Справа № 991/7274/25
Провадження 1-кп/991/95/25
У Х В А Л А

іменем України

12 серпня 2025 року м.Київ

Вищий антикорупційний суд у складі судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000474 від 16.09.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Новотроїцьке Волноваського району Донецької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянка України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України,

В С Т А Н О В И В:

1. У провадженні Вищого антикорупційного суду перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000474 від 16.09.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

1.1. На електронну пошту суду від захисника ОСОБА_9 надійшло клопотання про повернення обвинувального акта з підстав невизначеності статусу ОСОБА_10 та доповнення до цього клопотання.

Як вбачається з ч.2 ст. 314 КПК України перед вирішенням можливості призначення судового розгляду суд повинен виконати вимоги ст. 342-345 КПК України, зокрема оголосити склад суду, роз`яснити права відводу та повідомити про права та обов`язки учасникам. Водночас, захисник ОСОБА_9 жодного разу не з`явився в судове засідання, не повідомив про поважність причин неявки, не висловив свою думку щодо наявності підстав для відводу та не підтвердив ознайомлення зі своїми правами та обов`язками. З огляду на вказане, Суд позбавлений можливості пересвідчитися, чи взагалі обізнаний захисник зі своїми права та обов`язками та чи наявні обставини, які виключають участь когось із учасників в цьому кримінальному провадженні.

Разом з тим, оскільки відповідне клопотання озвучено як доводи захисника ОСОБА_7 . Суд розглядає його як клопотання останнього.

1.2. Захисник ОСОБА_7 заявив клопотання про повернення обвинувального акта. Захисник зазначив про неузгодженість викладених обставин із реальними подіями у часі. В обвинувальному акті також не розкриті дії, що відбулись в період з 16.09.2024 по 19.09.2024, тобто з моменту реєстрації кримінального провадження до першої розмови між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 .

Як вбачається з обвинувального акта, ОСОБА_5 прохала надати неправомірну вигоду за зміну підслідності у кримінальному провадженні або за доручення здійснення досудового розслідування іншому органу, однак в кінцевому результаті отримала грошові кошти тільки за зміну підслідності. Такі формулювання, на думку сторони захисту, мають різну процедуру виконання, а отже передбачають різний обсяг повноважень. Вказане суттєво ускладнює формування правової позиції захисту та свідчить про новий спосіб вчинення злочину. Причому захисник наголосив, що ОСОБА_5 відповідно до чинного законодавства не мала відповідних повноважень на вирішення жодного із цих питань.

Вказав, що в цьому кримінальному провадженні ОСОБА_10 має статус викривача, проте в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутнє повідомлення НАЗК про участь викривача. Таким чином, сторона захисту не володіє відомостями щодо належного набуття ОСОБА_10 відповідного статусу. Невизначеність його статусу в цьому кримінальному провадженні так само позбавляє можливості сторону захисту сформувати стратегію та тактику.

Крім цього, захисник додатково зазначив, що обвинувальний акт містить посилання на неактуальні положення підзаконних актів.

1.3. Захисник ОСОБА_8 також заявив клопотання про повернення обвинувального акта. Клопотання мотивовано тим, що формулювання в обвинувальному акті порушують презумпцію невинуватості у зв`язку із констатацією факту вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення. Додатково вказав, що зміст обвинувального акта є ідентичним до змісту повідомленої підозри, що впливає на конкретність обвинувачення. Крім цього, ідентичними також є розділи, які стосуються викладу фактичних обставин і формулювання обвинувачення стосовно ОСОБА_5 .

Захисник наголосив, що висунуте обвинувачення є неконкретизованим, а обвинувальний акт містить припущення сторони обвинувачення, з якими не погоджується сторона захисту. Вказане позбавляє можливості з`ясувати конкретні обставини кримінального провадження.

Стосовно недотримання формальних вимог при складанні обвинувального акта захисник вказав на відсутність в ньому найменування кримінального провадження та реквізитів офіційного документа, а саме печатки.

1.4. Таким чином, на думку представників сторони захисту обвинувальний акт не відповідає вимогам чинного законодавства, що є підставою для повернення обвинувального акта. Ураховуючи, що доводи захисників стосуються вирішення питання про наявність підстав для повернення обвинувального акта, Суд вбачає за доцільне розглянути ці клопотання одночасно.

2. У судовому засіданні сторони висловили такі позиції:

2.1. Захисник ОСОБА_7 підтримав подане клопотання про повернення обвинувального акта. Додатково зазначив, що в обвинувальному акті є посилання на конкретні докази, а саме на проведені експертизи, водночас в реєстрі матеріалів досудового розслідування вказані висновки відсутні. Так само наголосив, що формулювання обвинувачення в частині «висловлення прохання надати неправомірну вигоду» не відповідає диспозиції ст. 368 КК України, однак у повідомленні про підозру таке неузгодження відсутнє.

Зазначив також про звернення з обвинувальним актом із порушенням встановлених строків, оскільки фактично рішення про завершення досудового розслідування прийнято одночасно із зміною повідомлення про підозру. У зв`язку із цим виникла ситуація, за якою вручення зміненого повідомлення про підозру відбулось після виконання доручення про повідомлення про завершення досудового розслідування. Результатом такого повернення обвинувального акта прокурору, на думку захисника, повинно стати закриття кримінального провадження.

Захисник додав, що стороною обвинувачення не надано доступ до частини матеріалів досудового розслідування, які стосуються кримінального провадження №0000023 від 04.04.2024, з підстав таємниці досудового розслідування. Незважаючи на непоодинокі спроби сторони захисту ознайомитися із цими матеріалами, захист не отримав такого доступу.

У своїй сукупності вказані обставини свідчать про те, що формулювання обвинувального акта позбавляє сторону захисту представляти свою позицію.

2.2. Захисник ОСОБА_6 підтримав клопотання захисників. Зазначив, що у реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні документи стосовно надання ОСОБА_10 статусу викривача, водночас вказаний процесуальний статус наділяє його комплексом прав, а не обов`язів. Однак, незважаючи на статус викривача, в обвинувальному акті не передбачена виплата йому винагороди. Наголосив на неправильній правовій кваліфікації, оскільки фактичні обставини можуть свідчити про ознаки іншого складу кримінального правопорушення, ураховуючи, що ОСОБА_5 не могла безпосередньо вчинити дії, які інкримінуються.

2.3. Обвинувачена ОСОБА_5 підтримала позицію своїх захисників. Додала, що виклад фактичних обставин не дає уявлення про елементи складу злочину. Обставини вчинення кримінального правопорушення не є достатніми для розуміння сутності обвинувачення. Водночас обвинувачена зазначила, що жодна норма закону чи підзаконного акту не свідчить про наявність в неї повноважень змінювати підслідність кримінального провадження №0000023 від 04.04.2024 та/або доручати здійснення досудового розслідування іншому органу у зв`язку із неефективністю.

2.4. Захисник ОСОБА_8 підтримав оголошені клопотання про повернення обвинувального акта.

2.5.Прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення клопотань захисників про повернення обвинувального акта. Зазначив, що відповідно до КПК України викривачем є особа, яка повідомила про корупційне правопорушення, що відповідає обставинам справи. Разом із цим, в цьому кримінальному провадженні розмір неправомірної вигоди не перевищує в п`ять тисяч і більше разів розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на час вчинення злочину, тому відсутні підстави для виплати винагороди викривачу.

Відсутність/наявність відповідних повноважень у ОСОБА_5 та правильність правової кваліфікації не може бути підставою для повернення обвинувального акта, оскільки вказане безпосередньо є предметом судового розгляду. Таким чином, доводи сторони захисту фактично зводяться до незгоди із процесуальним рішенням прокурора.

Стосовно доводів про одночасне вручення зміни раніше повідомленої підозри та повідомлення про завершення досудового розслідування прокурор зазначив, що вказані питання слід розглядати в рамках клопотання про закриття кримінального провадження, що, своєю чергою, не є підставою для повернення обвинувального акту.

Аналогічні мотиви стосуються і ненадання матеріалів досудового розслідування на ознайомлення, що також не є підставою для повернення обвинувального акта.

Обвинувальний акт відповідає формальним і змістовним вимогам, передбаченим КПК України, відповідно до яких наявність печатки не є обов`язковою.

Таким чином, всі доводи сторони захисту не корелюються із обставинами кримінального провадження та підставами для повернення обвинувального акта.

3. Дослідивши обвинувальний акт, заслухавши доводи учасників кримінального провадження, Суд дійшов таких висновків.

3.1. Підготовче судове засідання, окрім притаманних йому завдань організаційного характеру, спрямованих на з`ясування можливості призначення до судового розгляду кримінального провадження, виконує роль процесуального фільтра між досудовим провадженням та судовим розглядом з метою перевірки відповідності вимогам закону процесуальних рішень, що надійшли від прокурора. З метою забезпечення цієї функції п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу. На стадії підготовчого судового засідання суд має встановити, чи відповідає по формі обвинувальний акт вимогам ст. 291 КПК України та чи не містить він положень, що суперечать одне одному. Процесуальним законом окреслено межі перевірки обвинувального акта - лише його відповідність вимогам кримінального процесуального закону, зокрема, ст. 291 КПК України. Оскільки ч. 4 ст. 291 КПК України заборонено надання суду інших документів до початку судового розгляду, така перевірка здійснюється виключно на підставі самого обвинувального акта шляхом дослідження його змісту.

3.2. Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Значення обвинувального акта як процесуального рішення сторони обвинувачення, полягає у тому, що він формалізує правову позицію обвинувачення і ініціює судовий розгляд.

3.3. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу. Оскільки стороною захисту порушене питання про невідповідність обвинувального акта вимогам закону, суд досліджує дотримання стороною обвинувачення формальних і змістовних вимог до цього процесуального рішення. Положеннями ч. 2 ст. 291 КПК України встановлено вимоги до обвинувального акта, згідно з якими обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу;

9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно (ч. 2 ст. 291 КПК України).

Згідно з ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається:

1) реєстр матеріалів досудового розслідування;

2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;

3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу);

4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного;

5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

3.4. Доводи сторони захисту зводяться до таких підстав для повернення обвинувального акта:

- недоліки при викладі формулювань в обвинувальному акті (неузгодженість обставин у часі, помилкове посилання на нормативні акти, відсутність висвітлення подій у певні часові проміжки);

- невизначеність процесуального статусу ОСОБА_10 , при тому що наділення його статусом викривача безпідставно розширює обсяг його прав;

- відсутність в обвинуваченої повноважень вчинити дії, які їй інкримінуються відповідно до обвинувального акта;

- різна правова природа «зміни підслідності» та «доручення здійснення досудового розслідування іншому органу», що створює невизначеність для сторони захисту;

- посилання на докази (висновки експертів), які відсутні в реєстрі матеріалів досудового розслідування;

- невідкриття частини матеріалів досудового розслідування стороні захисту у порядку ст. 290 КПК України;

- недотримання формальних вимог (відсутність найменування кримінального провадження та печатки);

- неконкретизоване формулювання обвинувачення та складу кримінального правопорушення, зокрема в частині розбіжності із диспозицією статті КК України;

- порушення презумпція невинуватості;

- ідентичний виклад фактичних обставин із формулюванням кримінального правопорушення та формулювання в обвинувальному акті з повідомленням про підозру;

- подання обвинувального акта поза встановленими строками.

3.5. Суд наголошує, що особливістю підготовчого провадження є те, що на цій стадії суд не досліджує доведеність обставин, викладених в обвинувальному акті, не оцінює повноту пред`явленого обвинувачення та правильність кваліфікації діяння, інкримінованого особі. Закріпивши можливість повернення обвинувального акта прокурору на первісному етапі судового провадження, законодавець очевидно не мав наміру створити таким чином простір для попередньої судової оцінки правильності та об`єктивності позицій сторін обвинувачення та захисту змагальному кримінальному процесі. Причому слід враховувати, що прийняття рішення про повернення обвинувального акта є правом, а не обов`язком.

3.6. Суд зазначає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000474 від 16.09.2024 містить всі передбачені в законі відомості в обсязі, достатньому для розуміння суті пред`явленого обвинувачення та можливості його розгляду у судовому засіданні. Він складений відповідно до вимог ст. 291 КПК України, містить всі формальні і змістовні елементи, передбачені законом. Обвинувальний акт містить номер кримінального провадження, підпис детектива, який склав обвинувальний акт, та прокурора, який його підписав та затвердив. Дотримання інших вимог, зокрема обов`язкової наявності печатки, КПК України не містить.

Можливі неточності в обвинувальному акті, на які сторона захисту акцентує увагу, жодним чином не спотворюють виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення, а також не створюють можливість подвійного тлумачення.

Суд відхиляє доводи сторони захисту щодо посилання в обвинувальному акті на неіснуючі положення підзаконних актів з огляду на те, що такі помилки носять характер технічних описок, оскільки вказані положення, на які прокурор посилається, фактично містяться в Наказі Генерального прокурора від 30.09.2021 №309.

Вимоги ст. 291 КПК України чітко не регламентують заборони посилатися в обвинувальному акті на конкретні докази. У той же час, п.8 ч. 2 ст. 291 КПК України прямо передбачено, що обвинувальний акт має містити відомості про розмір витрат на залучення експертів у разі проведення таких експертиз під час досудового розслідування. Таким чином вказівка в обвинувальному акті на конкретні експертизи із розміром витрат відповідає вимогам, що висунуті до процесуального рішення. Водночас, питання дійсності їх проведення, використання їх результатів для обґрунтування правової позиції та їх відкриття стороні захисту є предметом дослідження під час судового розгляду. Аналогічні мотиви стосуються і ненадання стороні захисту на ознайомлення частини матеріалів досудового розслідування, які містять відомості про кримінальне провадження №0000023 від 04.04.2024, оскільки виконання положень ст. 290 КПК України не охоплюється завданнями підготовчого провадження.

3.7. Відповідно до п.16-2 ч. 1 ст. 3 КПК України викривачем є фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, звернулася із заявою або повідомленням про корупційне кримінальне правопорушення до органу досудового розслідування.

Процесуальний статус свідка та викривача у кримінальному провадженні не є тотожними, але в багатьох аспектах вони збігаються. Свідком може бути фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань (ч. 1 ст. 65 КПК України).

Викривач, відповідно до вимог Закону України «Про запобігання корупції», на відміну від статусу свідка, наділяється додатковими державними гарантіями (Розділ VIII цього Закону), які полягають у забезпеченні можливості запобігти протиправним посяганням на таку особу. Згідно п. 4 ч. 2 ст. 53-3 Закону викривач має право давати пояснення, свідчення або відмовитися їх давати. Водночас, Суд наголошує, що пояснення та свідчення не є процесуальними джерелами доказів, на відміну від показань у кримінальному провадженні, які надаються під час допиту. Причому норми процесуального законодавства не містять застережень стосовно виклику викривача в судове засідання в якості свідка для надання показань стосовно відомих йому обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Таким чином, зазначення в обвинувальному акті ОСОБА_10 в якості викривача жодним чином не обмежують та не можуть обмежити у майбутньому сторону захисту в реалізації своїх прав під час судового розгляду. Тим більше, вказані доводи не корелюються із вимогами ст. 291 КПК України та є підставою для повернення обвинувального акта.

Суд також відхиляє доводи щодо відсутності матеріалів, які підтверджують виконання прокурором/слідчим вимог повідомлення НАЗК про початок досудового розслідування за участі викривача. За п.3-1 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості викривача, проте не містить додаткових вимог в обґрунтування участі викривача в кримінальному провадженні. Так само встановлення вказаних обставин судом під час підготовчого провадження виходить за межі завдань цього етапу розгляду.

3.8. Щодо дублювання формулювання обвинувачення та викладу фактичних обставин Суд зазначає таке. Кримінальний процесуальний закон не надає суду повноважень до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Адже визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно в площині повноважень прокурора (постанова Касаційного кримінального суду Верховного суду від 03.07.2019 року у справі №273/1053/17). В обвинувальному акті зазначаються не будь-які фактичні обставини кримінального правопорушення, а ті, які саме прокурор, а не суд чи сторона захисту, вважає встановленими.

В обвинувальному акті викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, правову кваліфікацію з посиланням на положення закону та формулювання обвинувачення, відповідність яких реальним подіям є предметом судового розгляду, а не підготовчого судового засідання. Незгода сторони захисту щодо повноти формулювань, які по суті є однозначними та зрозумілими, не можуть бути підставою для повернення обвинувального акта. Таким чином формулювання, викладені в процесуальному рішенні, є реалізацією дискреційних повноважень прокурора. Аналогічні мотиви стосуються і щодо можливого дублювання змісту повідомленої підозри.

3.9. У контексті підстав повернення обвинувального акта Суд відхиляє твердження сторони захисту про використання різних способів вчинення злочину в частині «зміни підслідності» та «доручення здійснення досудового розслідування іншому органу» з підстав їх неспроможності.

Так, вказані механізми фактично не є прямими суперечностями або взаємовиключними, та не позбавляють учасників зрозуміти суть обвинувачення. Спільний для обох процедур кінцевий результат - передача фактичного розслідування іншому органу, відмінному від первинного.

При цьому, Суд акцентує увагу, що вказані формулювання охоплюються діями, які службова особа може вчиняти в інтересах іншої особи за одержання неправомірної вигоди. Водночас спосіб вчинення злочину, про який стверджує сторона захисту, є певним порядком/методом/послідовністю дій, які використовує особа для реалізації протиправного умислу. Своєю чергою склад кримінального правопорушення за ст. 368 КК України не містить обов`язкового конструктивного елементу складу злочину - якогось конкретного способу його вчинення, хоча він має значення для встановлення механізму одержання неправомірної вигоди.

Таким чином, Суд не встановив підстав, які свідчать про неоднозначність і суперечливість формулювань, викладених в обвинувальному акті.

Так само використання конструкції «висловлення прохання надати неправомірну вигоду» у лексико-семантичному контексті відповідає диспозиції ст. 368 КК України, оскільки може свідчити про умисел на одержання неправомірної вигоди.

Водночас Суд наголошує на тому, що на підготовчому судовому засіданні не робить жодних висновків про винуватість/невинуватість особи у вчинення кримінального правопорушенні, а надає оцінку виключно в межах висловлених доводів сторони захисту.

3.10. Суд також звертає увагу, що відповідно до ст. 368 КПК України Суд при ухваленні вироку вирішує ряд питань, зокрема, які стосуються діяння, в якому обвинувачується особа; складу кримінального правопорушення; винуватості особи; наявності обставин, які пом`якшують/обтяжують покарання; наявності підстав для виплати винагороди викривачу та її розмір тощо. Таким чином, усі аргументи учасників, висловлені як підстава повернення обвинувального акта, у тому числі в контексті встановлення обсягу повноважень ОСОБА_5 вчиняти певні дії, пов`язані з безпосереднім дослідженням та оцінкою доказів, а таке повноваження суд набуває лише після закінчення підготовчого засідання і призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Суд так само не надає оцінку твердженням сторони захисту щодо порушення строку направлення обвинувального акта до суду в частині складення зміненої підозри та вручення повідомлення про завершення досудового розслідування. Вказані питання не є предметом розгляду клопотань про повернення обвинувального акта, бо не свідчить про формальні чи змістовні порушення при його складенні.

3.11. Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Своєю чергою відомості, які містяться в обвинувальному акті, свідчать про офіційне доведення до відома обвинуваченої компетентним органом твердження про вчинення нею відповідного злочину, передбаченого КК України, і є достатніми для повного розуміння суті висунутого обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Презумпція невинуватості, яка декларується ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, полягає в тому, що особа вважається невинуватою до набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Водночас, вказані положення не обмежують сторону обвинувачення у належному процесуальному формулюванні своєї правової позиції при складання процесуальних документів.

Таким чином, Суд не встановив порушення презумпції невинуватості, що повною мірою відповідає позиціям Європейського суду з прав людини.

4. З урахуванням зазначеного доводи захисників про невідповідність обвинувального акта є неспроможними, а клопотання захисників про повернення обвинувального акта прокурору - необґрунтованими. За таких обставин у задоволенні клопотань слід відмовити.

Керуючись статтями ст. 291, 314, 372, 376 КПК України, Суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні клопотання захисників про повернення обвинувального акта прокурору відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення

Суддя ОСОБА_11