Справа № 299/1864/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.05.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/228/25 за апеляційною скаргою прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 03.04.2025.

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України у кримінальному провадженні, відомості про яке 02.04.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000238.

Клопотання слідчий обґрунтував тим, що СВ ВП № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості про яке 02.04.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000238 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 01.04.2025 близько 22 год ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого проживання, в будинку АДРЕСА_1 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході розпивання спиртних напоїв, затіяв сварку з потерпілим ОСОБА_8 , під час якої, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, з метою спричинення тілесних ушкоджень, підійшов до ОСОБА_8 та наніс йому декілька ударів кулаками рук в область обличчя та голови, після чого ОСОБА_8 вибіг з будинку, однак біля будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 наздогнав ОСОБА_8 та з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, наніс йому ще декілька ударів кулаками рук в область обличчя та голови, від яких ОСОБА_8 втратив рівновагу та впав на бетонну доріжку, після чого ОСОБА_6 сів йому на тулуб та продовжив наносити множинні удари кулаками рук в область голови та обличчя, підвівшись на ноги, наніс ще один удар взутою ногою в область обличчя.

В результаті вчинених дій ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження, внаслідок чого потерпілого було госпіталізовано до відділення КНП «Виноградівська районна лікарня» Виноградівської міської ради Закарпатської області з

-2-

діагнозом: травматичний шок, набряк мозку, струс головного мозку, перелом сьомого шийного хребця, перелом нижньої щелепи множинних локалізацій, що підтверджується довідкою Комунального некомерційного підприємства «Виноградівська районна лікарня» Виноградівської міської ради Закарпатської області від 02.04.2025 за № 1063.

02.04.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Клопотання обґрунтоване необхідністю застосування до ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу, зважаючи на обґрунтованість підозри, тяжкістю покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також ризиків, пов`язаних з тим, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого й свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя вказала на недоведеність прокурором обставини, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, оскільки відомості з приводу обставин кримінального правопорушення, які містяться в досліджених доказах, за відсутності висновку експерта щодо тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому, не підтверджують наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді від 02.04.2025 скасувати, постановити нову, якою обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, слідчий суддя не врахувала та не оцінила вагомість наявних доказів, що свідчать про причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та проігнорувала наявність ризиків, які містять достатні підстави для застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який може переховуватись від органів розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілого й свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може вчинити інше кримінальне правопорушення. Також, на думку прокурора, слідчий суддя не врахувала, що 02.04.2025 слідчим призначено проведення судово-медичної експертизи на предмет наявності у потерпілого тілесних ушкоджень та ступеня їх тяжкості, однак провести таку експертизу впродовж одного дня експертом не представилось можливим, так як потерпілий перебуває на лікування в КПН «Винорадівська ЦРЛ» з діагнозом травматичний шок, набряк мозку, струс головного мозку, перелом сьомого шийного хребця, перелом нижньої щелепи множинних локалізацій, що підтверджується довідкою від 02.04.2025 за № 1063 та яку слідчим суддею безпідставно не взято до уваги. Крім того, ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України безпосередньо після вчинення ним кримінального правопорушення на підставі допитів безпосередніх очевидців події. Після звільнення підозрюваного з-під варти останній 04.04.2025 погрожував свідку ОСОБА_9 фізичною розправою, про що свідчить повідомлення в журналі ЄО ВП № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області за № 3120.

Судове провадження розглядається за відсутності захисника. При цьому враховується, що апеляційним судом було роз`яснено підозрюваному можливість залучення захисника для участі в розгляді апеляційної скарги прокурора, у тому числі з

-3-

безоплатної правничої допомоги, однак підозрюваний ствердив, що бажає захищати свої інтереси самостійно без участі захисника.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 на заперечення апеляційної скарги сторони обвинувачення, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) констатував, що Конвенція, по суті, відсилає до національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства, водночас вимагаючи також, щоб будь-яке позбавлення свободи відповідало меті статті 5, яка полягає в захисті людини від свавілля.

Таким чином, підставами для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою є: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення; наявність конкретних фактичних та правових підстав.

Розумність підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту й затримання, закріпленої в статті 5 Конвенції.

Відповідно практики ЄСПЛ «розумна підозра» у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться в статті 5 пар. 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин».

Вимога розумної підозри містить у собі два питання. Перше з них становить питання права: розумна підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом; друге питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного злочину.

Колегія суддів ураховує, що стандарт переконання «розумна підозра» достатньо вимогливий, хоча значно слабкіший за стандарт «поза розумним сумнівом», який вимагається для кримінального засудження.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ця вимога не означає, що сторона обвинувачення навіть на ранніх стадіях розслідування, зобов`язана довести всі елементи правопорушення, оскільки цей стандарт не вимагає, щоб сторона обвинувачення мала докази, достатні для остаточного вирішення питання про винуватість особи, а тому

-4-

правильність кваліфікації діяння, встановлення наявності чи відсутності в діях особи складу кримінального правопорушення на даній стадії слідчим суддею та судом не перевіряється, оскільки відноситься до повноважень суду при судовому розгляді кримінального провадження.

Колегія суддів ураховує те, що підозра, яка повідомлена ОСОБА_6 на цій стадії досудового розслідування є обґрунтованою, а долучені до клопотання докази є такими, що переконують неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо вчинила дане кримінальне правопорушення.

Наявні докази, які містяться в матеріалах судового провадження дають підстави вважати, що підозра у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, на цій стадії досудового розслідування є підтвердженою. У ході кримінального провадження обставини, які мають бути достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_6 у вчиненні даного кримінального правопорушення на момент вручення були наявними і підтверджуються доказами, зібраними у ході досудового розслідування, зокрема: протоколом проведення огляду місця події, протоколам допиту свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , протоколами проведення впізнання за фотознімками зі свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , протоколами проведення слідчих експериментів за участі свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_6 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Разом з тим, перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, колегія суддів виходить з того, що сукупність матеріалів кримінального провадження на даній стадії досудового розслідування, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Така позиція суду випливає й із практики Європейського Суду з прав людини про те, що «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

Слідчим у кримінальному провадженні надано докази, які на даній стадії досудового розслідування є достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 . Однак, дослідження доказів з метою визнання їх такими, що можуть бути покладені в основу винуватості особи у вчиненні того чи іншого злочину відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, зазначені у клопотанні обставини підозри, підтверджуються достатніми на даному етапі розслідування доказами, і у висновках, які зробив орган досудового розслідування, чогось необґрунтованого чи довільного не встановлено. Апеляційний суд приходить до висновку, що встановлені факти та інформація можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_6 може бути причетний до вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру в рамках указаного кримінального провадження.

Тому, висновки слідчого судді про недоведеність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 апеляційний суд визнає безпідставними і такими, що спростовані доданими до клопотання доказами.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги доводи апеляційної скарги прокурора про те, що слідчий суддя не врахувала, що 02.04.2025 слідчим призначено проведення судово-медичної експертизи на предмет наявності у потерпілого тілесних ушкоджень та

-5-

ступеня їх тяжкості, однак провести таку експертизу впродовж одного дня експертом не представилось можливим, так як потерпілий перебуває на лікуванні в КПН «Винорадівська ЦРЛ» з діагнозом травматичний шок, набряк мозку, струс головного мозку, перелом сьомого шийного хребця, перелом нижньої щелепи множинних локалізацій, що підтверджується довідкою від 02.04.2025 за № 1063, яку слідчим суддею безпідставно не взято до уваги.

Також заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 затримано у порядку ст. 208 КПК України безпосередньо після вчинення ним кримінального правопорушення на підставі допитів безпосередніх очевидців події.

Крім того, слідчий суддя не надала жодної оцінки ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні.

Ризик переховування підозрюваного ОСОБА_6 від органу досудового розслідування та суду, апеляційний суд оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження та даних про особу підозрюваного. В той же час, ризик переховування обумовлюється серед іншого можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (рішення у справах «Ідалов проти Росії»; «Гарицький проти Польщі»; «Храїді проти Німеччини»). В той же час сама вірогідність бути засудженим у майбутньому може бути тим фактором, який спонукатиме підозрюваного до втечі з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Таким чином, тяжкість ймовірного покарання, яке передбачено ч. 1 ст. 121 КК України, а саме позбавлення волі на строк від 05 до 08 років, значно підвищує ймовірність ризику переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та/або суду.

При встановленні наявності ризику впливу, зокрема, на потерпілого та свідків, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ризик незаконного впливу на свідків чи інших осіб у кримінальному провадженні зумовлений тим, що ОСОБА_6 може незаконно впливати шляхом підкупу, погроз чи застосування насильства на потерпілого, свідків чи їх родичів, з метою зміни показань на його користь.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що після звільнення підозрюваного з-під варти останній 04.04.2025 погрожував свідку ОСОБА_9 фізичною розправою, про що свідчить повідомлення в журналі ЄО ВП № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області за № 3120.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином зумовлений тим, що ОСОБА_6 може підшуковувати осіб, що можуть надати вигідні для нього показання.

-6-

Із урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає доведеним і ризик можливого вчинення підозрюваним інших кримінальних правопорушень.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що ризик не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для досудового розслідування подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

З наведених вище мотивів колегія суддів уважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність на даний час зазначених вище ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, що безпідставно не враховано слідчим суддею.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає, що з огляду на характер та конкретні обставини кримінального провадження такі існують та доводяться відповідними доказами. Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження факти та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності та покарання, що йому загрожує у випадку визнання його винним, може незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Враховуючи викладене, зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи про наявність у матеріалах кримінального провадження доказів, які підтверджують заявлені слідчим у клопотанні ризики та обґрунтованість пред`явленої підозри, є обґрунтованими.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою апеляційним судом під час апеляційного розгляду не встановлено.

К олегія суддів приходить до висновку про доведення органом досудового розслідування обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, наявності в зазначеному провадженні ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_6 .

При прийнятті рішення апеляційний суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», апеляційний суд вважає необхідним обрати на даній стадії досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

Аналізуючи вищенаведені обставини у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про те, що вони свідчать про неможливість запобігання ризикам із числа

-7-

передбачених ст. 177 КПК України шляхом застосування щодо ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, що свідчить про необхідність застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурор довів, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти встановленим ризикам та будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного. При цьому, за змістом п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Тому, з урахуванням того, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, пов`язаного із застосуванням насильства, яке спричинило потерпілому тілесні ушкодження, та з огляду на те, що ОСОБА_6 не працює та, відповідно, не має офіційного джерела доходів, апеляційний суд не вбачає підстав для визначення підозрюваному розміру заставу.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

При таких обставинах, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням апеляційним судом нової про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави у межах строку досудового розслідування, а саме до 01.06.2025.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст.404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не наведено таких обставин та не надано таких доказів, які б спростовували вищенаведені висновки апеляційного суду, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлено.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 03.04.2025 щодо ОСОБА_7 скасувати.

Клопотання слідчого ВП № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк тримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою встановити до 01.06.2025 включно.

Організацію виконання ухвали доручити прокурору Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 .

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді