Справа № 610/804/24
Провадження № 1-в/610/88/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2025 Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балаклія заяву Балаклійського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зміну способу і порядку виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

19 травня 2025 року до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла заява Балаклійського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Балаклійський ВДВС в Ізюмському районі ХО СМУМЮ), в якій заявник просить змінити спосіб і порядок виконання вироку Балаклійського районного суду Харківської області у справі № 610/804/24 від 15.05.2024, на підставі якого видано виконавчий лист про конфіскацію майна, яке є власністю ОСОБА_3 , та постановити конфіскувати майно, яке є власністю ОСОБА_3 , а саме двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_3 , та передати його у власність Балаклійської міської територіальної громади в особі Балаклійської міської ради Харківської області.

Заява обґрунтована тим, що на виконанні в Балаклійському ВДВС в Ізюмському районі ХО СМУМЮ перебуває виконавче провадження № 75042149 з примусового виконання виконавчого листа № 610/804/24, виданого 15.05.2024 Балаклійським районним судом Харківської області про конфіскацію всього майна, належного ОСОБА_3 на праві власності. В ході проведення виконавчих дій, державним виконавцем було виявлено майно житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 . Державним виконавцем було складено постанову про опис та арешт майна; передано майно для подальшої реалізації державному підприємству "СЕТАМ" шляхом проведення електронних торгів. ДП "СЕТАМ" було організовано проведення торгів. Проте торги тричі не відбулися з причини відсутності допущених учасників торгів, про що системою було сформовано відповідні протоколи. У випадку, якщо таке майно не було реалізовано, передбачена процедура безоплатної передачі конфіскованого майна визначеному колу суб`єктів. Так, 12.11.2024 ДП "СЕТАМ" було розміщено повідомлення № 10859 щодо безоплатної передачі майна, конфіскованого за рішенням суду на сайті http://setam.net.ua. Кінцевий термін звернення з відповідною заявою сплинув 05.12.2024. У встановлений термін заяв про бажання отримати нереалізоване конфісковане майно до Балаклійського ВДВС в Ізюмському районі ХО СМУМЮ не надходило. Отже, державним виконавцем вжиті всі передбачені законом заходи на виконання судового рішення, але рішення суду залишається не виконаним в повному обсязі. Виникла ситуація, за наявності якої державний виконавець позбавлений можливості виконати рішення суду.

Вищенаведене стало підставою для звернення Балаклійського ВДВС в Ізюмському районі ХО СМУМЮ до суду з цією заявою.

Представник Балаклійського ВДВС в Ізюмському районі ХО СМУМЮ в судове засідання не прибула, через канцелярію суду подала заяву про розгляд заяви за її відсутності, у якій також просила заяву про зміну способу і порядку виконання рішення суду задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 у судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд заяви за його відсутності, у задоволенні заяви Балаклійського ВДВС в Ізюмському районі ХО СМУМЮ просив відмовити.

Засуджена ОСОБА_3 у судове засідання не прибула, через канцелярію суду подала заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, заперечувала проти задоволення заяви державного виконавця, оскільки квартира, стосовно якої розглядається питання про зміну способу і порядку виконання вироку в частині її конфіскації, була придбана ОСОБА_3 та її чоловіком ОСОБА_5 під час шлюбу, отже є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, ОСОБА_3 зазначила, що у неї та її доньки іншого житла, аніж ця квартира, немає.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання, не перешкоджає проведенню судового розгляду.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось.

Дослідивши заяву та матеріали кримінального провадження стосовно засудженої ОСОБА_3 , суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 03 квітня 2024 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 111-1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, правоохоронних органах, судах, органах, що надають публічні послуги на строк 10 (десять) років з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна (а.с. 34-35).

Вирок набрав законної сили 11.05.2024.

У Балаклійському ВДВС в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції перебуває виконавче провадження № 75042149 з примусового виконання виконавчого листа № 610/804/24, виданого 15.05.2024 Балаклійським районним судом Харківської області про конфіскацію всього майна, що належить ОСОБА_3 (а.с. 46, 47).

Із свідоцтва серії НОМЕР_1 встановлено, що 31.08.1990 між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено шлюб (а.с. 63).

20.01.2009 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було розірвано (а.с. 61).

За даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 30009252, сформованої 16.05.2024, встановлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 59).

З договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 15.12.2001 приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_7 убачається, що ОСОБА_3 придбала двокімнатну квартиру, житловою площею 24,2 кв.м, загальною площею 40,0 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказану квартиру було зареєстровано 21.12.2001 за ОСОБА_3 в Балаклійському міжміському БТІ, про що внесено відповідний запис в реєстрову книгу № 51 за реєстровим номером 7120 (а.с. 123, 124)

Тобто зазначена вище квартира була придбана ОСОБА_3 під час перебування у шлюбу з ОСОБА_5 .

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питання, передбаченого п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку (п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому цим Законом (ч. 1 ст. 62 ЗУ "Про виконавче провадження").

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця (ч. 6 ст. 48 ЗУ "Про виконавче провадження").

Частиною з ч. 3 ст. 33 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

З аналізу вищевказаної правової норми убачається, що під зміною способу виконання судового рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Відповідно до ст. 62 ЗУ "Про виконавче провадження" виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому цим Законом. Реалізація конфіскованого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Розпорядження конфіскованим майном та майном, яке не підлягає реалізації, здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідний порядок розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 р. N 985 (далі Порядок)

Вказаний Порядок визначає повноваження та перелік заходів органів державної виконавчої служби щодо розпорядження конфіскованим майном.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ч. 6 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, провадиться згідно зі ст. 370 ЦК України, відповідно до якої співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Частиною першою статті 368 ЦК України визначено, що спільна сумісна власність це спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Порядок та підстави звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності, передбачені ст. 366 ЦК України. Кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Частиною другою статті 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Крім того, відповідно до статей 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, норми статей 60, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 по справі № 327/504/17).

Відповідно до ст. 60 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

При цьому, згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс2) вказала, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що 27.06.2024 державний виконавець звертався до суду із заявою про визначення частки майна боржника ОСОБА_3 .

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 11.07.2024 у задоволенні зазначеної вище заяви державному виконавцю було відмовлено з підстав наявності спору про право під час вирішення питання про визначення частки майна боржника в порядку ст. 443 ЦПК України. Разом з цим, судом було роз`яснено заявнику його право звернутися до суду з відповідною позовною заявою в порядку позовного провадження. Проте державний виконавець таким право не скористався та звернувся до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

З огляду на те, що державним виконавцем суду не надано доказів на підтвердження того, що спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_3 , враховуючи презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, визначене статтями 60, 70 СК України, суд доходить висновку, що у задоволенні заяви державного виконавця Балаклійського ВДВС в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_8 про зміну способу і порядку виконання рішення суду слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129-1 Конституції України, статтями 33, 48, 62 ЗУ "Про виконавче провадження", п. 33 розділу VІІІ "Інструкції з організації примусового виконання рішень", ст. 59 КК України, статтями 21, 59, 395, 534, 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Балаклійського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зміну способу виконання рішення суду відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1