рф та висів один прапор рф.

Покази цих свідків є логічними та послідовними й такими, що узгоджуються між собою, щодо обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження.

Суд першої інстанції врахував і покази свідків сторони захисту ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 та ОСОБА_21 , які повідомили про те, що під час окупації, дії ОСОБА_7 не відрізнялись від звичайних його дій до окупації, те, що було збережено інвентар, прапори України, вивіски на стадіоні були Українською мовою.

Суд першої інстанції вважав, що показання цих свідків, надані під час судового розгляду, у своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють одне одного та узгоджуються з іншими доказами.

При цьому суд у вироку зазначив, що показання свідка ОСОБА_21 про те, що він особисто чув, як в адресу ОСОБА_7 лунали погрози, суперечать іншим доказам, та свідок не повідомив при яких обставин він міг це чути.

Крім того, винуватість ОСОБА_7 підтверджується і фактичними даними, які містять в письмових доказах.

Так, з протоколу огляду від 24.12.2022, виявлених та вилучених документів в ході огляду приміщення адміністративної будівлі м. Куп`янська, які були зроблені окупованою владою, видно, що були оглянуті такі документи:

-«инструкция по охране труда о мерах безопасности в военноевремя», «согласовано» и.о. начальника отделакультуры, молодёжи и спорта Купянского района Харьковской области, за підписом ОСОБА_24 , 2022, в кінці тексту мається підпис чорною пастою директора стадиона «Спартак» ОСОБА_7 ;

-акт об использовании ГСМ в июне 2022 стадион «Спартак» №01, написаний синьою пастою, від руки, російською мовою;

-акт об использовании ГСМ в июне 2022 стадион «Спартак» №02, написаний синьою пастою, печатний текст, російською мовою;

-акт об использовании ГСМ в июне 2022 стадион «Спартак» №03, написаний синьою пастою, печатний текст, російською мовою;

-ведомость о получении оплаты за услуги, предоставляемые спортивным клубом «Олимп» за день сентябрь 2022, «согласовано» директор стадиона «Спартак» ОСОБА_7 , «утверждено» и.о. начальника отдела культуры, молодёжи и спорта ВГА Купянского района Харьковской области, за підписом ОСОБА_24 ;

-додаткова угода №8 до контракту №2 від 03.01.2013 р. з керівником структурного підрозділу КУФКС «МЦФЗН «Спорт для всіх» - Спартак» управління культури, молоді та спорту Куп`янської міської ради Харківської області, від 29.12.2020, роботодавець: Начальник управління культури, молоді та спорту Куп`янської міської ради, за підписом м. Лаптєв, керівник: директор КУФКС «МЦФЗН «Спорт для всіх» - Спартак» управління культури, молоді та спорту Куп`янської міської ради Харківської області, за підписом ОСОБА_33 ;

-додаткова угода №7 до контракту №2 від 03.01.2013 р. з керівником структурного підрозділу КУФКС «МЦФЗН «Спорт для всіх» - Спартак» управління культури, молоді та спорту Куп`янської міської ради Харківської області, від 28.12.2019, роботодавець: Начальник управління культури, молоді та спорту Куп`янської міської ради, за підписом м. Лаптєв, керівник: директор КУФКС «МЦФЗН «Спорт для всіх» - Спартак» управління культури, молоді та спорту Куп`янської міської ради Харківської області, за підписом ОСОБА_33 ;

-додаткова угода №5 до контракту №2 від 03.01.2013 р. з керівником структурного підрозділу КУФКС «МЦФЗН «Спорт для всіх» - Спартак» управління культури, молоді та спорту Куп`янської міської ради Харківської області, від 29.12.2017, роботодавець: Начальник управління культури, молоді та спорту Куп`янської міської ради, за підписом м. Лаптєв, керівник: директор КУФКС «МЦФЗН «Спорт для всіх» - Спартак» управління культури, молоді та спорту Куп`янської міської ради Харківської області, за підписом ОСОБА_33 ;

-додаткова угода №4 до контракту №2 від 03.01.2013 р. з керівником структурного підрозділу КУФКС «МЦФЗН «Спорт для всіх» - Спартак» управління культури, молоді та спорту Куп`янської міської ради Харківської області, від 30.12.2016, роботодавець: Начальник управління культури, молоді та спорту Куп`янської міської ради, за підписом м. Лаптєв, керівник: директор КУФКС «МЦФЗН «Спорт для всіх» - Спартак» управління культури, молоді та спорту Куп`янської міської ради Харківської області, за підписом ОСОБА_33 ;

-додаткова угода №3 до контракту №2 від 03.01.2013 р. з керівником структурного підрозділу КУФКС «МЦФЗН «Спорт для всіх» - Спартак» управління культури, молоді та спорту Куп`янської міської ради Харківської області, від 29.12.2020, роботодавець: Начальник управління культури, молоді та спорту Куп`янської міської ради, за підписом м. Лаптєв, керівник: директор КУФКС «МЦФЗН «Спорт для всіх» - Спартак» управління культури, молоді та спорту Куп`янської міської ради Харківської області, за підписом ОСОБА_33 ;

-наказ №4/1 від 04.01.2013 про призначення директором комунальної установи ОСОБА_7 ;

-положение о проведении товарищеского матча по футболу между командами г. Купянск и пос. Ковшаровка, «утверждаю» и.о. начальника отдела культуры, молодёжи и спорта Купянского района Харьковской области, за підписом ОСОБА_24 , 2022; «согласовано» директор стадиона «Спартак» города Купянска Харьковской области; за підписом ОСОБА_7 , 2022;

-рапорт арбитра № _; від 06.08.2022; товарищеский матч по футболу, городской стадион «Спартак» г. Купянск, 2022, за підписом «судья ОСОБА_34 , ОСОБА_35 »;

- график проведения тренировок на стадионе «Спартак» по состоянию на 2022 год;

-положение о проведении открытого чемпиона таго рода Купянска по футболу сезона 2022 года, «утверждаю» и.о. начальника отделакультуры, молодёжи и спорта Купянского района Харьковской области, за підписом ОСОБА_24 2022; «согласовано» директор стадиона «Спартак» города Купянска Харьковской области; за підписом ОСОБА_7 , 2022; администрация стадиона «Спартак»;

-рапорт арбитра № _; від 27.08.2022; товарищеский матч по футболу, городской стадион «Спартак» г. Купянск, 2022, за підписом «судья ОСОБА_34 »;

-заява на ім`я директора стадіону «Спартак» ОСОБА_7 від старшого групи ОСОБА_36 , для проведення заняття по пляжному волейболу, від 09.08.2022; написана синьою пастою, від руки; по центру мається напис чорною пастою «не возражаю» з підписом.

Згідно з постановою про визнання і приєднання до справи речових доказів від 22.12.2024, визнано речовими доказами документи, які було видано в приміщенні адміністративної будівлі м. Куп`янська, а саме:

-«Список работников КУФКС на август 2022 года» підписаний директором ОСОБА_37 ;

-«График проведения тренировок на стадионе «Спартак»;

-«План спортивних мероприятий, приуроченнях значимым датам РФ в августе 2022 года»;

-«Розпорядження №46/кп від 19.06.2022 р. «Про виконання обов`язків начальника Управління культури, молоді та спорту Куп`янської міської ради Харківської області та право першого підпису»;

-«Наказ про звільнення №102-к від 19.06.2022 року»;

-«Грамота Харьковская область Купянский район Военно-гражданская администрация».

З протоколу огляду від 13.01.2023 року, видно, що було оглянуто виявлені та вилучені документи в ході огляду приміщення адміністративної будівлі м. Куп`янська, а саме:

-документ на форматі аркушу А4 під назвою «положення про проведення турніру з футзалу з нагоди річниці визволення міста Куп?янська від фашистський загарбників» узгоджений директором КУФКС «МЦФЗН» «Спартак» ОСОБА_7 (підпис виконаний синьою пастою), затверджений начальником управління культури та молоді ОСОБА_17 на 3 арк.;

-документ на форматі аркуші А4 під назвою «положення про проведення турніру з шахів з нагоди відзначення дня міста Куп?янськ за 2020 рік, узгоджений директором КУФКС «МЦФЗН» «Спартак » ОСОБА_7 (підпис виконаний синьою пастою), затверджений начальником управління культури та молоді ОСОБА_17 »;

-документ на форматі аркушу А4 під назвою «потреба фінансування робіт та придбання матеріалів КУФКС « МЦФЗН» «Спорт для всіх - «Спартак» на 2019 рік, директор - ОСОБА_7 , підпис виконаний чорною пастою;

-документ формату А4 на печатаний на російській мові, під назвою «заявка на приобретение вывески для установки на здании стадиона «Спорт для всех» - «Спартак» и кабинете руководителя г.Купянск, ул. 1-го Мая, д. 28 »; підпис виконаний синьою пастою «директор стадиона «Спорт для всех» - «Спартак» ОСОБА_38 ;

-документ на форматі аркушу А4 під назвою «потреба фінансування робіт та придбання матеріалів КУФКС « МЦФЗН» «Спорт для всіх - «Спартак» на 2019 рік, директор - ОСОБА_7 , підпис виконаний чорною пастою.

Згідно з висновком експерта від 25.01.2023 №СЕ-19/121-23/1378-ПЧ в ході проведення почеркознавчої експертизи встановлено, що підписи від імені ОСОБА_7 :

- в ряду «Директор стадиона «Спартак» в «Инструкции по охране труда о мерах безопасности в военное время», узгодженої з «И.о. начальника отдела культуры, молодёжи и спорта Купянского района. «Харьковской области ОСОБА_24 » від 2022 року;

- у графі «СОГЛАСОВАНО» Директор стадиона «Спартак» города Купянска Харьковской области» в «Положении о проведении товарищеского матча по футболу между командами г. Купянска и пос. Ковшаровка від 05.08.2022;

- у рядку «Директор» в «СПИСКЕ работников КУФКС «ГЦФЗН «Спорт для всех» - «Спартак», на август 2022 года» ;

- поряд з коротким рукописним записом «Не возражаю» у лівій частині документа «Заявление Директору стадиона "Спартак" ОСОБА_7 от старшого группы ОСОБА_39 » від 09.08.2022,

виконані ОСОБА_7 .

Як видно з протоколу зняття інформації з електронних інформаційних систем від 02.12.2022 року з додатком на DVD-R диску, який було оглянуто в судовому засіданні на відеозаписі зафіксовано стадіон м. Куп?янська Харківської області, на території розвішані російські прапори. Поруч із гостьовою трибуною з мікрофоном знаходиться ОСОБА_7 , який промовляє на російській мові, стенограма виступу: « План такой, 45 два тайма, перерыв как всегда. Хорошей игры. С Богом Вас». На гостьовій трибуні присутні люди у цивільному одязі. На футбольному полі присутні чоловіки у футбольній формі синього та червоного кольору, футбольні судді. На трибунах сидять люди в цивільному одязі.

З протоколу зняття інформації з електронних інформаційних систем від 02.12.2022 року з додатком на DVD-R диску, який було оглянуто в судовому засіданні, видно, що на відеозаписі зафіксовано стадіон м.Купянська Харківської області, на території якого розвішані російські прапори. На території проводиться футбольний матч із неповнолітніми та дорослими гравцями, у жовтій та синій формі, на трибунах сидять люди в цивільному одязі в руках, яких мається символіка рф, а саме з прапорцями рф. На трибуні присутній ОСОБА_40 (на момент окупації зайняв посаду голови адміністрації) у військовій зеленій, камуфляжній формі. Окрім цього, на прилеглій території за футбольними воротами розміщені автомобілі без державних реєстраційних номерів у кількості 5. Також присутні чоловіки у військовій, зеленій, камуфляжній формі, з наліпкою літери «Z», яка є символікою держави-агресора. На прилеглій території поля присутній ОСОБА_7 , який консультує гравців футбольного матчу. В кінці відеозапису зафіксовано два прапори один м. Куп`янська, другий - рф.

Згідно з протоколом зняття інформації з електронних інформаційних систем від 24.12.2022 року з додатком на DVD-R диску, який було оглянуто в судовому засіданні та встановлено: На відеозаписі від 13.08.2022 року тривалістю 02 хвилини 36 секунд, де показано прилеглу територію стадіону «Спартак» м. Куп`янська Харківської області. Так, на відео відображено, як на футбольному полі присутні люди у цивільному одязі, на прилеглій території стадіону розвішані російські прапори. На трибуні знаходяться люди у цивільному одязі, проходить нагородження дітей та дорослих, видача грамот. При огляді відеозапису на 00:15 секунді зафіксовано чоловіка у цивільному одязі, під відео мається підпис, що це - ОСОБА_41 (російський хокеїст, олімпійський чемпіон, чемпіон світу), який одягнений у футболку білого кольору із логотипом «putin team», джинси синього кольору, стенограма: «с празником спорта, с днем физкультурника. Пожелать нових рекордов, здоровья, и конечно же мирного неба над головой». На 00:45 секунді зафіксовано двох чоловіків у цивільному одязі, один з них ОСОБА_41 (російський хокеїст, олімпійський чемпіон, чемпіон світу), та поруч з ним чоловік середнього зросту, щільної статури, з бородою темного кольору, лисий, одягнений у сорочку білого кольору із рукавами, джинси синього кольору. На 01:34 секунді на футбольне поле виходить на нагородження ОСОБА_7 , стенограма: «директор стадиона «Спартак», одягнений у футболку синього кольору, та спортивні штани синього кольору, останньому чоловіком у білій футболці та джинсах синього кольору, була вручена грамота у рамочці. ОСОБА_7 підійшов до чоловіка у цивільному, посміхаючись, потиснув руку, та забрав грамоту. На 01:37 хвилині продовжується нагородження жінки, світловолоса, невисокого зросту, середньої статури, яка одягнена у цивільному одязі, а саме у сукні червоного кольору, якій вручають грамоту та картонну коробку червоного кольору в середині якої вивіска із логотипом «putin team», два чоловіки один з яких ОСОБА_41 та невідомий чоловік, невисокого зросту, худощавий, світловолосий, який одягнений у футболку оливкого кольору з логотипом «Народный фронт». Нагородження закінчується проїздом на спортивних велосипедах дітей із прапорами РФ та Куп?янська.

Таким чином, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність - із точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України. Такий висновок суду є достатньо мотивованим і ґрунтується на даних, які було належним чином перевірено в судовому засіданні та змістовно наведено у вироку.

Посилання захисників на те, що жоден з досліджених судом доказів та покладений в основу обвинувального вироку не підтверджує факт функціонування окупаційної адміністрації на території м. Куп`янська, не заслуговують на увагу та суперечать матеріалам кримінального провадження.

В той же час, факт функціонування окупаційної адміністрації, а саме так званої воєнно-гражданской администрации Купянского района Харковской области, випливає, як з показів свідків та і з письмових доказів, таких як документів з назвоюположение о проведении товарищеского матча по футболу между командами г. Купянск и пос. Ковшаровка, який містить посилання на його затвердження и.о. начальника отдела культуры, молодёжи и спорта Купянского района Харьковской области - ОСОБА_24 , та погодження з директор стадиона «Спартак» города Купянска Харьковской области - ОСОБА_7 та положение о проведении открытого чемпионата города Купянска по футболу сезона 2022 года, яке містить вказівку на його затвердження и.о. начальника отдела культуры, молодёжи и спорта Купянского района Харьковской области - ОСОБА_24 та погодження директор стадиона «Спартак» города Купянска Харьковской области ОСОБА_7 .

Так само документ під назвою График проведения тренировок на стадионе «Спартак» по состоянию на 2022 год містить посилання на його затвердження з и.о. начальника отдела культуры, молодёжи и спорта Купянского района Харьковской области - ОСОБА_24 та погодження з директор стадиона «Спартак» города Купянска Харьковской области ОСОБА_7 .

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений, згідно нормативно-правовими актами України, як директор стадіону не наділений правом підпису в цих документах, та повноваженням погоджувати проведення будь-яких змагань, не заслуговують на увагу, оскільки згідно з висновком почеркознавчої експертизи від 25.01.2023 №СЕ-19/121-23/1378-ПЧ підписи у таких документах виконані ОСОБА_7 .

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що рф під час війни та насильницького незаконного захоплення території України, зокрема м. Куп`янськ Харківської області, проігнорувала діючі міжнародні правові норми, зневажала діюче чинне законодавство України та намагалася на окупованих територіях запровадити свої закони та встановити свою вертикаль влади, а відтак навіть за відсутності у обвинуваченого як директору стадіону відповідних повноважень за чинним законодавством та нормативно-правовим актам України, під час окупації м. Куп`янська навряд чи держава-агресор, збройні форсування чи окупаційна адміністрації виходила б з таких повноважень.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу сторони захисту на те, що вищезазначені документи містять посилання на те, що підготовка та проведення футбольного матчу покладається, зокрема на директора стадіону Спартак ОСОБА_7 , що спростовує доводи сторони захисту з приводу того, що ОСОБА_7 був не причетний до організації вказаних заходів.

В той же час, рапорт арбитра від 06.08.2022 та рапорт арбитра від 27.08.2022 свідчать про те, що відповідні футбольні матчі проводилися на території стадіону Спартак, зокрема як і в запланований згідно з положенням про проведення товариського матчу по футболу між командами м. Куп`янська та селищ. Ківшарівка дату та час, а саме 06 серпня 2022 року о 16.00 годині.

Крім того, факт того, що обвинувачений ОСОБА_7 організовував та був відповідальний за проведення спортивних заходів свідчить і документ під назвою План спортивних мероприятий, приуроченных значимым датам РФ в августе 2022 года, який містить вказівку, зокрема на проведення 06.08.2022 року футбольного матчу між командами слщ. Ківшарівка та м. Куп`янськ, організатором та відповідальною особою за, що був ОСОБА_7 .

Відтак посилання сторони захисту на те, що всі заходи на стадіоні Спартак були організовані так званою Молодежной радой спростовується вищевказаними доказами.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що допитані судом свідки, на покази яких посилається сторона захисту на підтвердження того, що ОСОБА_7 не був організатором відповідних заходів, а саме свідки ОСОБА_42 , ОСОБА_13 , ОСОБА_43 та ОСОБА_44 працювали на стадіоні Спартак в якості сторожів та персоналу з комплексного обслуговування та ремонту будівель, а відтак в силу займаних посад достовірно знати про те хто був організатором спортивних заходів та змагань не могли, тому надані ними покази в тій частині, що організацією та проведенням спортивних змагань займалася так звання молодіжна рада є лише їх суб`єктивним сприйняттям.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вказані докази в своїй сукупності є такими, що доповнюють один одного та свідчать про те, що ОСОБА_7 був достовірно обізнаний про свій вклад у впровадження стандартів російської федерації, свідомо підтримував та реалізовував рішення та дії держави агресора, окупаційної адміністрації та збройних формувань, з метою завдання шкоди Україні.

Пропагандистське спрямування організованих ОСОБА_7 спортивних заходів підтверджується дослідженими судом як письмовими доказами, зокрема як видно з документу під назвою План спортивних мероприятий, приуроченных значимым датам РФ в августе 2022 года» проведені ОСОБА_7 заходи, зокрема до дня фізкультурника були приурочені на честь значимих дат рф, про, що не могло не бути відомо обвинуваченому, про, що також свідчать досліджені судом протоколи зняття інформації з електронних інформаційних систем від 02.12.2022 та, 24.12.2022 з відеозаписами до них, на яких зокрема зафіксовано, промова ОСОБА_7 , територія стадіону на якому присутня символіка рф, нагородження дітей та дорослих, видача грамот, зокрема ОСОБА_7 , як директора стадіону Спартак так і показами свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 які зазначали про те, що на території стадіону була символіка рф, а свідок ОСОБА_13 повідомив що на стадіоні проводилися агітаційні заходи.

Відтак колегія суддів зазначає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_12 підтверджується сукупністю доказів у кримінальному провадженні, які були дослідженні судом та покладені в основу обвинувального вироку.

Також колегія суддів звертає увагу сторони захисту на те, що відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Враховуючи викладене апеляційний суд, не бере до уваги доводи сторони захисту з приводу того, що обвинувачений не передав державі агресору, збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави агресора жодних матеріальних цінностей, не виказував жителів м. Куп`янська, які самі чи їх родичі були учасниками АТО або військовими ЗСУ. тощо, з огляну на те, що вказані дії обвинуваченому ОСОБА_7 не були інкриміновані.

При цьому, посилання сторони захисту на те, що обвинувачений зберіг ввірене йому майно, як директору стадіону Спартак не виказав своїх сусідів та знайомих, які були учасниками АТО, не заслуговують на увагу, з огляду на те, що ОСОБА_7 не інкримінується вчинення відповідних кримінальних правопорушень, об`єктивна сторона яких полягає в передачі матеріальних ресурсів чи інших активів збройним формуванням чи окупаційній адміністрації, а не вчинення особою інших злочинів не звільняє його від кримінальної відповідальності за інкриміноване кримінальне правопорушення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_7 не інкримінується зайняття посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

З цих же підстав, колегія суддів не приймає до уваги посилання захисту на притягнення до кримінальної відповідальності іншої особи за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, яка, зокрема, займалася плануванням, підготовкою та проведенням спортивних заходів, які відбувалися у період липня-серпня 2022 року на території м. Куп`янська Харківської області, тобто зокрема в інкримінований ОСОБА_7 період вчинення кримінального правопорушення.

Посилання сторони захисту на те, що визнавши ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України у пособництві державі-агресору, а саме умисних діях спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинені громадянином України, з метою завдання шкоди України, шляхом реалізації, підтримки рішень та дій окупаційної адміністрації держави-агресора, в той час, як останньому було предявлено обвинувачення у пособництві державі-агресору, а саме умисних діях спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинені громадянином України, з метою завдання шкоди України, шляхом реалізації чи підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора, чим суттєво зменшив обсяг обвинувачення, хоча і мають місце, однак на доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні саме кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, не впливають.

За змістом ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

При цьому відповідно до вимог ст. 374 КПК у мотивувальній частині вироку повинні зазначатися, зокрема, мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Тобто, законодавець зобов`язує суд розглянути кримінальне провадження у межах пред`явленого особі обвинувачення, встановити фактичні обставини вчиненого та дати їм юридичну оцінку, а у разі незгоди з оцінкою органу досудового розслідування мотивувати своє рішення.

Як убачається з наявного в матеріалах кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК, а саме у пособництві державі-агресору, а саме умисних діях спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинені громадянином України, з метою завдання шкоди України, шляхом реалізації чи підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора.

Тобто, викладене в обвинувальному акті обвинувачення містить кваліфікуючу ознаку реалізація чи підтримка рішень та дій держави-агресора, збройних формувань. Зокрема, дана кваліфікуюча ознака зазначена, як при правовій кваліфікації кримінального правопорушення, так і в розділі, де викладено формулювання обвинувачення.

Проте, суд першої інстанції кваліфікуючи дії обвинуваченого не зазначив у вироку вищевказаної кваліфікуючої ознаки та рішення про її виключення не приймав, тобто фактично суд змінив пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення, однак усупереч ст. 374 КПК не навів у вироку мотивів такої зміни.

Разом з цим, сторона захисту посилаючись на вищезазначені обставини, не вказує яким чином не зазначення кваліфікуючої ознаки вчиненого злочину вплинуло на ухвалені судові рішення щодо ОСОБА_7 .

В той же час, враховуючи те, що така кваліфікуюча ознака злочину була зазначена в обвинувальному акті, ОСОБА_7 знав від якого саме обвинувачення він захищався, а тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг сторони захисту в цій частині є безпідставними й підстав для скасування вироку суду першої інстанції не має, оскільки дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 111-2 КК судом кваліфіковано правильно.

Твердження захисника у скарзі про те, що ОСОБА_7 не міг відмовитися від виконання вказівок окупаційної влади чи від обіймання посади, колегія суддів також вважає неприйнятними, з огляду на таке.

Добровільним уважається діяння, яке вчинено при можливості вибрати декілька варіантів поведінки, з урахуванням сукупності обставин, які можуть виключати кримінальну протиправність за приписами статей 39, 40 КК України, а саме внаслідок:

а) фізичного примусу, внаслідок якого особа не могла керувати своїми вчинками (йдеться про катування в розумінні ст.127 КК, тобто спричинення сильного фізичного болю, побої, мучення тощо з певною метою);

б) фізичного примусу, внаслідок якого вона могла керувати своїми діями, а також психічного примусу, за сукупності таких умов: такі дії цієї особи були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала їй чи охоронюваним законом правам її або інших осіб, або суспільним інтересам чи інтересам держави; цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами, при цьому не було спричинено більш значної шкоди, ніж відвернена шкода (або, хоча шкода була і більш значною, але внаслідок сильного душевного хвилювання, викликаного небезпекою, особа не могла оцінити відповідність заподіяної шкоди цій небезпеці).

Дослідивши і перевіривши надані в ході судового розгляду докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 діяв добровільно.

Про добровільність дій обвинуваченого свідчить також і досліджені судом першої інстанції письмові докази, зокрема протоколи зняття інформації з електронних інформаційних систем від 02.12.2022 та від 24.12.2022 з додатками на DVD-R диску, які були оглянуті судом першої інстанції, з яких зокрема видно, що ОСОБА_7 активно співпрацював з окупаційною владою, організовував та контролював проведення футбольних матчів, проводив культурно-масові заходи спортивного спрямовування з елементами пропагандистського спрямовування її незаконним формуванням російської федерації, вільно спілкувався з представниками держави агресора, добровільно приймав нагороди від них, як директор стадіону «Спартак».

За таких обставин, всупереч доводам захисника у апеляційного суду немає підстав сумніватися у правильності висновків суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_7 , враховуючи характер його дій, їх послідовність та тривалість, що свідчить про невимушеність поведінки ОСОБА_7 , відсутність будь-якого примусу щодо нього, а відтак, і цілковиту добровільності його дій, усвідомлюючи факт збройної агресії з боку РФ та окупації території України, реалізовував та підтримував рішення та дії окупаційної адміністрації держави-агресора.

Водночас апеляційний суд, акцентує увагу сторони захисту на тому, що зокрема свідок ОСОБА_45 у судовому засіданні суду першої інстанції показав, що йому теж, надійшла пропозиція організовувати заходи пропагандистського спрямування, однак він відмовився та в подальшому звільнився з посади. Крім того, як зазначав цей свідок та чого не заперечував обвинувачений, багато хто звільнявся та жодних наслідків за це їм не було, натомість характер дій ОСОБА_7 , встановлені обставини провадження свідчать про добровільність його співпраці з окупаційною владою та добровільності його дій.

Об`єктивних даних, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_7 діяв не добровільно, під психічним впливом та фізичним примусом, та такі дії були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала йому чи іншим особам, або інтересам держави, суду першої інстанції так і апеляційної інстанції стороною захисту надано не було.

Посилання сторони захисту на Женевські конвенції, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Хоча Женевські конвенції та додаткові протоколи до них не містять прямої заборони на роботу осіб на тимчасово окупованих територіях, вони встановлюють загальні принципи, що забороняють співпрацю з окупаційною владою. Це означає, що навіть якщо немає прямої заборони на працю на таких територіях, сама співпраця з окупаційною адміністрацією може бути визнана порушенням міжнародних норм і принципів, що захищають права цивільних осіб під час збройного конфлікту.

Зважаючи на зазначене, узагальнені доводи захисників про те, що обвинувачений діяв під фізичним чи психічним примусом з боку осіб, які представляли іноземну державу - росію, є необґрунтовані. При цьому, апеляційні скарги сторони захисту взагалі не містить конкретизації як здійснено фізичний та психологічний примус з урахуванням положень ст. 39 КК України.

Що стосується доводів захисника про те, що показання допитаних судом першої інстанції свідків, зазначені у вироку, не відповідають показанням, які вони надавали в судовому засіданні, то вони є необґрунтованими, з огляду на таке.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постановах від 14 грудня 2022 року (справа № 754/10882/17, провадження № 51-1223 км 22) та від 01 грудня 2021 року (справа № 303/6992/19, провадження № 51-4833км20). КПК не передбачає обов`язку суду дослівно викладати у вироку показання свідків. Таке джерело доказів суд відображає в тому обсязі, який необхідний для встановлення обставин кримінального провадження. Якщо зі змісту технічних записів судових засідань випливає, що показання свідків викладено у вироку з достатньою повнотою, без зайвої деталізації, відображено сутнісну (змістовну) складову показань, що має значення для встановлення судом обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні за приписами ст. 91 КПК, то це свідчить про відсутність порушень вимог кримінального процесуального законодавства.

Апеляційний суд перевіривши матеріали кримінального провадження, зокрема шляхом прослуховування технічних записів судових засідань, в ході яких було допитано свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , встановив, що показання цих свідків викладено в оскарженому судовому рішенні з достатньою повнотою, без зайвої деталізації, відображено сутнісну (змістовну) складову показань, що має значення для встановлення судом обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження за приписами ст. 91 КПК України.

Висловлені стороною захисту зауваження щодо повноти відображення цих показань у судовому рішенні не впливають на обґрунтованість висновків суду, оскільки не містять додаткових до врахованих судом відомостей про встановлені фактичні обставини, а доводи захисників та обвинуваченого фактично зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою вказаним показам.

Крім того, апеляційний суд, ознайомившись з технічними записами та журналами судових засідань під час проведення яких були допитані, зокрема, свідки ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 та ОСОБА_21 погоджується і з тим, що їх покази не містять в собі будь-яких обставин, які могли б бути узгоджені та підтверджувались іншими, дослідженими під час судового розгляду доказами на підтвердження обставин невинуватості ОСОБА_7 в інкримінованому злочині.

Що стосується доводів сторони захисту з приводу недопустимості та неналежності доказів у кримінальному провадженні.

За приписами статей 85 - 88 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією і законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит.

Недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; 3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; 4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.

Вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Щодо протоколів зняття інформації з електронних інформаційних систем.

Так, як адвокат ОСОБА_11 так і ОСОБА_8 в своїх апеляційних скаргах зазначають, що зняття інформації з електронних інформаційних систем, проведені без попереднього дозволу слідчого або прокурора

Відповідно до ч. 1 ст. 264 КПК України, зняття інформації з електронних інформаційних систем пошук, виявлення і фіксація відомостей, що містяться в електронній інформаційній системі або їх частин, доступ до електронної інформаційної системи або її частини, а також отримання таких відомостей без відома її власника, володільця або утримувача може здійснюватися на підставі ухвали слідчого судді, якщо є відомості про наявність інформації в електронній інформаційній системі або її частині, що має значення для певного досудового розслідування.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 КПК України не потребує дозволу слідчого судді здобуття відомостей з електронних інформаційних систем або її частини, доступ до яких не обмежується її власником, володільцем або утримувачем або не пов`язаний з подоланням системи логічного захисту

В той же час, дозволу слідчого судді чи прокурора не потребується для зняття інформації розміщеної на загальнодоступних соціальних сайтах Інтернету, адже в цьому випадку не існує втручання у приватне спілкування чи приватне життя. Розміщена там інформація є публічною, тому може фіксуватись засобами огляду.

З протоколів зняття інформації з електронних інформаційних систем від 02.12.2022 та від 24.12.2022 видно, що органом досудового розслідування фактично не здійснювалося втручання в приватне спілкування чи приватне життя, оскільки виявлена, оглянута та записана інформація була загальнодоступною, розміщена в соціальній мережі ютуб на каналі, доступ до якого не було обмежено, та не потребувало подолання логічного захисту, а відтак отримання дозволу на проведення вказаної слідчої дії слідчого судді чи прокурора, слідчого не потребувало.

Крім того, огляди інтернет-сторінок проведені органом досудового розслідування, до протоколів додано скриншоти оглянутих інтернет-сторінок та оптичні диски DVD-R із записом, зазначено інтернет-посилання, за допомогою якого у мережі Інтернет можливо ідентифікувати відповідні інтернет-сторінки, оглянуті під час досудового розслідування. Протоколи оглядів складені відповідно до вимог законодавства та містять усі необхідні відомості, передбачені ст. 104 КПК.

Разом з цим, сторона захисту як в суді першої інстанції так і в ході апеляційного перегляду, не заперечували фактичних даних отриманих в ході цієї слідчої дії та зафіксованих у протоколі, факт проведення відповідних спортивних заходів, присутність обвинуваченого на них так і те, що на відеозаписі був саме він.

Таким чином, у апеляційного суду відсутні підстави вважати наявні у матеріалах провадження протоколи зняття інформації з електронних інформаційних систем недопустимими доказами, про що зазначають у своїх апеляційних скаргах захисники.

Разом з тим, оцінюючи докази у кримінальному провадженні в цій частині, апеляційний суд зазначає, що дані, які містяться у вказаних протоколах та в долучених до них додатках узгоджуються з іншими наявними у справі відомостями, походження та зміст яких у захисту заперечень і сумніву в ході судового розгляду не викликав.

Щодо документів добровільно виданих свідком ОСОБА_22 .

Посилання захисників ОСОБА_46 та ОСОБА_47 на те, що, добровільно видані свідком ОСОБА_22 документи є недопустимими доказами з огляну на те, що органом досудового розслідування їх було отримано в ході допиту вказаного свідка, покази якого в подальшому не сприймалися судом безпосередньо, не заслуговують на увагу, оскільки як зазначає сам захисник кримінальним процесуальним законом не заборонено слідчому отримувати докази в такий спосіб.

Твердження захисника на те, що в такому випадку суд мав безпосередньо допитати свідка ОСОБА_22 грунтуються на хибному трактування норм чинного законодавства, оскільки згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

В той же час, в цьому конкретному випадку суд першої інстанції не досліджував протокол допиту вказаного свідка та не поклав в основу обвинувального вироку його покази надані під час досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Апеляційний суд звертає увагу захисника на те, що в подальшому в присутності свідка ОСОБА_22 було оглянуто добровільно видані ним документи про що складено протокол огляду від 24.12.2022, в якому міститься вказівка про добровільність видання документів та відсутність заперечень до протоколу.

Порушення вимог ст. 237 КПК України щодо проведення огляду документів ані судом першої інстанції, ані колегією суддів не встановлено, а тому відсутні підстави для визнання вищезазначених документів недопустимими доказами.

Разом з цим, захисники вказуючи про недопустимість зазначених документів, через не допит свідка, не зазначають, які саме відомості щодо відомих йому обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження залишилися без належної уваги суду та мають істотне значення для кримінального провадження, та не заперечували зміст досліджених судом документів та покладених в основу обвинувального вироку.

Що стосується посилань сторони захисту на безпідставність визнання речовими доказами дисків з відеозаписами завантаженими з всесвітньої мережі Інтернет, а так само і документів, колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Речовими доказами, згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

За змістом ст. 99 КПК України спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є документом та може використовуватися в кримінальному провадженні як доказ.

До документів, відповідно до ч. 2 ст. 99 КПК України, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, серед іншого, носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані), а також складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії.

Відтак колегія суддів не вбачає порушень вимог кримінального процесуального законодавства при визнанні вказаних документів речовими доказами.

Щодо посилання захисника ОСОБА_9 на порушення вимог ст. 290 КПК України при надані стороні захисту доступу до матеріалів кримінального провадження, через не забезпечення обвинуваченому та захиснику можливості ознайомитися з відеозаписами, наявними в матеріалах.

Статтею 290 КПК України встановлено процедуру відкриття матеріалів досудового розслідування, відповідно до якої прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні.

За приписами ч. 4 ст. 290 КПК України - надання доступу до матеріалів включає в себе можливість робити копії або відображення матеріалів, а ч. 9 цієї ж статті встановлено, що сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.

Відповідно до ч. 3 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.

Отже законодавець встановив процедуру, яка забезпечує реалізацію права на справедливий суд у його процесуальному аспекті, тобто надає сторонам майбутнього судового розгляду можливість ознайомитися із доказами (в тому числі речовими) кожної із них і підготувати правову позицію, що буде ними обстоюватись у змагальній процедурі судового розгляду.

Слід звернути увагу, що на орган досудового розслідування покладено обов`язок надати сторонам майбутнього судового розгляду безперешкодно реалізувати їх можливість ознайомитися із речовими доказами (у разі виявлення ними бажання), однак він не зобов`язаний здійснювати таке ознайомлення в обов`язковому порядку за відсутності ініціативи сторони.

До того ж з урахуванням положень ст. 221 КПК України сторона захисту наділена правом звертатися до слідчого та прокурора з відповідним клопотанням про ознайомлення з матеріалами досудового розслідування до його завершення.

Із матеріалів кримінального провадження встановлено, що 01 лютого 2023 року обвинуваченому ОСОБА_7 та захиснику ОСОБА_9 були відкриті матеріали досудового розслідування.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що в протоколах зняття інформації з електронних інформаційних систем від 02.12.2022 та 24.12.2022 міститься вказівка на завантаження оглянутих відеозаписів на зовнішній носій інформації (диск), який додається до протоколу та в подальшому постановами слідчого вказані відеозаписи визнані речовими доказами, чого не заперечує сторона захисту.

Крім того, їм вручався реєстр матеріалів досудового розслідування, в якому, зокрема, було зазначено про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів.

Відтак обвинуваченому та його захиснику при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження було достовірно відомо про наявність вказаних речових доказів - відеозаписів, завантажених на зовнішні носії інформації, та вони не були позбавлені права, у разі необхідності, ознайомитися із ними, однак своїм правом не скористалися, та стороною захисту не було заявлено, ні усно, ні письмово, про необхідність надання їм технічних засобів, про що останні підтвердили у суді першої інстанції.

Обставин перешкоджання такому їх праву в означеному випадку колегією суддів встановлено не було та сторона захисту про такі суд не повідомляла.

Посилання захисника на те, що ознайомлення відбувалося в умовах ДУ Харківський слідчий ізолятор зазначених вище обставин не спростовують.

Разом з тим, вказані відеозаписи були переглянуті в судовому засіданні 04.01.2024 року без будь-яких обмежень.

Судове засідання відбувалося відповідно до вимог ст. 22 КПК України на засадах змагальності, жодна із сторін не була позбавлена права заявляти відповідні клопотання та ставити перед судом питання дослідження тих чи інших доказів.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає доводи сторони захисту про порушення вимог ст. 290 КПК, а саме не відкриття відеозаписів безпідставними.

Зазначена позиція узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 688/2831/17 та від 12 лютого 2025 року у справі № 369/17930/21.

Таким чином, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 знайшла повне підтвердження в ході судового розгляду.

При розгляді кримінального провадження в місцевому суді були встановлені та досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, висновки суду про винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину у вироку належним чином мотивовані, ґрунтуються на сукупності зібраних та всебічно оцінених доказах, а тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг захисників є безпідставними та необґрунтованими. Рішення місцевим судом прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року).

Перевіряючи доводи прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання ОСОБА_7 ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає їх необгрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 111-2 КК України, суд врахував характер, мотиви, обставини і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також відсутність обставин, що пом`якшують покарання а наявність тих, що обтяжують покарання, а саме вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Цим обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді позбавлення волі, в межах санкцій інкримінованого йому кримінального правопорушення, з його реальним відбуванням та призначенням додаткового покарання, визначеного санкцією цієї статті, а саме позбавлення права обіймати керівні посади в органах місцевого самоврядування та з конфіскацією всього належного йому майна.

Статтею 414 КПК України як одну з підстав зміни вироку визначено невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Водночас доводи прокурора з огляду на встановлені судом першої інстанції обставини, на переконання колегії суддів, не свідчать про істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненим протиправним діянням, як і не свідчать про наявність правових підстав для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, навіть за обставин, про які вказує прокурор у апеляційній скарзі. Отже у цьому провадженні не вбачається підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через м`якість.

Що стосується посилання прокурора на необхідність призначити ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах, органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги, то колегія суддів зазначає таке.

Як визначено санкцією ч. 1 ст. 111-2 КК, дії, передбаченні у диспозиції цієї статті, караються позбавленням волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Крім того, положення абзацу 5 ч. 1 ст. 55 КК передбачають, що позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як основне або додаткове покарання за вчинення кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України, передбачених статтями 111-1, 111-2 цього Кодексу, призначається на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Таким чином, якщо в санкції статті Особливої частини КК визначено характер посади або вид діяльності, то формулювання покарання у вироку має точно відповідати змісту цієї санкції.

Разом з тим, якщо ж покарання у санкції зазначене в загальній формі, то суд повинен конкретизувати правову заборону і точно зазначити у вироку характер та коло тих посад або вид тої чи іншої діяльності, права обіймати які чи займатися якою він позбавляє особу, яка притягується до кримінальної відповідальності.

При цьому, відповідне покарання має бути сформульованим таким чином, щоб засуджена особа була позбавлена можливості обіймати зазначені у вироку посади або займатися діяльністю в будь-якій галузі, а також була позбавлена можливості обіймати такі посади або займатися такою діяльністю, які за змістом і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язане вчинене кримінальне правопорушення.

Оскільки відповідно до пред`явленого обвинувачення, визнаного судом доведеним, ОСОБА_7 під час окупації директора стадіону «Спартак» під час окупації м. Куп`янська Харківської області, тобто комунальної установи на підставі контракту, обгрунтовано призначив обвинуваченому додаткове покарання саме у виді позбавлення права обіймати керівні посади в органах місцевого самоврядування, яке за змістом і обсягом повноважень є аналогічним тому з яким було пов`язано вчинення кримінального правопорушення.

А тому, відповідно до змісту вироку суду апеляційної інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що формулювання призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати будь-які посади в органах державного управління та органах місцевого самоврядування, визначене місцевим судом у вироку є неправильним,

При цьому, апеляційна скарга прокурора взагалі не містить обгрунтувань чому він вважає призначене судом першої інстанції додаткове покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим апеляційні скаргу захисника та прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та прокурора Куп`янської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2024 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4