Справа №760/7840/24
Провадження №1-кп/760/2079/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі сторін та інших учасників провадження

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві, в порядку спеціального судового провадження кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР №0003998 від 20.12.2016, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Андрусівка, Світловодського району, Кіровоградсьої області, громадянина України, колишнього судді Апеляційного суду АРК Крим, з вищою освітою, який проживає за останньою відомою адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.111 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення державної зради, з метою заподіяння шкоди територіальній цілісності України та становлення і зміцнення окупаційної влади, сприяння окупаційним органам влади у придушенні спротивів окупації півострова з боку громадян України на території Автономної Республіки Крим та у впровадженні практики переслідування осіб, що перебувають під захистом в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України захищати, незалежність та територіальну цілісність України, порушуючи присягу судді в частині неупередженого, незалежного, справедливого та кваліфікованого здійснення правосуддя від імені України, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, та не вчинення дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя, громадянин України ОСОБА_5 , будучи призначеним Постановою Верховної Ради України №2788-ІV від 08.07.2005 суддею апеляційного суду АР Крим, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань, життєвого та професійного досвіду для розуміння факту здійснення підривної діяльності проти України представниками у тому числі незаконно утворених судових органів та органів державної влади Російської Федерації та неможливість відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави, бажаючи допомогти в проведенні цієї підривної діяльності та зробити свій особистий внесок в утворення та функціонування в АР Крим системи незаконних судових органів Російської Федерації, вчинив дії щодо надання допомоги у здійсненні підривної діяльності проти України.

Зокрема, достовірно знаючи про тимчасову окупацію Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя ОСОБА_5 , будучи громадянином України, в порушення вимог Конституції та законів України, маючи тривалий стаж роботи суддею, а тому достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність дій Верховної Ради АР Крим та Російської Федерації щодо приєднання території АР Крим та м. Севастополя до складу Російської Федерації, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, бажаючи допомогти іноземній державі та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, діючи в інтересах Російської Федерації, перебуваючи в м. Сімферополі упродовж березня - квітня 2014 року продовжив роботу у складі незаконного органу судової влади Російської Федерації на території АР Крим на посаді так званих «громадян, які заміщають посади суддів судів, що діють на територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя». У подальшому указом президента російської федерації № 786 від 19.12.2014 ОСОБА_5 був призначений на посаду заступника голови незаконно утвореного «Верховного суда Республики Крым», чим надав допомогу представникам іноземної держави у переході судової системи України, яка діяла на території півострова Крим, на відправлення правосуддя відповідно до ч. 5 ст. 9 «Федерального Конституційного Закону» Російської Федерації № 6-ФКЗ «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та утворення в складі Російської Федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя» та на підставі законодавства іноземної держави - Російської Федерації.

Продовжуючи свою злочинну діяльність щодо надання допомоги іноземній державі у проведенні підривної діяльності проти України шляхом придушення спротивів окупації півострова з боку громадян України на території Автономної Республіки Крим, посилення заходів тимчасової окупації півострова та впровадженні практики переслідування осіб, що перебувають під захистом, громадянин України ОСОБА_5 , діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, в порушення вимог Конституції та законів України, маючи тривалий стаж роботи суддею, а тому достовірно знаючи та усвідомлюючи незаконність своїх дій, розуміючи незаконність дій окупаційної влади, незаконність застосування на території України законодавства Російської Федерації, перебуваючи в приміщенні так званого «Верховного суда Республики Крым» по вул. Севастопольська, 43, м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, діючи в інтересах Російської Федерації, керуючись нормами законодавства Російської Федерації у складі президії Верховного суду Республіки Крим 01.02.2017, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ухвалив рішення у справі № 4-95/2014, 25.04.2018, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ухвалив рішення у справі № 1-71-1/2017, 18.12.2019, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ухвалив рішення у справі № 1-20-1/2019.

Допомога ОСОБА_5 іноземній державі та її представникам у переході судів АР Крим на відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави - Російської Федерації, сприяння окупаційним органам влади у придушенні спротивів окупації півострова з боку громадян України на території Автономної Республіки Крим та допомога у впровадженні практики переслідування осіб, що перебувають під захистом призвели до забезпечення належного функціонування незаконно створених судових органів та посилили заходи тимчасової окупації півострова.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, враховує необхідність забезпечення особливого значення охорони прав та законних інтересів обвинуваченого, як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпечення повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура, в контексті приписів ст. 2 КПК України, з дотриманням усіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Суд також враховує, що наведені особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Статтею 297-5 глави 24-1 КПК України встановлений порядок вручення процесуальних документів підозрюваному при здійсненні спеціального досудового розслідування.

Повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційних веб-сайтах органів, що здійснюють досудове розслідування. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом. Копії процесуальних документів, що підлягають врученню підозрюваному, надсилаються захиснику.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.10.2016 в справі №757/42599/16-к, надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно оголошеного у розшук ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 (в редакції Закону України від № 1689-VII від 07.10.2014) КК України, зобов`язано прокурора у кримінальному провадженні відомості про здійснення спеціального досудового розслідування внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_5 (in absentia), останній показань суду не надавав, клопотань на адресу суду також не надходило.

Відповідно до ухвали суду від 09.10.2024 постановлено здійснювати розгляд у вказаному кримінальному провадженні за відсутності обвинуваченого (in absentia) в порядку спеціального судового провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.111 (в редакції Закону України від №1689-VII від 07.10.2014) КК України.

Повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_5 у судові засідання, а також інформація про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Аналіз наявних в матеріалах справи документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_5 до слідчого (прокурора), направлених йому повідомлень з приводу його прав та обов`язків, оголошеної підозри, висунутого обвинувачення та руху спеціального судового провадження свідчить про те, що він мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, мав можливість отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, а також бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самостійно захисника; в) бути судженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного йому захисника безоплатно для нього. Зазначене узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Натомість, ОСОБА_5 скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України та з боку останньої.

Вказані висновки також ґрунтуються на правовій позиції Європейського суду з прав людини (справа «Колоцца проти Італії» від 12.02.1985, «Шомоді проти Італії» від 18.05.2004 та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , який в свою чергу повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої обвинувачений над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, та так само свідчать про його наміри ухилення від кримінальної відповідальності.

У той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнього його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Водночас, це кримінальне провадження здійснювалось з обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в місті Києві.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 , обґрунтовуючи неможливість ухвалення обвинувального вироку, зазначив на відсутність прямих доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Крім того, захисник додав, вина ОСОБА_5 , як і факт вчинення кримінального правопорушення не доведена, а тому, захисник просив виправдати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України.

Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону України від № 1689-VII від 07.10.2014), тобто умисному діянні, вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, а саме: в наданні іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України доведена такими доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими судом:

- даними заяви народного депутата України ОСОБА_6 про кримінальні правопорушення, передбачені ст. ст. 109, 111 КК України, відповідно до якої останній повідомляє Генерального прокурора України про обставини ймовірного вчинення кримінального правопорушення, зокрема, суддею ОСОБА_5 на тимчасово окупованій території АР Крим;

- даними заяви Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 14.02.2015 № 30-2008/15 про вчинення кримінального правопорушення суддями Автономної Республіки Крим, серед яких міститься інформація відносно судді Апеляційного суду АР Крим ОСОБА_5 ;

- даними клопотанням міжнародну правову допомогу в кримінальному провадженні №0001732, від 25.05.2015 про витребування інформації щодо судді Апеляційного суду АР Крим ОСОБА_5 ;

- даними листа заступника Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_7 від 16.02.2015 №18-2153/15 щодо звернення суддів місцевих та апеляційних судів АР Крим та м. Севастополя з заявами про переведення до інших судів на території України, відповідно до якого ОСОБА_5 не звертався із відповідною заявою;

- даними звернення Заступника Генерального прокурора ОСОБА_8 від 25.05.2015 №26/3-27027-14 скерованого Голові Вищої кваліфікаційної комісії України про направлення рекомендації до Вищої ради юстиції для вирішення питання щодо внесення подання про звільнення судді Апеляційного суду АР Крим ОСОБА_5 ;

- даними рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 10.11.2015№ 3009/дп-15, відповідно до якого направлено до Вищої ради юстиції подання про звільнення судді Апеляційного суду АР Крим ОСОБА_5 у зв`язку із встановлених Вищою кваліфікаційною комісією судів України фактів, які свідчать про порушення ОСОБА_5 присяги та рекомендовано розглянути питання про звільнення останнього з підстав, передбачених пунктом 5 частини 5 статті 126 Конституції України;

- даними рішення Вищої ради юстиції від 24.12.2015 № 1206/0/15-15, відповідно до якого вирішено звільнити суддю Апеляційного суду АР Крим ОСОБА_5 на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України;

- даними протоколу огляду від 07.04.2015 офіційного сайту президента російської федерації, щодо призначення суддів судів АР Крим та м. Севастополя;

- даними листа Адміністрації Президента України від 28.09.2016 № 03-01/3021 на № 26/3-33326-15 від 02.09.2016, відповідно до якого ОСОБА_5 не звертався із клопотанням про вихід із громадянства України;

- даними повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 22.05.2015 та відповідним супровідним листом щодо скерування поштою повідомлення про підозру;

- даними постанови Верховної Ради України від 08.07.2005 №2788-ІV про обрання суддею Апеляційного суду АР Крим безстроково ОСОБА_5 ;

- даними рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 07.04.2005 про рекомендування ОСОБА_5 для обрання суддею Апеляційного суду Автономної Республіки Крим;

- даними постанови Верховної Ради України від 19.04.2016 №1150-VIII, якою ОСОБА_5 було звільнено з посади судді Апеляційного суду Автономної Республіки Крим;

- даними Департаменту контррозвідки Служби безпеки України від 14.06.2016 № 2/2/8-22047 щодо місцеперебування суддів судів Автономної Республіки Крим;

- даними листа Міністерства оборони України про направлення складених на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим судових рішень з додатком - Постановление президиума Верховного Суда Республики Крым от 15.04.2015 № 44Г-10/2015;

- даними листа Міністерства юстиції України від 21.03.2016 №2911-0-26-16/12.1 про направлення складених на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим судових рішень отриманих від Міністерства юстиції Російської Федерації з додатком - Апелляционное постановление Апелляционного суда Республики Крым от 10.07.2014 № 11/190/163/14;

- даними вимоги ДІАЗ МВС України щодо судимостей стосовно ОСОБА_5 ;

- даними анкети отримувача паспорта громадянина України для виїзду за кордон згідно якого ОСОБА_5 має паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий 19.04.1997 Красноперекопським МРВ ГУ МВС України в Криму та 08.02.2010 отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 . Згідно з положеннями Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-III, який визначає підстави і порядок набуття та припинення громадянства України, законодавство у цій сфері ґрунтується на принципах: єдиного громадянства, якщо громадянин України набув громадянство іншої держави, то у правових відносинах з Україною визнається лише громадянином України; неможливості позбавлення громадянина України громадянства України; визнання права громадянина України на зміну громадянства; збереження громадянства України незалежно від місця проживання (ст. 2). Датою припинення громадянства України є дата видання відповідного Указу Президента України (ст. ст.18 та 19). Громадянин України, який подав заяву про вихід з громадянства України або щодо якого оформляється втрата громадянства, до видання Указу Президента України про припинення громадянства України користується всіма правами і несе всі обов`язки громадянина України (ст.20). За Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VII (ч. 4 ст. 5), примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства рф не визнається Україною і не є підставою для втрати громадянства України. Суд при цьому бере до уваги, що законодавство РФ визначає підстави набуття та припинення громадянства рф, проте не може вирішувати питання припинення громадянства іншої країни, в тому числі України. Таким чином, враховуючи приписи ст. 4 Конституції України, ст. ст. 2, 18 та 19 Закону України «Про громадянство України», ч. 4 ст. 5 Закону №1207, дотримуючись проголошеного в Україні визнання права громадянина України на зміну громадянства у встановленому порядку, ОСОБА_5 на час поставлених йому у провину подій був громадянином України незалежно від місця його проживання. Примусове автоматичне набуття ним як громадянином України, який проживає на тимчасово окупованій території, громадянства рф не визнається Україною, відтак не може бути підставою для втрати ним громадянства України. Через оголошену ОСОБА_5 у межах даного провадження підозру у вчиненні злочину не допускається і його вихід із громадянства України. Фактичне набуття ОСОБА_5 громадянства рф не впливає на зміст його правових відносин з Україною, за якими він визнається лише громадянином України;

- даними протоколу огляду речей та документів від 28.09.2023, в ході якого оглянуто Федеральний Закон Російської Федерації від 23.06.2014 №154-ФЗ «Про створення судів Російської Федерації на територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя та про внесення змін до окремих законодавчих актів Російської Федерації», Федеральний Конституційний Закон від 21.03.2014 №6-ФКЗ «Про прийняття в Російську Федерацію Республіки Крим та утворення в составі Російської Федерації нових суб`єктів - Республіки Крим и міста федерального значення Севастополя» та указ Президента Російської Федерації від 19.12.2014 №786 «Про призначення суддів федеральних судів», відповідно до якого, ОСОБА_5 призначено на посаду заступника голови Верховного Суду Республіки Крим строком на 6 років;

- даними протоколу огляду інтернет видань від 28.09.2023, відповідно до якого, оглянуто пошукову систему сайту російської федерації «sudact.ru», з якого встановлено, що ОСОБА_5 , будучи «суддею» незаконно створеного «Верховного суду Республіки Крим» постановляв постанову №44У-20/2017, 4У-1505/2016 4У-6/2017 У-1505/2016 У-20/2016 від 01.02.2017 по справі №4-95/2014, постанову №44У-87/2018 4У-150/2018 У-87/2018 від 25.04.2018 по справі №1-71-1/2017, постанову №44У-174/2019 4У-831/2019 від 18.12.2019 по справі №1-20-1/2019, винесені президією Верховного Суду Республіки Крим, у складі якої був ОСОБА_5 іменем російської федерації та за законодавством країни-агресора рф;

- даними повідомленням Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки від 04.03.2024 № 30/514-3043 про виявлення кримінального правопорушення;

- даними повідомленням про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_5 від 29.03.2024.

Таким чином, аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд, розглядаючи кримінальне провадження відповідно до вимог ст.337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведеною у повному обсязі, а тому його дії правильно кваліфіковано за ч.1 ст.111 КК України (в редакції Закону № 1183-VII від 08.04.2014), тобто в умисному діянні, вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України, а саме в наданні іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Судом визнано загальновідомим і таким, що не потребують доказуванню в межах даного провадження та викладені у обвинуваченні, факти про те, що рф тимчасово окупувала частину території України - АР Крим, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року, а також анексувала цю частину території України, які за хронологією подій пов`язані із прийняттям відповідних нормативних актів рф, а також «нормативних актів» самопроголошених суб`єктів на території України в АР Крим, законність яких не визнається державою Україна, що приймаються судом до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, скоєного внаслідок прийняття таких актів; встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; засуджені міжнародними актами колективного реагування.

Крім того, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 обіймаючи посаду судді на окупованій території АР Крим, здійснював правосуддя на підставі законодавства російської федерації та ухвалював рішення у справах на основі російського законодавства, що у сукупності свідчить про те, що він надав допомогу державним органам рф у проведенні підривної діяльності проти України, таким чином спричинив шкоду суверенітетові та територіальній цілісності та недоторканості України.

Здійснення ОСОБА_5 конкретних дій від імені російської федерації свідчить про те, що обвинувачений забезпечував становлення та зміцнення окупаційної влади рф з метою недопущення контролю української влади на території АР Крим.

При призначенні покарання суд, згідно із вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, тривалий період часу вчиняв умисний, закінчений, особливо тяжкий злочин, його ставлення до вчиненого, який свідомо розірвавши всі правові стосунки з державою, громадянином якої він є, обіймаючи посаду судді на окупованій території АР Крим, здійснював правосуддя на підставі законодавства російської федерації та ухвалював рішення у справах на основі російського законодавства, що у сукупності свідчить про те, що він надав допомогу державним органам рф у проведенні підривної діяльності проти України, таким чином спричинив шкоду суверенітетові та територіальній цілісності та недоторканості України, його особисту роль у цьому, а також відсутність обставин провадження, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Із врахуванням всіх обставин кримінального провадження, позицій державного обвинувачення та захисту, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст.111 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції статті з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 59 КК України (в редакції Закону України від № 1689-VII від 07.10.2014) конфіскація майна встановлюється, зокрема, за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 124, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст.59, ч.1 ст.111 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.111 КК України (в редакції Закону №1183-VII від 08.04.2014), та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 13 (тринадцять) років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1