УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 334/3190/25

провадження № 51-3312ск25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 26 травня 2025 року про повернення апеляційної скарги,

встановив:

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя ухвалою від 23 квітня 2025 року відмовив у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_4 , поданою в порядку статей 303-306 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), на бездіяльність Дніпровської окружної прокуратури.

Запорізький апеляційний суд ухвалою від 26 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2025 року повернув особі, яка її подала.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_4 не погоджується з ухвалою апеляційного суду від 26 травня 2025 року і порушує питання про її перегляд.

Перевіривши доводи касаційної скарги, копію оскарженого рішення, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог пункту 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Згідно з положеннями статті 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до частини 3 статті 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 3 статті 307, частинами 1, 2 статті 309 КПК передбачено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Разом з тим, відповідно до пунктів 3, 4 частини 2 статті 396 КПК в апеляційній скарзі зазначається судове рішення, яке оскаржується, і назва суду, який його ухвалив, а також вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, до суду апеляційної інстанції мають узгоджуватися з положеннями частини 3 статті 407 КПК, якою регламентовано, що суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, апеляційний суд встановив невідповідність скарги вимогам частини 2 статті 396 КПК, що позбавило суд можливості розглянути її по суті з прийняттям рішення відповідно до визначених законом повноважень.

Так, суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що:

- подана ОСОБА_4 апеляційна скарга не відповідає вимогам частини 2 статті 396 КПК, оскільки в скарзі не зазначено, у чому полягає незаконність чи необгрунтованість судового рішення, яке оскаржується, а також не зазначено, яке рішення з передбачених статтею 407 КПК апелянт просить прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги, при цьому в апеляційній скарзі містяться формулювання, які демонструють явну неповагу до суду;

- кримінальним процесуальним законодавством не передбачено можливості залишення без руху апеляційних скарг, поданих на ухвали слідчих суддів, для усунення недоліків апеляційної скарги;

- вказані недоліки апеляційної скарги ОСОБА_4 позбавили можливості апеляційний суд прийняти апеляційну скаргу до провадження та призначити до розгляду, а також залишити апеляційну скаргу без руху для усунення недоліків;

- з урахуванням того, що апеляційна скарга ОСОБА_4 не відповідала вимогам, які визначені у частині 2 статті 396 КПК, що позбавило можливості апеляційний суд прийняти таку скаргу до провадження та призначити її до розгляду, вказана апеляційна скарга разом з доданими до неї додатками повернута скаржнику.

Зі змісту положень частини 1 статті 399 КПК вбачається, що таке процесуальне рішення, як залишення скарги без руху, застосовується до апеляційних скарг на вирок чи ухвалу суду першої інстанції. З огляду на зазначене, приписи цієї норми не можуть бути застосовані до апеляційних скарг на ухвали слідчих суддів.

Вказана позиція узгоджується з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним в постанові від 18 листопада 2019 року у справі № 686/24639/17 (провадження № 51-5496кмо18), в якому зазначено, що під час апеляційного перегляду рішень слідчих суддів апеляційний суд не вправі ухвалювати рішення про залишення апеляційної скарги без руху та про її повернення, якщо особа не усунула недоліків, оскільки положення статті 398 КПК, частин 1, 2 та пункту 1 частини 3 статті 399 цього Кодексу застосовуються до апеляційних скарг, поданих на судові рішення, передбачені частинами 1, 2 статті 392 КПК, а що стосується оскарження судових рішень, передбачених частиною 3 статті 392 цього Кодексу (ухвали слідчого судді), то застосуванню підлягають положення статті 422 КПК.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що апеляційна скарга підлягала поверненню, а тому діяв відповідно до положень частини 3 статті 399 КПК і прийняв законне, обґрунтоване, належно вмотивоване судове рішення, з яким погоджується і Суд.

Окрім того, як слушно зазначив апеляційний суд, повернення апеляційної скарги не позбавляло права повторного звернення до суду апеляційної інстанції з дотриманням вимог та в порядку, визначених КПК.

З урахуванням викладеного, Суд вважає, що обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами провадження, а з касаційної скарги та доданих копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 2 частиною 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 26 травня 2025 року про повернення апеляційної скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3