Справа №463/6306/25
Провадження №1-кс/463/6209/25
У Х В А Л А

24 липня 2025 року Личаківський районний суд м. Львова

Слідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність органу досудового розслідування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 через систему «Електронний суд» звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою від 10 липня 2025 року на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про вчинення злочину. Просить зобов`язати ДБР невідкладно внести відомості про вчинені злочину, які мають ознаки складу злочину, передбаченого ст.ст. 129 ч. 2, 296 ч. 1, 161 ч. 3, 125 ч. 2, 347 ч. 1 КК України та розпочати досудове розслідування.

Скаргу мотивує тим, що звернувся 29 липня 2025 року на електронну пошту Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові з заявою про вчинення злочину. Однак у визначені в ст. 214 КПК України строки відомості на підставі поданої заяви не внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Крім того, в поданій скарзі скаржник надав згоду на отримання процесуальних документів в електронній формі від учасників цього кримінального провадження та на одержання від суду повісток про виклик, повідомлень та інших документів в цьому кримінальному провадження на його офіційну електронну адресу в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

Скарга надійшла до суду 11 липня 2025 року та була призначена до судового розгляду на 14 липня 2025 року. Про час і місце судового розгляду скаржник повідомлявся у відповідності до вимог ст. 135 КПК України.

11 липня 2025 року від скаржника через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про розгляд скарги 14 липня 2025 року о 14 годині 15 хвилин в режимі відеоконференції. Цього ж числа цим ще способом скаржником подано клопотання про допит свідка в залі судового засідання в режимі відеоконференції.

14 липня 2025 року на адресу суду через систему «Електроний суд» надійшло клопотання скаржника про долучення до матеріалів скарги скріншотів електронної пошти.

14 липня 2025 року судом забезпечено можливість участі скаржника в судовому засіданні в режимі відеоконференції, однак такий підключився до підсистеми «Електронний суд» для участі в судовому засіданні без забезпечення відео зв`язку через відсутність камери.

У зв`язку з наведеним розгляд скарги було відкладено на 17 липня 2025 року о 15:00 годині. Про час і місце судового розгляду скаржник повідомлявся у відповідності до вимог ст. 135 КПК України.

На адресу суду 15 липня 2025 року через систему «Електронний суд» надійшло клопотання скаржника про відкладення розгляду скарги через стан здоров`я. Крім того, цього ж числа надійшло його клопотання, в якому вказує, що ОСОБА_4 розповсюджує інформацію про військовослужбовців, а тому просить прийняти відповідну ухвалу.

Судове засідання 17 липня 2025 року не відбулось у зв`язку з неявкою в таке скаржника.

У зв`язку з наведеним розгляд скарги було відкладено на 23 липня 2025 року. Про час і місце судового розгляду скаржник повідомлявся у відповідності до вимог ст. 135 КПК України.

21 липня 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» знову надійшло клопотання скаржника про відкладення розгляду скарги через погіршення стану здоров`я.

Судове засідання 23 липня 2025 року призначене на 15 годину 45 хвилин не відбулось у зв`язку з неявкою в таке скаржника.

У зв`язку з наведеним розгляд скарги було відкладено на 24 липня 2025 року на 15 годину 45 хвилин. Про час і місце судового розгляду скаржник повідомлявся у відповідності до вимог ст. 135 КПК України.

Проте 23 липня 2025 року до приміщення суду о 16 годині 52 хвилини прибув скаржник, що стверджується інформацію з камер відеоспостереження наявних в суді, хоча раніше в клопотанні про відкладення розгляду скарги, вказував, що прибути в судове засідання не може через стан здоров`я. При цьому він прибув до приміщення суду через приблизно 50 хвилин після години визначеної для судового засідання та не пройшов далі вхідних дверей до суду.

В судове засіданні призначене на 15 годину 45 хвилин 24 липня 2025 року скаржник знову не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду скаржник повідомлявся у відповідності до вимог ст. 135 КПК України.

На адресу суду 24 липня 2025 року через систему «Електронний суд» суд надійшли його письмові пояснення, зміст яких зводиться до розголошення відомостей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 інформації щодо військовослужбовців і просить задовольнити вимоги заявлені в позові до відповідача.

Таким чином розгляд скарги неодноразово призначався до судових розглядів, а саме 14, 17, 23, 24 липня 2025 року. Про час і місце судового розгляду скаржник повідомлявся у відповідності до вимог ст. 135 КПК України. Однак в жодне з судових засідань скаржник не з`явився, не взяв участь в такому в режимі відеоконференції, хоча суд забезпечив йому таку можливість. Жодного разу не подав клопотання про розгляд скарги у його відсутності. Хоча інші клопотання ним були подані через систему «Електронний суд», що свідчить про можливість подачі відповідного клопотання скаржником до суду.

Представник органу досудового розслідування в жодне з призначених судових засідань також не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України суди, як і інші органи державної влади, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Завданням слідчого судді відповідно до пункту 18 частини першої статті 3 КПК, частини п`ятої статті 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування врегульовано статтею 306 КПК. Зокрема, частиною першою вказаної статті передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень глави 26 КПК.

Частиною другою статті 306 КПК визначено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.

За приписами частини третьої статті 306 КПК розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні визначений статтею 135 КПК, частиною першою якої передбачено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі якщо особа подала письмову заяву про здійснення виклику в конкретному кримінальному провадженні з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи та/або її окремої підсистеми (модуля), то за наявності технічної можливості така особа викликається шляхом надсилання їй текстових повідомлень у порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи.

Судовим розглядом встановлено, що скаржник належним чином був повідомлений про судові засідання з розгляду скарги, однак в жодне з таких не з`явився. Хоча 23 липня 2025 року скаржник прибув до суду після судового засідання. Така процесуальна поведінка скаржника призводить до порушення розумних строків розгляду скарги.

Відповідно до імперативних вимог частини третьої статті 306 КПК участь у судовому засіданні скаржника чи його захисника, представника (принаймні однієї із зазначених осіб) є обов`язковою. Водночас згідно із частиною другою цієї ж статті слідчий суддя зобов`язаний розглянути скаргу не пізніше сімдесяти двох годин з моменту її надходження.

У разі ж неявки до суду скаржника, належним чином сповіщеного про розгляд скарги, слідчий суддя не наділений повноваженнями забезпечити прибуття цієї особи проти її волі.

Зокрема, примусовий привід до суду згідно із частиною третьою статті 140 КПК застосовується виключно до підозрюваного, обвинуваченого або свідка.

Грошове стягнення за неявку до суду без поважних причин відповідно до частини першої статті 139 КПК може бути накладено лише на підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого, цивільного відповідача, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Адміністративній відповідальності за злісне ухилення від явки в суд за статтею 185-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення підлягають лише свідок, потерпілий, позивач, відповідач, експерт, перекладач.

Таким чином, закон не встановлює жодних заходів процесуального примусу для забезпечення участі в судовому засіданні особи, котра оскаржує рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, постанову про закриття кримінального провадження. Не передбачає закон і можливості розгляду судом скарги за відсутності скаржника, належним чином повідомленого про такий розгляд (якщо в судовому засіданні не бере участі його захисник чи представник).

У частині другій статті 307 КПК визначено вичерпний перелік рішень, які слідчий суддя може прийняти за результатами розгляду відповідної скарги: скасувати рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасувати повідомлення про підозру; зобов`язати припинити дію; зобов`язати вчинити певну дію; відмовити у задоволенні скарги.

Однак постановлення будь-якої з наведених ухвал за відсутності і скаржника, і його захисника чи представника не відповідатиме приписам частини третьої статті 306 КПК.

Чергове відкладення розгляду скарги призводить до порушення строку, встановленого частиною другою статті 306 зазначеного Кодексу, а також не гарантує прибуття в наступне судове засідання осіб, котрі не бажають брати в ньому участь.

Прийняття ж у такому випадку іншого рішення, крім зазначених у частині першій статті 307 КПК, не пов`язаного з розв`язанням порушених у скарзі питань по суті (зокрема, про залишення скарги без розгляду) суперечитиме закріпленій у пункті 2 частини першої статті 7, статті 9 КПК засаді законності, оскільки відповідного способу вирішення скарги законом не передбачено. Тоді як згідно з частиною другою статті 19 Конституції України суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, у зазначеній ситуації суддя позбавлений можливості розглянути скаргу з дотриманням передбаченого КПК порядку. Адже будь-яке з прийнятих ним рішень суперечитиме тій чи іншій нормі процесуального права.

Неоднаковою є і судова практика застосування наведених положень КПК, в тому числі не сформовано єдиних підходів із цього питання судами вищого рівня.

В узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12 січня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) висловився про доцільність залишення скарги без розгляду в разі неприбуття в судове засідання скаржника, який заявив клопотання про розгляд скарги без його участі, а також належним чином повідомленого скаржника, який не з`явився на такий розгляд. Мотивуючи таку позицію, ВССУ звернув увагу на те, що залишення скарги без розгляду не позбавляє скаржника права повторно звернутися з такою скаргою в суд (пункт 7 узагальнення).

Водночас у постанові пленуму ВССУ від 7 лютого 2014 року № 4 «Про узагальнення судової практики розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» запропоновано інший спосіб дій слідчого судді за подібних обставин. Зокрема, частина четверта статті 163 КПК містить імперативну вимогу щодо розгляду клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів за участю особи, яка його подала, аналогічну приписам частини третьої статті 306 цього Кодексу про обов`язкову участь скаржника у судовому розгляді скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора. На предмет застосування частини четвертої статті 163 КПК ВССУ зазначив, що неявка без поважної причини в судове засідання сторони кримінального провадження, яка подала клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, свідчить про фактичне непідтримання клопотання і має розцінюватись як підстава для відмови в його задоволенні. Застосування такого підходу було визнано правильним незалежно від того, яка зі сторін кримінального провадження (обвинувачення чи захисту) звернулась до слідчого судді з відповідним клопотанням (підпункт 8 пункту 2.5 узагальнення).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме заявник.

Так, Європейський суд з права людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, заявник як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З урахуванням недоліків законодавчого регулювання розгляду слідчим суддею скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, які в аналогічних ситуаціях унеможливлюють дотримання встановленої КПК процедури, а також з огляду на відсутність єдиної та сталої судової практики з цього питання, слідчий суддя приходить до переконання, що неодноразова неявка в судове засідання скаржника, який мав можливість взяти участь в такому в режимі відеоконференції чи безпосередньо прибути до суду, що ним було зроблено 23 липня 2025 року після судового засідання, свідчить про не підтримання поданої скарги особою, яка її подала, у зв`язку з чим в задоволені такої слід відмовити.

Крім того, з аналогічних підстав не підлягають до задоволення подані та описані вище клопотання скаржника.

Прийняття такого рішення відповідатиме висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року в справі №9901/365/19, який у відповідності до положень частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» повинен бути врахований при застосуванні таких норм права.

Керуючись вимогами ст.ст. 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволені скарги ОСОБА_3 від 10 липня 2025 року на бездіяльність органу досудового розслідування відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1