Провадження № 274/2255/25
ВИРОК Провадження № 1-кп/0274/635/25

І м е н е м У к р а ї н и

21.07.2025 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1

за участі

секретарів судового засідання . . . . . . . ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 274/2255/25 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичева Житомирської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, розлученого, зі слів має на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює неофіційно, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше судимого: 02.11.20 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 119 КК України на 3 роки 6 місяців обмеження волі, звільненого умовно-достроково на підставі ухвали суду від 07.02.22 на 1 рік 8 місяців 18 днів,

за ч. 5 ст. 407 КК України,

за участі

прокурорів . . . . . ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника . . . . . . ОСОБА_8

обвинуваченого . ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :

Старший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 призваним за призовом під час проведення загальної мобілізації, перебуваючи на посаді старшого водія 1 розвідувального відділення 3 розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог статтей 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статтей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та статтей 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, близько 21 години 29 червня 2023 року самовільно залишив місце служби в районі с. Гороховатка Ізюмського району Харківської області та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 15 березня 2025 року, коли його місцезнаходження було встановлено працівниками Бердичівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

За час відсутності на службі у військовій частині НОМЕР_1 старший сержант ОСОБА_4 в період часу з 29 червня 2023 року до 15 березня 2025 року обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами місця служби, правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби та про вчинене ним самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 і його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд.

Кримінальна відповідальність за злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнається винуватим, передбачена ч. 5 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та показав, що він служив у військовій частині НОМЕР_1 . Після ОСОБА_9 їх направили у Харківську область під село Гороховатка. Сиділи, чекали. Була можливість їздити додому. Через деякий час він поїхав додому і не вернувся. Вину визнає повністю, все було так, як прочитав у обвинувальному акті прокурор. Інколи дзвонив товаришам по службі, до командування не дзвонив, бо його не було. Весь цей час з 29.06.23 і до затримання у березні 2025 року був у Бердичеві, жив з матір`ю і співмешканкою, до лікувальних закладів не звертався, працював неофіційно, не притягувався до відповідальності. Зараз має бажання йти продовжувати проходження військової служби.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість повністю підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів:

-даними копії акту проведення службового розслідування військової частини НОМЕР_1 від 08.07.24, відповідно до якого встановлено факт самовільного залишення місця служби старшим сержантом ОСОБА_4 з 29.06.23 та відсутності на службі на час завершення службового розслідування (т. 1, а.п. 19-24);

-даними копій наказів військової частини НОМЕР_1 № 86 від 25.03.23, № 91 від 30.03.23, № 189 від 01.07.23, згідно з якими старший сержант ОСОБА_4 з 30.03.23 обіймав посаду старшого водія 1 розвідувального відділення 3 розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини та з 29.06.23 вважається таким, що самовільно залишив частину і був знятий з усіх видів забезпечення (т. 1, а.п. 72, 73, 74);

-даними листів лікувальних закладів (в/ч НОМЕР_2 , КНП «Центральна районна лікарня Бердичівського району», КНП «Бердичівська міська лікарня») про неперебування ОСОБА_4 за інкримінований період на лікуванні (т. 1, а.п. 58, 61, 63).

За клопотанням прокурора, проти задоволення якого не заперечили інші учасники судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі ж викладеного, оцінивши докази в їхній сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною повністю та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає: щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнає: рецидив злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд після внесення змін до статтей 69, 75 КК України не має можливості керуватися загальними засадами призначення покарання, визначеними у ст. 65 КК України, і враховувати ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання, не може застосовувати передбачений Конституцією України принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи, а може лише призначити покарання у виді позбавлення волі. На цей час саме так і орієнтує практика Верховного Суду (зокрема, ухвала від 17.07.24 у справі № 750/9359/23, ухвала від 17.06.24 у справі № 712/7239/22 тощо)

Відповідно до ч. 5 статті 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачення ч. 5 ст. 407 КК України, є тяжким злочином.

Обвинувачений раніше судимий, за місцем служби характеризувався посередньо, займаній посаді не відповідав.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги існуючі на даний час норми кримінального закону, суд призначає покарання у виді позбавлення волі. На думку суду, призначене покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

За доводами сторони захисту суд звертає увагу, що до набрання вироком законної сили обвинувачений ще має право на застосування положень ч. 5 ст. 401 КК України, але як і раніше це потребує наявності письмової згоди командира на продовження проходження військової служби, а відповідно до ст. 81-1 КК України під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, судом може бути застосовано умовно-дострокове звільнення для проходження ними військової служби за контрактом. Таке умовно-дострокове звільнення може бути застосовано судом, якщо засуджений виявив бажання проходити військову службу за контрактом та відповідає вимогам проходження військової служби за контрактом, визначеним статтею 21-5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Згідно з положеннями ч. 3 ст. 154-1 КВК України до клопотання установи виконання покарання до суду для вирішення питання про наведене вище умовно-дострокове звільнення долучаються: 1) заява засудженого про бажання проходити військову службу за контрактом, 2) письмова згода командира військової частини, в якій засуджений планує проходити військову службу за контрактом, 3) копія військово-облікового документу та 4) копія довідки військово-лікарської комісії з постановою про придатність до військової служби.

Цивільний позов у провадженні не подано, дані про процесуальні витрати матеріали провадження не містять.

Підстав для зміни обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи призначене покарання, особу та поведінку обвинуваченого до завершення скоєння злочину, до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Початок строку відбування призначеного покарання ОСОБА_4 обраховувати з 21 липня 2025 року.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_4 залишити попередній - тримання під вартою, але не довше ніж на два місяці з дня ухвалення вироку.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 28.03.25 до 20.07.25 з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий - суддя ОСОБА_1