Справа № 464/1692/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/372/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000296 за апеляційною скаргою з доповненням прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 07.04.2025 року, стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 199 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила:

Прокурор подав апеляційну скаргу на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 07.04.2025 року, якою відмовлено в затвердженні угоди про визнання винуватості від 21.03.2025 року, укладеної між заступником начальника відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_7 , за участі захисника адвоката ОСОБА_9 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000296 від 27.07.2021, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 199 КК України.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000296 від 27.07.2021 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 199 КК України із додатками повернуто прокурору.

Суд першої інстанції повернув кримінальне провадження прокурору для належного оформлення при цьому зазначивши, що до суду першої інстанції було подано обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості укладена між обвинуваченим та прокурором.

Суд наголосив, що правовою природою інституту угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні є забезпечення швидшого досудового розслідування і судового провадження, викриття більшої кількості кримінальних правопорушень, а також запобігання, виявлення чи припинення більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Зі змісту угоди встановлено, що однією з умов для її укладення з обвинуваченим ОСОБА_7 є те, що він надав та зобов`язується і надалі надавати максимальне сприяння у проведенні судового слідства кримінального провадження щодо нього. Однак, суть такої співпраці жодним чином не конкретизована.

Суд, відмовляючи у затвердженні угоди, свій висновок мотивує тим, що зізнавальні показання обвинуваченого, як на це вказує прокурор та сторона захисту, не свідчать про активне його сприяння розкриттю злочину, оскільки невідомих обставин справи ним не повідомлено. Таким чином, активності та ініціативності ОСОБА_7 у сприянні правоохоронним органам не встановлено, а визнання своєї винуватості та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину. З урахуванням викладеного, відсутні достатні підстави для висновку, що узгоджене сторонами угоди покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Таким чином, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, враховуючи усе зазначене в сукупності та зважаючи на те, що ухвалення вироку на підставі вказаної угоди за викладеними обставинами вчинення кримінального правопорушення, буде прямим порушенням кримінального процесуального законодавства, вважає необхідним відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості.

Крім того суд першої інстанції зазначив, що з наданого суду обвинувального акту, кримінальним правопорушенням, вчиненим ОСОБА_7 , завдано ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 4387 грн., обставинами, що пом`якшують покарання є, зокрема, добровільне відшкодування обвинуваченим збитку.

Однак, в обвинувальному акті відсутні відомості щодо анкетних даних потерпілого, передбачені п.3 ч. 2 ст. 291 КПК України, всупереч практики застосування судами законодавства України, якими передбачено захист прав потерпілих від скоєних злочинів та правовій позиції, викладеній в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004, відповідно до якої суди зобов`язані вживати всіх можливих заходів для забезпечення участі потерпілого в судовому засіданні з метою з`ясувати всі обставини справи й захистити його права та законні інтереси.

При цьому, в обвинувальному акті зазначено, що в кримінальному провадженні відсутній потерпілий, вчиненим кримінальним правопорушенням матеріальна шкода державним та суспільним інтересам не завдана, що суперечить наведеному вище.

Наведене дало підстави для висновку про суперечність умов угод вимогам КК України, що є підставою для відмови у їх затвердженні.

Не погоджуючись з даною ухвалою прокурор подав апеляційну скаргу з доповненням в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд по обвинувальному акту в суді першої інстанції.

Крім того просить викликати та допитати ОСОБА_10 з приводу обставин кримінального правопорушення.

Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині повернення обвинувального акту у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції, в порушення ч.2 ст.314 КПК України, не з`ясувавши думки учасників процесу щодо можливості призначення справи до судового розгляду повернув такий прокурору. Підставою для повернення обвинувального акту прокурору може бути лише його невідповідність вимогам КПК України. У той же час, при складанні обвинувального акту у даному провадженні дотримано всі вимоги ст. 291 КПК України, а, відтак, обвинувальний акт підлягав призначенню до судового розгляду.

ОСОБА_10 по справі є свідком а не потерпілим і це підтверджено долученими до апеляційної скарги документами. У реєстрі до кримінального провадження дійсно є запис про допит потерпілого ОСОБА_10 21.07.2022 року, але суд першої інстанції не витребовував справи для огляду та перевірки зазначеного. Підозра ОСОБА_7 оголошена 30.01.2025 року і там немає потерпілого, як і в обвинувальному акті.

Заявник ОСОБА_10 в заяві від 20.07.2022 не вказав про завдану йому матеріальну шкоду. У подальшому ОСОБА_10 допитувався виключно, як свідок та інші дії з ним проводили, як зі свідком. 25.05.2025 року ОСОБА_10 власноруч написав розписку детективу про те, що у нього відсутні будь які претензії до ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідача, міркування прокурора ОСОБА_8 , який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, думку захисника - адвоката ОСОБА_9 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_7 , які, кожен окремо, просили апеляційну скаргу прокурора задовольнити, вивчивши матеріали кримінального провадження колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно із вимогами ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про відмову у затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування у порядку, передбаченому ст.ст.468-475 КПК України.

Відповідно до ч.5 ст.469 КПК України укладення угоди про примирення або визнання винуватості може ініціюватись у будь-який момент після повідомлення особі про підозру, до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Положеннями ч.1 ст.474 КПК України визначено, що у разі досягнення угоди під час досудового розслідування обвинувальний акт із підписаною угодою невідкладно надсилається до суду. Прокурор має право відкласти направлення до суду обвинувального акту із підписаною угодою до отримання висновку експерта або фіксації доказів, які можуть бути втрачені зі сплином часу, або які неможливо буде провести пізніше без істотної шкоди для їх результату у разі відмови суду у затвердженні угоди.

Частиною 7 статті 474 КПК України передбачено обов`язок суду щодо перевірки угоди на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону і зазначені підстави, у разі встановлення яких суд відмовляє в затвердженні угоди, а саме якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Крім того, зазначеною нормою передбачено, що у разі відмови в затвердженні угоди, досудове розслідування або судове провадження продовжується в загальному порядку.

Як слідує з роз`яснень, що містяться в п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 13 від 11 грудня 2015 року «Про практику здійснення кримінального провадження на підставі угоди», за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: а) затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч.7 ст. 474 КПК України, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 199 КК України, завершено досудове розслідування, надано доступ до матеріалів кримінального провадження, складено і вручено обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування (а.с.4-10).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України однією з форм закінчення досудового розслідування є звернення до суду з обвинувальним актом.

Отже, при направленні обвинувального акту до суду досудове розслідування по кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 закінчено.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною 4 ст.110 КПК України передбачено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам викладеним у статті 291 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Усупереч вимогам ст. 474 КПК України та незважаючи на те, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 надійшов до суду і в підготовчому судовому засіданні стороною обвинувачення було надано суду угодою про визнання винуватості від 21.03.2025 року, укладену між ОСОБА_7 та прокурором ОСОБА_6 , суд першої інстанції, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, дійшов висновку про наявність підстав для відмови в її затвердженні, при цьому не з`ясувавши думки прокурора та інших учасників судового провадження щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, повернувши матеріали кримінального провадження із угодою про визнання винуватості, чим позбавив сторону обвинувачення права висловити свої доводи з приводу того чи були зібрані під час досудового розслідування докази, достатні для складання обвинувального акту та чи було завершено досудове розслідування, і вже в залежності від цього приймати відповідні рішення, передбачені ч. 3 ст. 314 КПК України.

При цьому судом першої інстанції, на його переконання, встановлено невідповідність обвинувального акту вимогам закону в частині відсутності даних потерпілого.

Одна в апеляційній скарзі прокурор зазначив, що по даному кримінальному провадженню немає потерпілого, а заявник ОСОБА_11 по справі є свідком, якого допитували саме як свідка і з ним проводили слідчі дії, саме як зі свідком.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував тих обставин, що досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню вже закінчено, здійснено відкриття матеріалів, складено обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування та вручено його копії, таким чином повернення кримінального провадження, в даному випадку, позбавлене будь якого змісту, оскільки не буде досягнуто мети (продовження досудового розслідування), яке по факту є закінченим.

Крім того, що повертаючи кримінальне провадження прокурору з вищевказаних підстав, суд істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування ухвали суду в частині повернення кримінального провадження прокурору.

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час підготовчого судового засідання суд першої інстанції не повинен був давати оцінки правовій кваліфікації визначеного обвинувальним актом, зокрема оцінку наявності чи відсутності у справі матеріальної шкоди, оскільки ці питання вирішуються на стадії судового розгляду та оформлюються відповідним рішення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора є підставними, а ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою.

Згідно з вимогами п.3 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 ст. 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входить зазначене судом порушення вимог ст.ст. 370, 474 КПК України, разом з цим, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.2 ч.1 ст. 7 КПК України, згідно з якими до загальних засад кримінального провадження відноситься законність, апеляційний суд вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню в частині повернення кримінального провадження прокурору з призначенням в цій частині нового розгляду у суді першої інстанції в загальному порядку.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 412, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу з доповненням прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 07.04.2025 року, стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 199 КК України - скасувати в частині повернення обвинувального акту та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, в тому ж складі суду.

Ухвала остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: