Провадження № 1-кп/760/3348/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в м. Києві, кримінальне провадження № 0000690 від 04.02.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Таужне Гайворонського району Кіровоградської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 15.12.2021 Солом`янським районним судом м. Києва за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.1 ст.304 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, який офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимий:

- 15.02.2019 Солом`янським районним судом м. Києва за ч.2 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі, ухвалою Апеляційного суду від 30.07.2019 кваліфікацію обвинувачення змінено на ч.2 ст.186 КК України, засуджено до 4 років 6 місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та дві особи, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження (далі - Особа 1 та Особа 2), у невстановлені органом досудового розслідування час та місці, але не пізніше 12 год. 00 хв. 03.03.2025, спільно вирішили здійснити напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням у житло, в умовах воєнного стану.

З метою реалізації злочинного умислу та полегшення вчинення злочину, ОСОБА_6 запропонував приєднатися до його вчинення раніше знайомому неповнолітньому ОСОБА_8 , на що останній дав свою добровільну згоду, чим підтвердив вступ у попередню змову.

Готуючись до вчинення злочину, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Особа 1 та Особа 2, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, та неповнолітній ОСОБА_8 визначили час, місце, об`єкт посягання та потерпілих, розробили детальний план і розподілили ролі.

Відповідно до визначеної функції, Особа 1, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, під час вчинення розбійного нападу повинна була забезпечити проникнення співучасників до житла потерпілих шляхом відволікання їхньої уваги та в подальшому здійснення зовнішнього спостереження за обстановкою, з метою повідомлення спільників про можливу загрозу викриття.

В свою чергу, ОСОБА_6 , разом із ОСОБА_7 , Особою 2, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та неповнолітнім ОСОБА_8 , відповідно до заздалегідь визначених злочинних ролей, мали здійснити безпосередньо розбійний напад, а саме заволодіти майном потерпілих, при цьому для залякування останніх ОСОБА_6 планував використати заздалегідь придбану гранату.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, 03.03.2025, о 19 год. 50 хв., ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Особа 1 та Особа 2, матеріали відносно яких виділені в окремі провадження, та неповнолітній ОСОБА_8 прибули до місця мешкання потерпілих, за адресою: АДРЕСА_4 . Особа 1, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи відповідно до розподіленої ролі, під виглядом продажу побутових засобів, проникла всередину квартири потерпілої ОСОБА_9 , де також перебували потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та малолітня ОСОБА_12 .

В цей же час, реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Особа 2, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та неповнолітній ОСОБА_8 , відповідно до заздалегідь визначених злочинних ролей, переконавшись в тому, що Особа 1 забезпечила безперешкодний доступ до квартири, із застосуванням насильства, використовуючи власну кількісну та фізичну перевагу, проникли всередину приміщення. Особа 1, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, в свою чергу, направилась до під?їзду, з метою спостереження за навколишньою обстановкою та своєчасного попередження інших співучасників про можливу загрозу викриття злочинних дій.

Знаходячись в приміщенні квартири потерпілих, ОСОБА_6 , з метою демонстрації реальності своїх злочинних намірів та залякування останніх, використав наступальну осколкову ручну гранату РГН, яка належить до категорії боєприпасів (вибухових пристроїв), як психологічний фактор можливого застосування відносно потерпілих насильства, небезпечного для їх життя та здоров`я, погрожуючи привести її в дію, висловив потерпілій ОСОБА_9 вимогу передачі йому та його спільникам грошових коштів та мобільного телефону. Потерпіла ОСОБА_9 , сприймаючи таку погрозу як реальну, усвідомлюючи загрозу життю та здоров`ю їй та членам її сім?ї, не стала чинити опір та передала належні грошові кошти, в сумі 900 грн. та власний мобільний телефон марки «Samsung 21C», в чохлі чорного кольору ОСОБА_6 , який передав неповнолітньому ОСОБА_8 .

Після чого, неповнолітній ОСОБА_8 проник до іншої кімнати, де перебували ОСОБА_11 та малолітня ОСОБА_12 , та, погрожуючи, висловив вимогу передати мобільний телефон марки «IPhone 11», зеленого кольору, в чохлі чорного кольору, який належить ОСОБА_11 , та мобільний телефон марки «Motorolla» моделі «Е7», синього кольору, в чохлі білого кольору, який належить малолітній ОСОБА_12 , після чого, застосовуючи фізичне насильство, заволодів вказаним майном. При спробі потерпілої ОСОБА_11 чинити опір, він наніс їй численні удари кулаком по голові.

В цей час, ОСОБА_7 та Особа 2, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з метою залякування та подолання можливого опору зі сторони потерпілого ОСОБА_10 , повалили його на підлогу та завдали численних ударів ногами в область обличчя.

Після чого, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Особа 2, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та неповнолітній ОСОБА_8 залишили місце злочину.

При виході з квартири, неповнолітній ОСОБА_8 повторно завдав численних ударів потерпілій ОСОБА_9 по голові.

В подальшому, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Особа 2, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, неповнолітній ОСОБА_8 та Особа 1, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, яка згідно відведеної їй ролі, здійснювала зовнішнє спостереження, після завершення злочину покинули місце події, маючи на меті розпорядитися викраденим майном на власний розсуд.

Крім цього, встановлено, що ОСОБА_6 , будучи досконало обізнаним із законними умовами поводження вибуховими пристроями та вибуховими речовинами, діючи умисно, усвідомлюючи наслідки своїх суспільно-небезпечних дій, направлених проти громадської безпеки, в порушення вимог законодавства України, яким регулюється порядок поводження з вибуховими пристроями і вибуховими речовинами, у тому числі Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від № 622 від 21 серпня 1998 року, придбав та зберігав вибухові пристрої без передбаченого законом дозволу.

Так, ОСОБА_6 у невстановлений досудовим слідством час, при невстановлених обставинах, але не пізніше 19 год. 30 хв. 03.03.2025, незаконно придбав у невстановленої особи вибуховий пристрій, а саме гранату РГН з маркуванням «ДГН А-ІХ-І,107-1-93», у кількості 1 шт.

Достовірно усвідомивши, що отримані ним предмети є вибуховими пристроями, ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, незаконно отриманий ним вибуховий пристрій, в подальшому зберігав його при собі без передбаченого на те законом дозволу.

У подальшому, 04.03.2025, приблизно о 20 год. 30 хв., ОСОБА_6 у невстановленому досудовим розслідуванням місці та при невстановлених обставинах, усвідомлюючи протиправний характер свої дій, з метою уникнення кримінальної відповідальності, за вчинене ним кримінальне правопорушення, діючи з прямим умислом, для приховання своєї злочинної діяльності, незаконно отриманий ним вибуховий пристрій, передав неповнолітньому ОСОБА_8 .

У цей час, неповнолітній ОСОБА_8 , не будучи досконало обізнаним із законними умовами поводження вибуховими пристроями та вибуховими речовинами, не усвідомлюючи повною мірою правовий статус предмета, на прохання ОСОБА_6 , заховав гранату РГН з маркуванням «ДГН А-ІХ-І,107-1-93», у кількості 1 шт., до кишені куртки зеленого кольору, в яку він був одягнутий, та залишив її на відкритій ділянці місцевості, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Смілянська, буд.13, яку в подальшому було виявлено та вилучено.

Згідно висновку експерта, надані на дослідження предмети, у передбаченому їх конструкційному поєднанні (у зборі), відносяться до наступальної осколкової ручної гранати РГН, яка належить до категорії боєприпасів (вибухових пристроїв).

Крім цього, у невстановлені органом досудового розслідування час та місці, але не пізніше 12 год. 00 хв., 03.03.2025 ОСОБА_6 , перебуваючи із раніше йому знайомим неповнолітнім ОСОБА_8 , у невстановленому досудовим розслідуванням місці, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що останній є неповнолітнім, з метою вчинення нападу для заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням у житло, в умовах воєнного стану, умисно з корисливих мотивів, втягнув неповнолітнього ОСОБА_8 у протиправну діяльність.

У невстановлених органом досудового розслідування час та місці, але не пізніше 12 год. 00 хв. 03.03.2025, ОСОБА_6 , зацікавлюючи неповнолітнього ОСОБА_8 матеріальною вигодою та своїми вмовляннями й доводами в подальшому уникнення від кримінальної відповідальності, побудив бажання брати участь у вчиненні злочинів, тим самим втягнув неповнолітнього ОСОБА_8 в протиправну діяльність, а саме у скоєння розбою, тобто, вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із проникненням у житло, в умовах воєнного стану, в результаті чого неповнолітній ОСОБА_8 скоїв напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням у житло в умовах воєнного стану, а саме злочин передбачений ч. 4 ст. 187 КК України.

На підставі ч. 1 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, до суду разом із обвинувальним актом, надійшли угоди про визнання винуватості від 29 липня 2025 року, які було укладено між прокурором групи прокурорів Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є обвинуваченим в цьому ж кримінальному провадженні, за участі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які є захисниками обвинувачених в цьому ж кримінальному провадженні.

Виходячи із змісту даних угод, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час досудового розслідування повністю визнали свою винуватість у зазначених діяннях і зобов`язалися беззастережно визнати обвинувачення в повному обсязі у судовому провадженні.

Згідно даних угод, сторони узгодили покарання обвинуваченому ОСОБА_6 :

за ч.4 ст.187 КК України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі, із конфіскацією належного майна;

за ч.1 ст.304 України у виді 7 (семи) років позбавлення волі;

за ч.1 ст.263 України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, призначити обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.4 ст.187 КК України сторони узгодили покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі, із конфіскацією належного майна.

Потерпілі не бажають з боку обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 будь-яких відшкодувань, оскільки матеріальну шкоду, у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, відшкодовано в повному обсязі.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказали, що цілком розуміють свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ч. 5 ст. 474, ст. 473 Кримінального процесуального кодексу України, які були роз`яснені їм судом в ході підготовчого судового засідання, зокрема, те, що вони мають право на судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого їх обвинувачують та мають права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення, мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатись самостійно, допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України; характер кожного обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Також, в судовому засіданні обвинувачені повністю визнали свою вину у скоєнні інкримінованих їм кримінальних правопорушень та надали суду згоду на призначення узгодженого покарання, надали пояснення, в яких повністю підтвердили обставини, викладені у пред`явленому їм обвинуваченні.

Від потерпілих до суду надійшли заяви, в яких вказали, що цілком розуміють наслідки укладення та затвердження угод, що передбачені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України, просили затвердити угоди про визнання винуватості, укладені 29 липня 2025 року прокурором та обвинуваченими. Пояснили, що претензій будь-якого характеру до обвинувачених вони не мають, оскільки обвинуваченими повністю відшкодовано завдану шкоду.

На підставі пояснень обвинувачених та їх захисників, суд встановив, що укладення угод сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченим узгоджене в угоді покарання та інші передбачені угодою заходи.

Суд, вислухавши думку прокурора, обвинувачених, беручи до уваги позицію потерпілих, які не заперечували щодо укладення угод, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до такого висновку.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоди.

Відповідно до ст. 472 Кримінального процесуального кодексу України, в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Під час перевірки угод встановлена її відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України, що закріплені ст. 471 Кримінального процесуального кодексу України, можливість виконання обвинуваченими взятих на себе зобов`язань. Умови угод відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Суд, розглядаючи кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення, кваліфікує дії ОСОБА_6 :

за ч. 4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, вчинений умовах воєнного стану;

за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання, зберігання та передача вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу;

за ч. 1 ст. 304 КК України, як втягнення неповнолітнього у протиправну діяльність;

ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, вчинений умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд згідно із вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів і характер суспільної небезпеки скоєного, особи винних, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом встановлено, що вчинені обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.1 ст.304 КК України, та обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.187 КК України, відповідно до положень ст. 12 КК України є умисними, закінченими, тяжкими та особливо тяжкими. Узгоджене покарання, зазначене в угоді, відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим КК України та відповідає санкціям ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.1 ст.304 КК України.

Як особа, ОСОБА_6 , характеризується посередньо, раніше судимий, має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштований, осудний, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває.

Визнання вини та щире розкаяння у вчиненому судом визнаються як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 .

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 є рецидив кримінальних правопорушень, вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини, вчинення злочину загальнонебезпечним способом.

Як особа, ОСОБА_7 , характеризується посередньо, раніше судимий, не одружений, офіційно не працевлаштований, осудний, перебуває на обліку лікаря-нарколога, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває.

Визнання вини та щире розкаяння у вчиненому судом визнаються як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 є вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини, вчинення злочину загальнонебезпечним способом.

Враховуючи вищевикладене, заслухавши думку прокурора, який просив затвердити угоди про визнання винуватості від 29 липня 2025 року, вважаючи, що при укладенні даних угод дотримані вимоги і правила КПК та КК України, думку учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт, перевіривши угоди про визнання винуватості від 29 липня 2025 року, які відповідають вимогам ст. 471 КПК України, та переконавшись, що укладення даних угод сторонами є добровільним, суд вважає за необхідне ухвалити у даному провадженні вирок відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яким затвердити угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченими, визнавши ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.1 ст.304 КК України, та ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, за викладених у вироку обставин, та призначити узгоджене сторонами покарання, яке відповідає загальним засадам призначення покарання у виді позбавлення волі.

Узгоджене покарання за глибоким переконанням суду є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Зважаючи на встановлені обставини та міру покарання, яку призначає суд, а також те, що ризики, вказані в ухвалі суду від 21 липня 2025 року, не змінилися та не відпали, суд вважає, що запобігання їм неможливе шляхом застосування іншого запобіжного заходу, а тому до набрання вироком законної сили залишає запобіжним заходом обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 тримання під вартою.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся, у зв`язку з повним відшкодуванням завданої матеріальної шкоди потерпілій стороні.

Керуючись ст.ст.100, 314-316, 370, 373, 374, 468-475 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 29 липня 2025 року між прокурором групи прокурорів Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, з однієї сторони, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є обвинуваченим в цьому ж кримінальному провадженні, з іншої сторони.

Затвердити угоду про визнання винуватості від 29 липня 2025 року між прокурором групи прокурорів Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, з однієї сторони, та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є обвинуваченим в цьому ж кримінальному провадженні, з іншої сторони.

ОСОБА_6 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.1 ст.304 КК України, та призначити йому покарання:

за ч.4 ст.187 КК України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі, із конфіскацією належного йому на праві власності майна;

за ч.1 ст.304 України у виді 7 (семи) років позбавлення волі;

за ч.1 ст.263 України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, ОСОБА_6 остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років, із конфіскацією належного йому на праві власності майна.

ОСОБА_7 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, та призначити йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі, із конфіскацією належного йому на праві власності майна.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід, обраний ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у виді тримання під вартою у ДУ «Київський слідчий ізолятор», - залишити без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 рахувати з моменту затримання, тобто 04 березня 2025 року.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 1 ст. 473 Кримінального процесуального кодексу України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1