Справа № 750/9955/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/368/25
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

31 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южноукраїнськ Миколаївської області, громадянина України, з професійною технічною освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , не одруженого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 вересня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя вказав на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що з урахуванням тяжкості можливого покарання в співставленні з характеризуючими даними та процесуальною поведінкою підозрюваного, дають підстави вважати, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 скасувати, за результатами апеляційного перегляду постановити ухвалу, якою обрати відносно його підзахисного запоюіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Вказує, що суд не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_8 за станом свого здоров`я потребує лікування (хвороба серця та спини).

При цьому, вважає припущенням слідчого судді те, що ОСОБА_8 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зазначає, що ОСОБА_8 від самого початку не переховувався та увесь час перебував за місцем свого проживання разом із родиною, а тому і в подальшому не збирається переховуватися та зобов`язується прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду. Більш того, у подальшому ОСОБА_8 планує повернутися до військової частини для продовження несення служби.

Висновки слідчого судді про можливість ОСОБА_8 впливати на свідків, підбурювати інших осіб, які не були свідками кримінального правопорушення, до надання завідомо неправдивих показань, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом створення штучних доказів, захисник вважає хибними, адже його підзахисний визнав свою вину та розкаявся, а тому не збирається впливати на свідків, а навпаки, буде повертатися до виконання своїх обов`язків.

Оскільки, взяття під варту є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і належної поведінки, захисник вважає, що є всі підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, вказав на відсутність заявлених у клопотанні ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки його підзахисного та просив застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, прокурора, який заперечив проти доводів сторони захисту, звернув увагу на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 та обставини його вчинення, особу підозрюваного та наявність обґрунтованих ризиків його можливої неналежної процесуальної поведінки, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як убачається з подання слідчого та матеріалів провадження, ОСОБА_8 підозрюється у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем і тривалому нез`явленні до військової частини без поважних причин тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

За даним фактом П`ятим слідчим відділом (з дислокацією в м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, 19 липня 2024 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001029, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

21 липня 2025 року об 11 год. 15 хв., в порядку ст. 208 КПК України, ОСОБА_8 був затриманий та в цей же день йому повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення. На початковій стадії досудового розслідування кримінально-процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи та долучені копії матеріалів свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для застосування запобіжного заходу.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З матеріалів судового провадження вбачається, що в рамках проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, отже, обґрунтованим є ризик того, що відчуваючи страх та невідворотність можливого покарання, підозрюваний може змінити місце проживання з метою ухилення від органу досудового слідства, тим більше, що будучи мобілізованим в умовах воєнного стану він самовільно залишив розташування місця несення служби, тривалий час (з 17 лютого 2024 року) був відсутній за місцем несення служби та добровільно в розташування військової частини не повернувся.

При цьому, характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , вказує на те, що настання такого ризику є цілком реальним та обґрунтованим.

Посилання слідчого судді на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , а також суворість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, не є порушенням ст. 62 Конституції України, як про це безпідставно стверджує захисник.

Врахування тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється/обвинувачується законодавцем віднесене до переліку обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу в сукупності з іншими обставинами (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Таким чином, вказівка слідчого судді на суворість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 , у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, та надання оцінки цій обставині в сукупності з іншими встановленими та доведеними обставинами, визначеними законодавцем, є свідченням обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.

Факт висловлення ОСОБА_8 наміру не ухилятися від органу досудового розслідування та суду, а також повернутися до військової служби, не зменшує ступінь можливості настання ризиків, про які вказувала сторона обвинувачення та з якими погодився слідчий суддя, адже висловлення будь-яких намірів не гарантує дотримання підозрюваним належної процесуальної поведінки в подальшому.

Крім того, перебуваючи на волі підозрюваний може впливати на свідків, які є військовослужбовцями тієї ж військової частини з метою зміни ними показань на свою користь. При застосуванні більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний може продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, оскільки матеріали провадження не містять доказів того, що ОСОБА_8 не просто висловив намір про подальше проходження військової служби, а вживає дії щодо реалізації цих намірів.

Не надано стороною захисту і доказів того, які ж поважні та непереборні обставини завадили підозрюваному з лютого 2024 року добровільно повернутися до військової частини та продовжити військову службу до того, як він був затриманий та орган досудового розслідування звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу.

На думку колегії суддів, з огляду на те, що підозрюваний, будучи військовослужбовцем, залишив місце несення служби, усвідомлюючи, що діє в умовах воєнного стану, розумів наслідки своїх дій, тому рішення про його звільнення з-під варти буде передчасним, а запропонований стороною захисту вид запобіжного заходу не пов`язаний із триманням під вартою не зможе запобігти встановленим та доведеним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Саме проходження військової служби, розуміння настання негативних наслідків для Держави та її громадян в разі окупації ворожими військами та усвідомлення нестачі військовослужбовців, мало б спонукати підозрюваного не залишати місце несення служби та виконати свій громадянський обов`язок. Натомість, підозрюваний свідомо залишив місце несення служби, добровільно в розташування військової частини не повернувся, навіть не зважаючи на визнання факту вчинення кримінального правопорушення та надану законодавцем можливість звільнення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, за умови повернення на військову службу.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_8 готовий повернутися на військову службу, але після того, як пройде необхідне лікування наявних у нього захворювань, не приймаються до уваги з тих підстав, що доказів наявності захворювань серця та спини у підозрюваного, які потребують негайного та оперативного лікування, стороною захисту не надано, при тому, що з лютого 2024 року підозрюваний мав достатньо часу для того, щоб пройти необхідний курс лікування та добровільно повернутися на військову службу.

Отже, колегія суддів розцінює висловлені ОСОБА_8 наміри повернутися на військову служби, але за умови, що він пройде лікування, як такі, що надані суду з метою уникнути застосування більш тяжкого запобіжного заходу.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції та під час апеляційного перегляду не було встановлено достатніх підстав вважати, що інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, буде здатний забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , при тому, що положеннями ч. 8 ст. 176 КПК України, визначено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті (тримання під вартою).

Положення цієї частини статті 176 КПК України є діючими, не визнані неконституційними, а отже, є обов`язковими для суддів всіх інстанцій, що виключає обов`язок слідчого судді вирішувати питання про можливість застосування до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, за умови обґрунтованості пред`явленої підозри та доведеності наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

Як слідчим у поданні, так і слідчим суддею в ухвалі, правильно названі та враховані наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також вірно оцінені в сукупності всі обставини, на підставі яких був обраний запобіжний захід, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2025 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, ОСОБА_8 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11