Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/392/25 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1 ,
Категорія: ст. 185КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2025 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000267 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 березня 2025 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Оситняжка Кіровоградського району Кіровоградської області, громадянина України, з професійною освітою, неодружений, не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз:

- 14.01.2022 року вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда з врахуванням ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.11.2024 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Звільнений 11.12.2024 року по відбуттю строку покарання,

засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на

5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експерта для проведення експертизи у розмірі 4377 грн. 45 коп.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, з неповною загальною середньою освітою, не одружений, не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше неодноразово судимий, останній раз:

- 19.08.2020 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки. Звільнений 02.07.2024 року по відбуттю строку покарання,

засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на

5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено рахується з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експерта для проведення експертизи у розмірі 1193 грн. 85 коп.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_9 і ОСОБА_10 вчинили таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, а також ОСОБА_9 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, в умовах воєнного стану. Вказані кримінальні правопорушення ОСОБА_9 і ОСОБА_10 вчинили за таких обставин.

28.12.2024 року в період часу з 12 год. 16 хв. до 12 год. 30 хв. ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 перебували в приміщенні магазину «Файно маркет №119», що належить ТОВ «Вересень плюс», , розташований за адресою: м. Кропивницький, вул. Василя Френчка, 9, де у них виник спільний умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме товару належного ТОВ «Вересень плюс» з вищезазначеного магазину.

Реалізовуючи вказаний злочинний умисел, діючи за попередньою змовою групою осіб, цілеспрямовано, таємно, повторно, з корисливих мотивів та з метою власної наживи, в умовах воєнного стану, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_9 , впевнившись, що за ними ніхто не спостерігає та їх дії не будуть ніким помічені, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, перебуваючи в приміщенні торгового залу магазину «Файно маркет», підійшли до прилавку з продажу шоколадок. У подальшому, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, заздалегідь розподіливши між собою ролі, ОСОБА_10 , на спині якого був спортивний рюкзак чорного кольору, з надписом білого кольору, повернувся спиною до прилавку, в цей час ОСОБА_9 , з торгівельної полиці викрав належний ТОВ «Вересень плюс» товар, а саме: шість плиток шоколаду «Milka Peanut Caramel з арахісом і карамеллю» вагою 276 грамів кожна загальною вартістю 966 грн. 00 коп., п`ять плиток шоколаду «Milka з печивом Огео» вагою 300 грамів кожна загальною вартістю 1022 грн. 80 коп., три плитки шоколаду «Milka Toffee Ganznuss» вагою 300 грамів кожна загальною вартістю 714 грн. 90 коп., п`ять плиток шоколаду «Milka Nussini з горіховою пастою, фундуком та вафлею» вагою 270 грамів кожна загальною вартістю 1103 грн. 85 коп., який поклав до рюкзака, що був на спині у ОСОБА_10 , та продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, оминули касову зону магазину, умисно не розрахувавшись за викрадений товар, вийшли з приміщення вищевказаного магазину.

Після чого ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_10 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим спричинили ТОВ «Вересень плюс» матеріальну шкоду на загальну суму 3807 грн. 55 коп.

Крім того, 09.01.2025 року в період часу з 11 год. 45 хв. до 12 год. 00 хв. ОСОБА_9 перебував в приміщенні магазину «Файно маркет №119», що належить ТОВ «Вересень плюс», , розташований за адресою: м. Кропивницький, вул.Василя Френчка, 9, де у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме товару належного ТОВ «Вересень плюс» з вищезазначеного магазину.

Реалізовуючи вказаний злочинний умисел, ОСОБА_9 , діючи цілеспрямовано, повторно, таємно, з корисливих мотивів та з метою власної наживи, в умовах воєнного стану, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та він ніким не буде помічений, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, перебуваючи в приміщенні торгового залу магазину «Файно маркет», шляхом вільного доступу з торгівельної полиці викрав належний ТОВ «Вересень плюс» товар, а саме: одну пляшку рому «Botafogo Black 40%» об`ємом 0,7 л вартістю 1026 грн. 33 коп., одну пляшку віскі «Glen Angel Scotch 40%» об`ємом 1,0 л вартістю 394 грн. 45 коп., одну упаковку сиру «Звени Гора Звенигородський Екстра 50%» (слайси) вагою 150 грамів вартістю 98 грн. 32 коп., одну упаковку сиру «Комо Тенеро 50%» (брус) вагою 150 грамів вартістю 82 грн. 27 коп., одну упаковку сиру «Глобино Шляхетний з пряженим молоком 45%» вагою 180 грамів вартістю 87 грн. 23 коп., вісім плиток шоколаду «Milka з карамеллю та арахісовою начинкою» вагою 276 грамів кожна загальною вартістю 1697 грн. 76 коп., чотири плитки шоколаду «Milka з печивом Оrео» вагою 300 грамів кожна загальною вартістю 855 грн. 60 коп., чотири плитки шоколаду «Milka Тоффі та цілий горіх» вагою 300 грамів кожна загальною вартістю 742 грн. 68 коп., дві банки пасти шоколадної «Nutella» вагою 350 грамів кожна загальною вартістю 410 грн., котрий сховав в рюкзак, який мав при собі, та продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, оминув касову зону магазину, умисно не розрахувавшись за викрадений товар, вийшов з приміщення вищевказаного магазину.

Надалі ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ТОВ «Вересень плюс» матеріальну шкоду на загальну суму 5394 грн. 64 коп.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить змінити вирок суду в частині призначення покрання його підзахисному. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком та покласти на нього відповідні обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд призначаючи покарання

ОСОБА_9 не врахував стан його з здоров`я.

Так, його підзахисний в засіданні повідомив що має тяжке захворювання на туберкульоз та потребує постійного лікування та догляду, а таке суворе покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років в світлі практики ЄСПЛ може бути витлумачене як порушення ст. 3 ЄКПЛ, яка покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я ув`язнених (справи «Кушнір проти України» та «Барило проти України»).

Враховуючи особливо тяжке захворювання ОСОБА_9 , буде очевидним, що покарання у вигляді реального позбавлення волі буде мати на меті завдання йому фізичних страждань.

При ухваленні вироку, суд повинен був врахувати, що ОСОБА_9 постійно проходить підтримуюче лікування для полегшення симптомів захворювання і як наслідок, поміщення такої хворої особи в умови ізоляції навіть на тривалий час може призвести до непоправних змін у стані його здоров`я і призвести до смерті.

Спеціалізоване лікування, необхідний догляд та належні побутові умови є необхідними складовими лікування таких тяжких і гострих інфекційних захворювань.

Однак загальновідомим є факт, що а ні лікування, а ні будь-який людський догляд і тим більше належні побутові умови в установах виконання покарань не існують.

Враховуючи вищевикладені обставини, в тому числі які пом`якшують покарання, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження нових злочинів, на думку сторони захисту, повинне бути призначено покарання в межах, встановлених у санкції статі, пов`язане з позбавленням волі.

В апеляційний скарзі захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить змінити вирок суду в частині призначення покарання його підзахисному, призначивши йому покарання з урахуванням обставин. що пом`якшують покарання та із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбуття покарання з випробуванням.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що у порушення ст.65 КК України та п. 1 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.03 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_10 визнавав вину в повному обсязі; наявності пом`якшуючих обставин - повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, відсутності тяжких наслідків, цивільних позовів та обтяжуючих обставин.

Під час досудового розслідування та судового провадження ОСОБА_10 активно сприяв правоохоронним органам у розкритті злочину щодо нього, вину визнавав у повному обсязі з моменту реєстрації в ЄРДР кримінального провадження стосовно нього, не переховувався від правоохоронних органів та суду, правдиво розповідав про всі відомі йому обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Така його поведінка є позитивною, суспільно корисною, свідчить про усвідомлення ним протиправності вчиненого діяння.

На думку сторони захисту такий стан свідчить про позитивну перебудову його свідомості та втрату суспільної небезпечності, про реальну можливість виправлення.

У результаті вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення тяжких наслідків не настало, у справі цивільний позов не було заявлено.

В судовому засіданні обтяжуючих покарання обставин не встановлено.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , які підтримали апеляційні скарги та просили звільнити своїх підзахисних від відбуття покарання з випробуванням, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав обвинуваченого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, оскільки:

- обвинувачений ОСОБА_9 в суді першої інстанції вину у вчиненні кримінальних правопорушень, у скоєнні яких йому висунуте обвинувачення, визнав повністю, показавши, що вчинив їх за обставин, часу та місця, які вказані в обвинуваченні, 1 епізод крадіжки за попередньою змовою з ОСОБА_10 та 1 епізод крадіжки самостійно. Повністю підтвердив та погодився із усіма обставинами вчинення правопорушення, встановленим найменуванням та вартістю майна, що є предметом правопорушення, вказаними у висунутому йому обвинуваченні, жалкує про вчинене, просить суворо не карати;

- обвинувачений ОСОБА_10 в суді першої інстанції вину у вчиненні кримінального правопорушення, що ставиться йому в провину згідно з обвинувальним актом, визнав повністю, показавши, що вчинив його за обставин, часу та місця, які вказані в обвинуваченні за попередньою змовою з ОСОБА_9 . Повністю підтвердив та погодився із усіма обставинами вчинення правопорушення, встановленим найменуванням та вартістю майна, що є предметом правопорушення, жалкує про вчинене, просить суворо не карати.

Під час судового розгляду судом першої інстанції з`ясовано, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також іншим учасники судового провадження правильно зрозумілі суть обвинувачення та обставини кримінального провадження.

Також, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , у судовому засіданні дають показання правдиво та добровільно, оскільки повністю визнають провину у вчиненні кримінальних правопорушень.

Дослідження доказів по даному епізоду в суді першої інстанції відбувалось на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому обвинувачені та інші учасники судового розгляду справи позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 :

- за першим епізодом злочину правильно кваліфіковані районним судом за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану;

- за другим епізодом злочину правильно кваліфіковані районним судом за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, в умовах воєнного стану.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 правильно кваліфіковані районним судом за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, який є тяжкими умисними злочинами, обставини вчинення,розмір заподіяних збитків, особу винуватого, який є не працевлаштований, не одружений, осудний, на обліках в закладах з надання наркологічної або психіатричної допомоги не перебуває, раніше неодноразово судимий, обставини, що пом`якшують покарання повне визнання вини у вчиненні правопорушень, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та наявність тяжкого хронічного захворювання, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Атому, на думку колегії суддів, обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_9 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжкими умисним злочинами, обставини вчинення,розмір заподіяних збитків, особу винуватого, який є не працевлаштований, неодружений, осудний, на обліках в закладах з надання наркологічної або психіатричної допомоги не перебуває, раніше неодноразово судимий, обставини, що пом`якшують покарання повне визнання вини у вчиненні правопорушення, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Атому, на думку колегії суддів, обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_10 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Що стосується доводів захисників про призначення ОСОБА_9 та

ОСОБА_10 покарання не пов`язане із позбавленням волі, застосувавши вимоги ст. 75 КК України, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо є виправлення засудженого без відбування покарання враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження,обвинувачений

ОСОБА_9 має 2 судимості починаючи з 2009 року, за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та маючі не зняті та непогашені в установленому законом порядку судимості, вчинив нові кримінальні правопорушення протягом місяця після відбування покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про його кримінальну спрямованість, стійкість злочинних намірів.

Обвинувачений ОСОБА_10 має 5 судимостей починаючи з 2012 року за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та маючі не зняті та непогашені в установленому законом порядку судимості, вчинив нові кримінальні правопорушення протягом півроку після відбування покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про його кримінальну спрямованість, стійкість злочинних намірів.

Апеляційний суд даючи оцінку особі обвинувачених, звертає увагу, що

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не одружені, утриманців не мають, не працюють, суспільно-корисною працею не займаються, а тому на думку колегії суддів не мають достатніх стримуючих факторів в поведінці.

Необхідно зазначити про те, що причиною вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кримінальних правопорушень є відсутність грошових котів, отриманих законним шляхом.

При цьому, ОСОБА_9 вчинив два епізоди умисних тяжких кримінальних правопорушень, які є умисними та корисливими.

В той же час, повне визнання вини у вчиненні правопорушення, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, з урахуванням особи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на думку колегії суддів, не може бути самостійною та достатньою підставою для застосування ст. 75 КК України, оскільки вказана обставина жодним чином не впливає на виправлення обвинуваченого.

Враховуючи те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 раніше неодноразово судимі, не мають міцних соціальних зв`язків, відсутні стримуючі фактори в їх поведінці, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи про призначення їм покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, оскільки в судовому засіданні не встановлено можливість виправлення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 без відбування покарання, а навпаки у разі застосування такого звільнення є висока імовірність вчинення останніми нових кримінальних правопорушень у тому числі і проти власності.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м?якість або через суворість.

Термін "явно несправедливе покарання" означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Зі змісту скарги убачається, що захисник порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинств іохоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Суд першої інстанції під час призначення покарання обвинуваченим

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , дотримуючись наведених вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, обставини вчинення злочину, особу винних, який будучи раніше неодноразово судимі, скоїли умисний, корисливий злочин, врахував наявність обставин, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, які його обтяжують.

Урахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, в тому числі й частину з тих, на які посилається захисники у своїх апеляційних скаргах, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення винного без реального відбування призначеного покарання.

При фактичних обставинах даної справи, які встановлюють ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кримінальних правопорушень та ступінь їх небезпечності для суспільства, а також наявності пом`якшуючих обставин, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції ч. 4 ст. 185 КК України, буде достатнім для їх виправлення, перевиховання, а також попередження вчинення ним, як самим обвинуваченим, так і іншими особами аналогічних кримінальних правопорушень.

Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, доводи апеляційної скарги захисників про покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 із застосуванням положень ст. 75 КК України є необґрунтованими, тому апеляції не можуть бути задоволені, як безпідставна. Адже, відповідно до вимог ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість чи через суворість, що по справі відсутнє. Оскільки у апеляції захисники наполягають на призначенні більш м`якого покарання, а призначене покарання є обґрунтованим, виваженим та справедливим, то підстав для зміни вироку суду чи його скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , - залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 березня 2025 року стосовно ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 185 КК України та ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4