Справа № 448/2112/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1 ,
Провадження № 11-кп/811/322/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 02 квітня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

з участю прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7

встановила:

цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_9 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 .

Продовжено обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (до затримання проживаючої у АДРЕСА_1 ) запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів без визначення застави, до 31 травня 2025 включно.

Мотивуючи своє рішення суд, зокрема, вказав, що з моменту взяття обвинуваченої ОСОБА_7 під варту, і продовження такого запобіжного заходу та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченої може забезпечити і більш м`який запобіжний захід. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченій більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Крім цього, суддя вказав, що оскільки обвинувачена обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, які мають надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, є підстави вважати, що обвинувачена може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, підстав для застосування визначення розміру альтернативи у вигляді застави суд не вбачав.

На дану ухвалу адвокат ОСОБА_6 захисник обвинуваченої ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просить оскаржувану ухвалу скасувати, та змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, такою, що не відповідає вимогам КПК України та міжнародної практики ЄСПЛ, внаслідок чого підлягає скасуванню, а запобіжний захід є занадто суворим та до підозрюваної необхідно застосувати запобіжний захід не пов`язаний із обмеженням волі.

Наголошує, що ОСОБА_7 не має на меті уникати кримінальної відповідальності, так як вину свою у вчиненні злочинів не визнає. Таким чином немає підстав вважати, що вона продовжуватиме злочину діяльність, так як злочинів не вчиняла.

На думку захисника, в даному випадку немає обґрунтованих доказів, що підтверджують причетність ОСОБА_7 до даної справи, та необґрунтована відмова суду у задоволенні заяви захисника ОСОБА_6 викладена в запереченні на клопотання сторони обвинувачення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із застосуванням електронного засобу контролю та/або будь-якого іншого більш м`якшого запобіжного заходу. Також доказом, який підтверджує непричетність ОСОБА_7 до даної справи, є результати експертизи проведеної органами досудового розслідування.

Стверджує, що жодний ризик у клопотанні про продовження строку тримання під вартою передбачений ст. 177 КПК України прокурором не доведений.

Підкреслює, що в даній справі «розумність» строку тримання під вартою вже давно порушена, оскільки жодних нових доказів, які б підтверджували вину за цей час не встановлено, а можливості їх отримати вичерпані. Також до клопотання слідчого не додано жодного суттєвого доказу який би підтверджував пред`явлення обґрунтованої підозри, не кажучи вже про тримання особи під вартою.

Окрім цього, просить врахувати, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, у тому числі неповнолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має відповідні обов`язки з утримування дитини, але у зв`язку із триманням під вартою не може їх виконувати.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 має вищу медичну освіту, є військово зобов`язаною особою та неодноразово висловлювала бажання долучитись до лав Збройних Сил України з метою захисту батьківщини в зв`язку із чим неодноразово подавала до сторони обвинувачення відповідні клопотання відповідно до статті 616 КПК України. Проте сторона обвинувачення необґрунтовано відмовляла у зазначених клопотаннях.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника та обвинуваченої, які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання, колегія суддів приходить до наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою без визначення розміру застави обвинуваченій ОСОБА_11 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Встановлено, що на розгляді у Мостиському районному суді Львівської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 305, ч.3 ст. 311 КК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора та продовживши обвинуваченій ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, вірно врахував, що з моменту взяття обвинуваченої ОСОБА_7 під варту, і продовження такого запобіжного заходу та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченої може забезпечити і більш м`який запобіжний захід. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченій більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Крім цього, суддя вказав, що оскільки обвинувачена обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, які мають надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, є підстави вважати, що обвинувачена може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, на переконання колегії суддів, продовжений судом запобіжний захід у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумності, є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, апеляційним судом не отримано відомостей щодо комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів ризики, встановлені стороною обвинувачення та судом, існують та виправдовують тримання під вартою ОСОБА_11 .

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Щодо покликань апелянта на те, що в даній справі «розумність» строку тримання під вартою порушена, то такі є безпідставними, зважаючи на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст. ст. 28 та 318 КПК України.

У рішенні в справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

На переконання колегії суддів, підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а апелянтом не підтверджено, що більш м`які запобіжні заходи, не пов`язані з позбавленням волі, зможуть запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

З матеріалів провадження вбачається, що при розгляді клопотання суддя врахував передбачені КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

постановила:

ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 02 квітня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченої ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4