БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/689/25
Провадження № 1-кп/730/74/2025
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2025 р. м.Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борзна кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000098 від 26.10.2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Оленівка Борзнянського району Чернігівської області, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, військовослужбовця, солдат резерву ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

26.10.2024 року, близько 09.30 години ОСОБА_4 , будучи учасником дорожнього руху в якості водія, керуючи трактором колісним марки МТЗ -80 д.н.з. НОМЕР_1 , був зупинений на вул. Поліська у с. Оленівка Ніжинського району Чернігівської області працівниками СРПП ВП № 3 (м. Борзна) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», які здійснювали нагляд за дорожнім рухом. На законну вимогу вказаних працівників поліції ОСОБА_4 , маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, усвідомлюючи, що він не проходив установленого законом порядку отримання посвідчення тракториста-машиніста, з метою підтвердження свого права на керування трактором колісним марки МТЗ-80, достовірно знаючи, що бланк посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_2 категорії «А1, А2, В1, С, D1, Е1, G1, G2», виданий Головним управлінням Держпродспоживслужби в Полтавській області 30.10.2017 року на його ім`я (згідно відомостей у самому документі), є підробленим, оскільки у жовтні 2017 року ОСОБА_4 його прибав у невстановленої досудовим розслідуванням особи у м. Полтава за 4000 грн, усвідомлюючи свої протиправні дії, вважаючи, що правоохоронці не запідозрять його у використанні завідомо підробленого документа, надав їм для перевірки вказане посвідчення тракториста-машиніста, яке згідно Постанови КМУ № 217 від 02.04.1994 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень тракториста-машиніста» є документом, що підтверджує право на керування тракторами, у тому числі саморобними, самохідними сільськогосподарськими, меліоративними і дорожньо-будівельними машинами, таким чином використав завідомо підроблений документ.

Згідно інформації Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області від 28.10.2024 року № вих. 01-27/12/5561, ОСОБА_4 посвідчення тракториста-машиніста серії серії НОМЕР_2 не видавалося.

Згідно висновку судової технічної експертизи документа № СЕ-19/125-24/13797-ДД від 29.10.2024 року, бланк посвідчення тракториста-машиніста з серійним номером НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_4 , не відповідає за своїми характеристиками встановленому зразку аналогічного бланка посвідчення тракториста-машиніста, що перебуває в офіційному обігу на території України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (постанова ККС ВС від 28.03.2019 у справі № 154/3213/16).

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК).

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи допитаним у судовому засіданні, свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, надав пояснення, підтвердив обставини його вчинення, викладені в установочній частині вироку, зокрема, в частині часу, місця та способу, щиро розкаявся у вчиненому. Останній також виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Так, указав, що йому для роботи необхідно було отримати посвідчення тракториста. У нього був знайомий, який звів його з особою, яка пообіцяла таке посвідчення виготовити. Це було у 2017 році. Обговоривши деталі, ОСОБА_4 за 4000 грн замовив собі посвідчення тракториста для чого надав про себе особисті дані. Це відбулося багато років тому, подробиць вже не пам`ятає. Розуміє, що це неправильно, йому соромно, висновки зробив. Вчинив таке вперше, готовий нести покарання, просить призначити покарання у виді штрафу, який готовий сплати, оскільки на це гроші є.

На запитання прокурора засуджений додатково пояснив, що проходив навчання для отримання посвідчення, але за іншою категорією, тому офіційний порядок отримання таких документів йому відомий. Він має посвідчення водія, категорія Б.

Коли давав своє посвідчення для перевірки працівникам поліції не розумів, що останнє є підробленим, уважав, що останнє є дійсним, бо так йому пообіцяли.

Він розумів, що отримав посвідчення у спосіб, що не передбачено законом, але уважав, що саме посвідченням при цьому є дійсним, офіційним, просто з нього взяли кошти, щоб він не складав іспит. Не розумів, що його обманули та дали підроблене посвідчення водія. Фактично, своїми діями невідома особа ввела його самого в оману.

Коли йому їх дали, то він посвідчення не перевіряв на легальність. До цього його ніколи не зупиняли, це сталося вперше. Лише зараз зрозумів, що посвідчення підроблене.

У процесі судових засідань, після допиту свідків пояснив, що підтверджує, що надав працівникам поліції підроблене посвідчення. На питання прокурора пояснив, що все для себе обміркував, зрозумів. що отримав посвідчення нелегально, фактично його купив, іспити не складав, а тому воно є незаконне. Дійсно розумів, що права є підробленими. Все усвідомив. Спочатку думав інакше, бо в суді перехвилювався, не знав, що казати. У судових дебатах також зазначив, що погоджується з кваліфікацією та визнав, що надав працівникам поліції підроблене посвідчення водія.

На додаткове запитання суду зазначив, що його позиція добровільна та істинна, на нього ніхто не тиснув, він це сам усвідомив, коли був вдома. Просить вибачення.

Незважаючи на фактичне повне визнання вини обвинуваченим та прохання до суду про проведення скороченого судового розгляду, без виклику свідків, уважаючи таку неоднозначну позицію обвинуваченого, судом вирішено провести розгляд справи у повному обсязі за загальними правилами.

З досліджених судом у порядку ст. 358 КПК України у судовому засіданні документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо, які суд дослідив у порядку § 3 Глави 28 Розділу IV КПК України, та показаннями свідків, які суд сприймав безпосередньо, в їх системному зв`язку, судовим слідством встановлено наступне.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.10.2024 року слідує, що до ВП № 3 Ніжинського РУП надійшло повідомлення по лінії 102 про те, що було зупинено ОСОБА_4 , який керував трактором, який надав для перевірки посвідчення водія з ознаками підробки (а.п. 11).

Згідно протоколу огляду місця події від 26.10.2024 року та фотоілюстрації до нього, (а.п. 18-20), місцем події є вул. Поліська у с. Оленівка, де було оглянуто посвідчення тракториста-машиніста з серійним номером НОМЕР_2 від 30.10.2017 року на ім`я ОСОБА_4 в ході огляду виникли сумніви у його дійсності. Вказаним протоколом посвідчення було вилучено.

Згідно висновку судової технічної експертизи документа № СЕ-19/125- 24/13797-ДД від 29.10.2024 року, посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_4 , не відповідає встановленому зразку аналогічного бланка посвідчення тракториста-машиніста, що перебуває в офіційному обігу на території України. Посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_4 виготовлене електрофотографічним способом друку, отриманого за допомогою знакодрукуючого пристрою, за типом лазерного принтера (а.п. 35-40).

У відповідності до відповіді Головного управління держпродспоживслужби в Полтавській області від 28.10.2024 року згідно уніфікованої автоматизованої електронно-олікової системи в Полтавській області посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 не видавалося.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що під час патрулювання вулиць було зупинено трактор, яким керував ОСОБА_4 . Це було восени 2024 року. Під час перевірки документів виникла підозра у справжності посвідчення водія. Викликали СОГ, яка вже й проводила усі подальші дії з обвинуваченим. Свідок звернув увагу суду на те, що коли у обвинуваченого просили надати посвідчення водія, останній нервував, казав спочатку, що його забув, з собою немає, але потім все ж таки, надав. Було видно, що обвинувачений сильно хвилювався, уникав питань щодо посвідчення.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що ним у складі екіпажу поліції було зупинено трактор під керуванням ОСОБА_4 . У процесі перевірки посвідчення водія з`ясувалося, що останнє містить ознаки підробки, а по базі воно не проходило взагалі. На місце зупинки ТЗ було викликано СОГ. Всі подальші дії з обвинуваченим проводила СОГ. При цьому велася відеофіксація. Обвинувачений поводив себе дивно, бо не хотів давати посвідчення, вигадував різні причини, щоб його не давати. Коли сказали, що будемо складати протокол, за те, що керує без посвідчення, обвинувачений вже надав посвідчення.

Ухвалою слідчого судді Борзнянського районного суду Чернігівської області від 29.10.2025 року на вказане посвідчення було накладено арешт (а.п. 36), яке було визнано постановою слідчого речовим доказом у справі (а.п. 20).

З дослідженого у судовому засіданні технічного носія, який містить дані з бодікамери, убачається, що працівниками поліції було зупинено обвинуваченого, який керував трактором. На прохання надати посвідчення водія, обвинувачений не реагує, не хотів давати так посвідчення, довго вагався, але у подальшому надав таке посвідчення для перевірки. Після огляду посвідчення працівники повідомили, що останнє містить ознаки підробки.

Як наслідок, у цій справі, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК, в їх сукупності, підтверджуються обставини регламентовані ст. 91 КПК.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, суду надано не було.

Частина 1 статті 87 КПК передбачає, що для визнання доказу недопустимим необхідно встановити, що при його отриманні істотно порушені права і свободи людини, гарантовані Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Підстав для визнання доказів недопустимими не установлено, оскільки судом не було встановлено як факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження регламентованих ст. 87 КПК, так й будь-яких інших порушень взагалі.

Як наслідок суд сприймає докази, як належні та допустимими, які у своїй сукупності доводяться обставини визначені ст. 81 КПК України, та через їх призму останні сприймаються судом, як дійсні.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Згідно ст. 2 КК підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

При кваліфікації дій обвинуваченого Суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Так, як відповідно до примітки ст. 358 КК України під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Відповідно до Положення «Про порядок видачі посвідчень тракториста-машиніста», що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 1994 р. № 217, до керування машинами допускаються особи, які мають посвідчення тракториста-машиніста (надалі - посвідчення) на право керування машинами відповідних категорій. Посвідчення видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також здобула професійну (професійно-технічну) освіту відповідно до освітньої програми за професіями, що передбачають отримання навичок керування машинами тих категорій, які заявлені на отримання посвідчення, та склала теоретичний і практичний іспити екзаменаційній комісії територіального органу Держпродспоживслужби. Відомості про видачу посвідчення протягом трьох днів вносяться до Єдиного реєстру для ведення автоматизованого обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, держателем якого є Держпродспоживслужба. Документом, що засвідчує проходження професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації та одержання (підвищення) робітничої кваліфікації, є диплом кваліфікованого робітника або свідоцтво про присвоєння (підвищення) робітничої кваліфікації. Приймання теоретичних і практичних іспитів здійснюється екзаменаційною комісією територіального органу Держпродспоживслужби. Посвідчення заповнюються з використанням комп`ютерної техніки, підписуються головою екзаменаційної комісії та завіряються печаткою відповідного територіального органу Держпродспоживслужби.

У відповідності до постанови КМУ від 25 листопада 2009 р. № 1259 « Деякі питання видачі посвідчень тракториста-машиніста», бланки посвідчення, виготовляються централізовано на замовлення Держпродспоживслужби розміром 105 x 140 міліметрів із цупкого світлого паперу з кольоровою сіткою. Бланки нумеруються друкарським способом. Серія посвідчення складається з двох великих літер українського алфавіту, які мають відповідники у латинському алфавіті. Номер посвідчення шестизначний. Текст, виділений курсивом, не друкується. Заповнене посвідчення покривається ламінатом.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 358 КК України, оскільки він вчинив використання завідомо підробленого документа.

У даному провадженні суд провів розгляд виключно в межах пред`явленого обвинувачення прокурором.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено, а також це б порушувало б права обвинуваченого.

Мотиви призначення відповідного покарання.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься проступків, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням обставин справи, суд не знаходить обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання обвинуваченому.

У цій справі суд не визнає обставину, що пом`якшує покарання, яка зазначена в обвинувальному акті, як «щире каяття».

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне, визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанови ККС ВС від 22.03.2018 року у справі № 759/7784/15-к; від 09.10.2018 року у справі № 756/4830/17-к).

Щире каяття - це не формальна вказівка, а відповідне ставлення до скоєного (ВС ККС, справа № 523/4890/19 від 04.10.2022 р.)

Щире каяття насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані збитки та бажанні виправити наслідки вчиненого (ВС/ККС у справі № 182/1539/19 від 23.12.2021);

Повне визнання вини ще не свідчить про щире каяття, адже каяття включає в себе щирий жаль щодо вчиненого злочину та осуд своєї поведінки (ВС/ККС у справі № 520/16394/16-к від 27.04.2021);

У судовому засіданні останній зазначає, що він визнає свою винуватість, шкодує, однак таке каяття носить механічний, вимушений характер та зазначається, на думку суду, лише для можливості мінімізувати покарання.

А тому, на думку суду, така обставина носить лише формальний характер.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має місце проживання, спосіб життя (див. дані установочної частини цього рішення), одружений, має на утриманні дитину, є військовслужбовцем, позицію сторони обвинувачення, яка просить дати обвинуваченому шанс на виправлення та просить призначити покарання у виді штрафу, відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Призначаючи покарання, суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи вид покарання, суд приймає до уваги характер вчиненого кримінального проступку, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується виключно позитивно, порушень громадського порядку не допускає, має змогу сплати штраф.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу, однак, з урахуванням обставин справи, в максимальній межі санкції статті, передбаченої ч. 4 ст. 358 КК України.

На думку суду, покарання у виді штрафу, у даному випадку, є доречним та забезпечить виправлення засудженого.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного й особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Інші питання, що вирішував суд.

Підстав для вирішення питань, пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого, немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що, відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови у цивільному позові.

А тому заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту, накладеного ухвалою суду, - підлягають скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України з обвинуваченого належить стягнути на користь Державного бюджету України процесуальні витрати на залучення експерта.

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373, 374, 375, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід обвинуваченому - не обирати.

Речові докази по справі: підроблене посвідчення водія, технічні носії інформації зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Арешт, накладений за ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 29.10.2024 року, скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати по справі вартість проведеної експертизи в сумі 1193,85 гривень в дохід держави.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Сторони мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1