Справа № 944/2927/25
Провадження №1-кп/944/1289/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.06.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яворові кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001470 від 06.09.2024 року про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Славута Хмельницької області, українця громадянина України із середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , учасника бойових дій, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, у порушення вимог ст..ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не маючи наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, 07.08.2024 року приблизно о 08 годині 00 хвилин самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та понад три доби перебував поза межами розташування військової частини НОМЕР_1 , а саме до 23.05.2025 року до моменту явки до Територіального управління Державного бюро розслідувань, що за адресою: м.Львів, вул. Кривоноса, 6.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , після роз`яснення суті обвинувачення в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.5 ст. 407 КК України свою вину визнав повністю та дав суду показання, що він дійсно 07.08.2024 року самовільно покинув розташування військової частини НОМЕР_1 . Пояснив суду, що перебуває на військовій службі з 2015 року, має статус учасника бойових дій, однак за останні роки морально і фізично виснажився, має проблеми зі здоров`ям, розуміючи, що діє всупереч закону, без дозволу командира, 07.08.2024 поїхав додому, де перебував до 23.05.2025 року. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо не карати.

.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.5 ст. 407 КК України правильна, оскільки він, будучи військовослужбовцем, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 без поважних причин в умовах воєнного стану.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який з урахуванням положень ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, мотив вчинення суспільно небезпечного діяння, а саме бажання покинути військову частину та проводити час на власний розсуд, відсутність обтяжуючих обставин, а також наявність пом`якшуючих обставин, якими суд визнає щире каяття, визнання вини та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше не судимий, на обліку в психіатричному та наркологічному диспансерах не перебуває, є учасником бойових дій, згідно службової характеристики нейтрально характеризується за місцем проходження військової служби.

Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру і ступеня його суспільної небезпеки, тривалості періоду, на який обвинувачений залишив військову службу, водночас з урахуванням встановлених обставин, які позитивного характеризують ОСОБА_5 , суд вважає, що останньому слід призначити покарання у виді позбавлення волі та визначити таке на рівні мінімальної межі, передбаченої санкцією вказаної статті кримінального закону для даного виду покарання.

На переконання суду, призначена міра покарання у виді реального позбавлення волі є справедливою і достатньою для виправлення обвинуваченого, слугуватиме попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності й справедливості кримінального судочинства, а також розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 обчислювати з дня фактичного взяття під варту, тобто з 23.05.2025 року.

Запобіжний захід, застосований ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 23.05.2025 року у справі № 463/4805/25 у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, ОСОБА_5 слід залишити до часу набрання вироком законної сили.

Речових доказів у справі немає.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 370, 373-374, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Обраний ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу вироком в законну силу залишити без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня його фактичного взяття під варту, тобто з 23.05.2025 року.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_6