ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8415/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/201/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.357, ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження, зареєстрованого у ЄРДР за №0000113, за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської окружної прокуратури на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 березня 2025 року, -

Встановила:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернополя, громадянина України, українця, освіта середня, непрацюючого, одруженого, без адреси реєстрації, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки;

- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

- за ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю кримінальних правопорушень, ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2024 року, більш суворим покаранням призначеним цим вироком, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, приєднавши додаткове покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2024 року у виді конфіскації майна.

ОСОБА_7 зараховано частково відбуте покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2024 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_7 в строк відбуття покарання зараховано період попереднього ув`язнення з 20 лютого 2024 року по 26 березня 2025 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбуття покарання визначено ОСОБА_7 рахувати з дати ухвалення вироку - 27 березня 2025 року.

ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжено на два місяці до 26 травня 2025 року.

Вироком суду також вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку, Законом України «Про затвердження указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ від 24.02.2022 року затверджено указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилини 24.02.2022 року строком на 30 діб, який неодноразово було продовжено та який діє по даний час.

ОСОБА_7 27.01.2024 року близько 18:20 год. перебував у м.Тернополі по вул.Київська, буд. 9, де побачив ОСОБА_9 , котрий у руці тримав мобільний телефон і у нього виник умисел відкрито викрасти його. ОСОБА_7 , перебуваючи по вул.Київська, буд.9 у м.Тернополі, маючи на меті заволодіти чужим майном умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїй дій, їх караність і настання суспільно небезпечних наслідків підійшов до ОСОБА_9 та відкрито, шляхом ривка викрав у нього мобільний телефон марки «Redmi» Note 7, виробника «Xiaomi», об`ємом пам`яті 4/64 GB і втік з місця події, спричинивши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 2387 грн. 33 грн.

ОСОБА_7 27.01.2024 року близько 18:20 год. перебував по вул.Київська, буд. 9 у м.Тернополі, де при огляді вмісту викраденого мобільного телефону в чохлі виявив банківську карту, яка містить обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк) та держателя цього спеціального платіжного засобу, яку не повернув законному власнику тим самим ОСОБА_7 , умисно таємно викрав банківську картку «ПриватБанк» для виплат НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_9 , яка відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію», п.1.4, 1.14, 1.27, 1.31, ст.1 п.15.2, ст.15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також, згідно примітки до ст.358 КК України є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, підтверджує та посвідчує певні факти, що здатні спричинити наслідки правового характеру, видана повноважною особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містять передбачені законом реквізити. Таким чином ОСОБА_7 викрав офіційний документ, який належить ОСОБА_10 , позбавивши його можливості використовувати зазначену банківську картку за призначенням. ОСОБА_7 з місця події зник та викраденим офіційним документом, а саме банківською карткою «ПриватБанк» для виплат НОМЕР_1 виданою на ім`я ОСОБА_9 розпорядився на власний розсуд.

Під час огляду вмісту викрадених речей у ОСОБА_9 , у чохлі мобільного телефону 27.01.2024 року близько 18:20 год. ОСОБА_7 виявив банківську карту «ПриватБанк» для виплат НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_9 і нього повторно виник умисел на викрадення чужого майна. Для реалізації свого злочинного умислу, 27.01.2024 року близько 18:58 год ОСОБА_7 зайшов у приміщення магазину «Сім-23» № 4125, що по вул. Романа Купчинського, буд. 7а у м. Тернопіль та неправомірно використовуючи викрадену у ОСОБА_9 банківську карту «ПриватБанк» для виплат НОМЕР_1 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій за допомогою технології «Pay Pass» 27.01.2024 року близько 19:01 год здійснив оплату за товарно-матеріальні цінності на суму 419 грн 96 коп., чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

Також, 27.01.2024 року близько 22:17 год у ОСОБА_7 , раніше судимого за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, судимість за які не знято та не погашено у встановленому законом порядку, маючи викрадену у ОСОБА_9 банківську карту «ПриватБанк» для виплат НОМЕР_1 видану на ім`я останнього, повторно виник злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану. Для реалізації свого злочинного умислу, 27.01.2024 року близько 22:17 год ОСОБА_7 з метою особистого незаконного збагачення, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків підійшов до банкомату №CATE5589, що по вул.Романа Купчинського, буд.14 у м.Тернопіль і неправомірно використав викрадену у ОСОБА_9 банківську карту «ПриватБанк» для виплат НОМЕР_1 , шляхом зняття готівки у сумі 15000 грн, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду.

Крім цього, 27.01.2024 року близько 22:36 год, маючи викрадену у ОСОБА_9 банківську карту «ПриватБанк» для виплат НОМЕР_1 , у ОСОБА_7 виник умисел викрасти чуже майно. ОСОБА_7 27.01.2024 року близько 22:36 год з метою особистого незаконного збагачення умисно, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків підійшов до банкомату № CATE3101, що по вул.15 Квітня, буд. 6а у м.Тернопіль, неправомірно використав викрадену у ОСОБА_9 банківську карту «ПриватБанк» для виплат НОМЕР_1 , шляхом зняття готівки викрав 5 000 грн, спричинивши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України та призначити йому покарання: - за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки;

- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- за ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Відповідно до ч.1,4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2024 року, більш суворим покаранням призначеним цим вироком, ОСОБА_7 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, приєднавши додаткове покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2024 року у виді конфіскації майна.

Вказані вимоги мотивує тим, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Зазначає, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК України є за м`яким, та таким, що суперечить санкції вказаної статті, яка передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які вважають вирок суду законним і обґрунтованим, прокурора, що просить задовольнити апеляцію, з мотивів викладених у ній, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими та ніким із учасників не оспорюються, а отже в апеляційному порядку не переглядаються.

Колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.ст.50, 65 КК України та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, де зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Так суд першої інстанції, призначив ОСОБА_7 за ч. 4 ст.185 КК основне покарання у виді позбавлення волі без дотримання положень санкції статті.

Ч.4 ст.185 КК України визначено, що крадіжка, вчинена у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану, - карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Таким чином суд апеляційної інстанції погоджується з доводами прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК України.

Отже, призначення більш м`якого покарання ОСОБА_7 за ч. 4 ст.185 КК України колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає засадам та меті покарання, визначеним статтями 50,65 КК України.

При цьому, призначаючи обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі за ч.4 ст.185 КК України, місцевий суд не застосував положення ст.69 КК України та взагалі не мотивував прийняте ним таке рішення.

Відповідно до ст.420 КПК України у разі необхідності застосування більш суворого покарання, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок.

Враховуючи викладене вище, вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню на підставі ст.ст.409, 413, 420 КК України, з ухваленням в цій частині нового вироку, у зв`язку із чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

При призначенні покарання ОСОБА_7 колегія суддів, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які у відповідності до вимог ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого. Обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, сприяння встановленню істини і те, що в період інкримінованих йому злочинів він виявляв ознаки розладів психіки і поведінки внаслідок вживання наркотичних та інших психоактивних речовин. Обставини, що обтяжують покарання - відсутні.

Таким чином, враховуючи ступінь тяжкості та фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого у сукупності, пом`якшуючі покарання обставини та відсутність обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі. Саме таке покарання, на думку колегії суддів, буде сприяти досягненню мети покарання, яка визначена положеннями ст.ст.50, 65 КК України, та буде необхідною та достатньою для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів, як обвинуваченим, так і іншими особами.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської окружної прокуратури на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 березня 2025 року стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст.357, ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України задовольнити.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 березня 2025 року в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити в цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки;

- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

- за ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю кримінальних правопорушень, ОСОБА_7 остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2024 року, більш суворим покаранням призначеним цим вироком, ОСОБА_7 призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, приєднавши додаткове покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2024 року у виді конфіскації майна.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_7 в строк відбуття покарання зарахувати період попереднього ув`язнення з 20 лютого 2024 року по 04 червня 2025 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В решті вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 березня 2025 року залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді