Справа №479/941/25
Провадження №1-кп/479/138/25
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

31 липня 2025 року смтКриве Озеро

Кривоозерський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ;

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смтКриве Озеро, кримінальне провадження, інформація про яке внесене до ЄРДР №0000068 від 12 квітня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Голоскове Кривоозерського району Миколаївської області, громадянина України, паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Кривоозерським РВ УМВС України в Миколаївській області 23 грудня 1997 року, зареєстрованого та фактично проживаючого АДРЕСА_1 , непрацюючого, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України,

учасники підготовчого судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

У відповідності до преамбули Водного кодексу України, усі води (водні об`єкти) на території України є національним надбанням Українського народу, однією з природних основ його економічного розвитку і соціального добробуту. Водні ресурси забезпечують існування людей, тваринного і рослинного світу і є обмеженими та уразливими природними об`єктами. В умовах нарощування антропогенних навантажень на природне середовище, розвитку суспільного виробництва і зростання матеріальних потреб виникає необхідність розробки і додержання особливих правил користування водними ресурсами, раціонального їх використання та екологічно спрямованого захисту.

Відповідно до ч.1 ст.58 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) та статті 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Відповідно до ст.60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; в) для великих річок, водосховищ на них та озер -100 метрів.

При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Положеннями ч.1 ст.59 ЗК України, передбачено, що землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). На умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови можуть передаватись лише для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України).

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (статті 61-62 ЗК України, статті 89-90 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року №173, і додаток 13 до цих правил).

У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах, з поміж іншого забороняється, розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво, зберігання та застосування пестицидів і добрив.

ОСОБА_3 , відповідно до усної домовленості з власником користується земельною ділянкою з кадастровим №:02:000:0685 площею 2 га, яка належить ОСОБА_6 , та відносяться до земель для ведення особистого сільського господарства,

Орієнтовно у жовтні 2024 року, точного часу в ході розслідування не встановлено, ОСОБА_3 , обробляючи земельну ділянку з кадастровим №:02:000:0685 площею 2 га, яка перебуває у його користуванні та розташована за межами с. Голоскове, Кривоозерської ТГ, Первомайського району, виявив земельну ділянку, яка розташована вздовж прибережної захисної смуги річки Південний Буг, яку вирішив самовільно зайняти.

В порушення вищевказаних вимог законодавства, діючи всупереч вимогам статей 125, 126 Земельного Кодексу України, у ОСОБА_3 , виник злочинний умисел на самовільне зайняття земельної ділянки в охоронних зонах.

Реалізуючи злочинний умисел направлений на самовільне зайняття земельної ділянки в охоронних зонах, діючи умисно, маючи на меті отримання прибутку від реалізації вирощування сільськогосподарських культур, не маючи відповідного рішення органу виконавчої влади про передачу у власність або надання у користування (оренду), земельної ділянки, яка відноситься до земель водного фонду, а саме, прибережної захисної смуги, самовільно зайняв земельну ділянку водного фонду - прибережної захисної смуги річки Південний Буг, за межами с. Голоскове, Кривоозерської ТГ, Первомайського району шляхом її розорювання та обробітку земельної ділянки.

Умисними протиправними діями, ОСОБА_3 , самовільно зайняв єдиним масивом земельну ділянку площею 1,3392 га, частину прибережної захисної смуги річки Південний Буг, яка знаходиться в охоронних зонах-землях водного фонду, та межує із земельною ділянкою, яка має кадастровий номер № :02:000:0685.

Внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки загальною площею 1,3392 га, яка знаходиться в охоронних зонах-землях водного фонду, державі в особі Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, ОСОБА_3 завдав шкоду у розмірі 8299 грн. 63 коп.

16 червня 2025 року між прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Кривоозерського відділу Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до умов якої обвинувачений визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому, сторони досягли порозуміння щодо призначення обвинуваченому покарання за ч.2 ст.197-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік, із застосування ст.ст.75, 76 КК України.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Крім цього, обвинувачений та його захисник стверджували, що вищевказана угода про визнання винуватості укладена добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу, погроз або внаслідок обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховується ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є нетяжким злочином, раніше не судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та лікаря-нарколога, щиро розкаявся, відшкодував завдану шкоду.

В ході перевірки відповідності зазначеної угоди вимогам КПК України, суд переконався, що її умови відповідають вимогам ст.472 КПК України, не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання. В межах санкції ч.2 ст.197-1 КК України, у виді позбавлення волі з застосуванням ст.ст.75,76 КК України. Підстав для відмови у затверджені угоди, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

Речові доказами - відсутні.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 у даному провадженні не затримувався, запобіжні заходи у відношенні нього не обиралися.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-375 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 16 червня 2025 року, укладену між прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Кривоозерського відділу Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, інформація про яке внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000068 від 12 квітня 2025 року.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, зобов`язавши його у відповідності до ст.76 КК України:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Кривоозерський районний суд:

1) обвинуваченим, його захисником, виключно з підстав призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч.4,6,7 ст.474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода не може бути укладена.

СУДДЯ: