Провадження № 1-кс/643/3748/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2025 слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ УСБУ в Харківській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Слобідської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000423 від 16.04.2025 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Піщанка Красноградського району Харківської області, випускника 11 класу Барвінківського ліцею № 2 Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області, депутатом не являється, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Слідчому судді Салтівського районного суду міста Харкова 03.07.2025 надійшло клопотання у кримінальному провадженні № 0000423 від 16.04.2025, за підозрою неповнолітнього ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України та за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1, ч. 1 ст. 194 КК України, про продовження строку тримання під вартою.

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим відділом УСБУ в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000423, в якому громадянин України ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що 12.04.2025 близько 14 год. 00 хв. неповнолітній громадянин України ОСОБА_5 , з метою реалізації свого злочинного умислу, прослідував до залізничної станції «Чайчин міст», яка розташована у м. Барвінкове Ізюмського району Харківської області, виконуючи вказівки невстановленої особи на ім`я « ОСОБА_8 » із ім`ям користувача « ОСОБА_9 » із номером мобільного телефону НОМЕР_1 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переслідуючи корисливі мотиви, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, облив релейну шафу вхідного світлофора «Н», викликавши тим самим його займання та пошкодження.

В подальшому ОСОБА_5 , дотримуючись попередньо отриманих від невстановленої на даний час особи на ім`я « ОСОБА_8 » із ім`ям користувача « ОСОБА_9 » із номером мобільного телефону НОМЕР_1 вказівок, зафіксував на відеозапис за допомогою відеокамери, належного йому мобільного телефону «Motorolla» моделі Moto g32 вказаної релейної шафи для подальшого пересилання зазначеного відеозапису останньому і одержання від нього винагороди у вигляді грошових коштів за пошкодження об`єкту, який має важливе народногосподарське та оборонне значення.

16.04.2025 о 19 год. 15 хв. ОСОБА_5 затриманий в порядку ст. ст. 208, 615 КПК України.

16.04.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України.

18.04.2025 слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» щодо підозрюваного ОСОБА_5 строком на 60 діб, тобто, до 14 червня 2025 року включно.

03.06.2025 постановою заступника керівника Харківської обласної прокуратури строк досудового розслідування продовжено до 3 місяців, тобто до 16.07.2025.

11.06.2025 слідчим суддею Салтівського районного суду м. Харкова продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» щодо підозрюваного ОСОБА_5 до 16.07.2025.

На сьогоднішній день виникла необхідність продовжити строк тримання під вартою, у зв`язку з тим, що зміна запобіжного заходу на більш м`який може стати перешкодою у проведенні повного та швидкого досудового розслідування, подальшого судового розгляду кримінального провадження, запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 закінчується 16.07.2025 (включно).

Під час досудового розслідування, в тому числі шляхом проведення слідчих та інших процесуальних дій, отримано відомості, що з високим ступенем ймовірності підозрюваний ОСОБА_5 може вчинити дії, які містять ризики, передбачені вимогами ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили його задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні.

Також у судовому засіданні прокурор долучив ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 03.07.2025 у справі № 643/10995/25, якою продовжено строк досудового розслідування до шести місяців, тобто до 16.10.2025.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на відсутність ризиків, які слідчий та прокурор вважають достатніми для тримання підозрюваного під вартою. Зазначив, що запобігання ризикам можливо застосувати цілодобовий домашній арешт або зменшити розмір застави.

Підозрюваний та його законний представник підтримали позицію захисника.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання, слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Під час розгляду клопотання про продовження строків застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою (п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України);

наявність підстав, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (п. 2 ч. 3 ст.199 КПК України).

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 199 КПК України). Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч. 5 ст. 199 КПК України).

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, заслухавши пояснення учасників провадження, встановив таке.

Згідно ч. 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Судом встановлено, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжений до 16 жовтня 2025 року, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276 279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

16.04.2025 о 19 год. 15 хв. ОСОБА_5 затриманий в порядку ст. 208, 615 КПК України.

16.04.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України.

Надані стороною кримінального провадження докази у їх обсязі свідчать про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри, яка обґрунтовується такими доказами: заявою ОСОБА_5 від 16.04.2025, в якій останній повідомляє про вчинення ним вказаного злочину та обставини його вчинення; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 16.04.2025, під час якого останній визнав вину у скоєному злочині та повідомив обставини його вчинення; протоколом огляду речей і документів від 16.04.2025 мобільного телефону підозрюваного, у якому зафіксовано окремі обставини вчинення злочину; протоколом слідчого експерименту від 17.04.2025, в ході якого ОСОБА_5 надав додаткові відомості щодо обставин вчинення злочину; протоколом обшуку від 17.04.2025, в ході якого вилучено рюкзак та балаклаву, що належать ОСОБА_5 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 08.05.2025, в ході якого остання повідомила, про факт купівлі ОСОБА_5 розпалювача у магазині; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками ОСОБА_10 від 12.05.2025, в ході якого ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_5 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 08.05.2025, в ході якого останній повідомив, про факт купівлі ОСОБА_5 мобільного телефону у магазині «Мобілочка»; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками ОСОБА_11 від 16.05.2025, в ході якого останній впізнав ОСОБА_5 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 08.05.2025, в ході якого останній повідомив, про факт купівлі ОСОБА_5 бензину на АЗС; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками ОСОБА_12 від 16.05.2025, в ході якого останній впізнав ОСОБА_5 .

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК України).

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Стаття 277 КПК України визначає вимоги до змісту повідомлення про підозру як процесуального документа. Так, повідомлення про підозру, окрім інших відомостей, має містити зміст підозри.

Достатність належить до оціночної категорії, тому в кожному кримінальному провадженні за внутрішнім переконанням слідчий, детектив, прокурор вирішують питання про достатність рівня підозри, обґрунтування якої (тобто її зміст) лягає в основу процесуального документа. Повідомлення про підозру це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину, формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі досудового розслідування в повному обсязі може перерости у твердження у вигляді обвинувального акта.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

З матеріалів, доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наданих стороною обвинувачення документів слідчий суддя доходить висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ОСОБА_5 інкримінованого злочину.

Згідно рішень Європейського суду з прав людини у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan» п. 88, «Erdagozv. Turkey» п. 51, «Cebotari v. Moldova» п. 48 «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Murray v. the United Kingdom». Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Щодо наявності ризиків, слідчий суддя зазначає таке.

Частиною 5 ст. 9 КПК визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.

До цих підстав віднесені: наявність ризику, що підозрюваний не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tiron v. Romania, § 37; Smirnova v. russia, § 59; Piruzyan v. Armenia, § 94).

Ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи. (Panchenko v. russia, § 106).

Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування. (Becciev v. Moldova, § 58).

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Clooth v. Belgium» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Вказані підстави враховані у національному законодавстві.

Зокрема, згідно ст. 178 КПК України суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Слідчий суддя також вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на цей час не зменшились та продовжують існувати, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Відповідно до ст. 492 КПК України за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом. Затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу неповнолітньому підозрюваному, суд враховує його особистість, вікові та психологічні особливості, наявність постійного місця проживання та міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою.

Так, підозрюваному ОСОБА_5 інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України в період дії воєнного стану, підозрюваному у разі визнання його винуватим загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, підозрюваний не має на території України таких соціальних зв`язків, які б на думку слідчого судді превалювали над його зацікавленістю у переховуванні від органів досудового розслідування та суду.

Враховуючи вищенаведене, наявність зазначених ризиків у їх сукупності, передбачених п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є виключною обставиною та виправдовує тримання неповнолітнього підозрюваного під вартою та свідчить про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, як на цьому наполягає сторона захисту.

Як зазначалося вище, строк досудового розслідування встановлено до 16.10.2025.

За вказаних підстав та обставин, слідчий суддя доходить висновку про необхідність продовження відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, строком на 60 діб, тобто 01.09.2025.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 193, 196, 376, 492 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити частково.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» у межах строку досудового розслідування на 60 діб, тобто до 01.09.2025, застосованого ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.04.2025 у справі № 953/3648/25, із залишенням умов та наслідків щодо застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено о 15:40 04.07.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_13