ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/431/25 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1282/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Шахрайство
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 14.04.2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000813 за частиною 5 статті 185, частинами 4, 5 статті 190 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою постановлено:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190 КК України (в редакції від 28.04.2023), ч.5 ст. 190, ч.5 ст. 185 КК України строк тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, а саме до 12.06.2025 включно, із залишенням раніше визначеної застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн., яка має бути внесена на Депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області, протягом дії ухвали.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_6 з-під варти - звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки, строком до 12.06.2025:

1) прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора, суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він мешкає м. Харків, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання.

Строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 до 12.06.2025 включно.

Не погодившись з вказаною ухвалою, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити ухвалу суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, замінивши запобіжний захід на інший більш м`який, не пов`язаний із позбавленням волі.

Обвинувачений вважає, що заявлені ризики також не є обгрунтованими, та не доведені прокурором.

Після призначення йому строку покарання із звільненням від його відбуття з випробуванням, звільнився з роботи та почав навчатися на оператора БПЛА, отримав сертифікат, єдиний із підозрюваних, хто вступив до лав ЗСУ.

Звертає увагу, що на утриманні має матір з інвалідністю та неповнолітню сестру, яких перебуваючи на свободі, забезпечував. Наразі позбавлений можливості надавати рідним допомогу.

Заслухавши суддю - доповідача, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів не встановила підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованих йому злочинів, дані про особу обвинуваченого, та дійшов обгрунтованого висновку, що ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України не зменшилися, продовжують існувати, у зв`язку із чим застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 190 та частиною 5 статті 190, частиною 5 статті 185 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно у складі організованої групи, а також таємне викрадення чужого майна, що завдало значної шкоди потерпілому, вчинене повторно у складі організованої групи.

Вирішуючи питання щодо можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду корисливих кримінальних правопорушень у складі організованої групи, його роль у вчиненні інкримінованих злочинів.

Вказані обставини, на переконання колегії суддів, суттєво підвищують суспільну небезпечність вчиненого, внаслідок чого застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде дієвим заходом за для запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України.

Крім того, як зазначено в оскаржуваній ухвалі суді, судовий розгляд по суті ще не розпочато на час розгляду клопотання прокурора, учасники судового провадження не допитані. Обвинувачений, як вбачається зі змісту клопотання прокурора, вже притягався до кримінальної відповідальності за частиною 2 статті 190 КК України та був засуджений вироком Московського районного суду м. Харкова від 15.11.2023 до покарання у виді обмеження волі із звільненням від його відбування з випробуванням. Вказані обставини об`єктивно свідчать про наявність встановлених судом ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України.

Посилання обвинуваченого на те, що він має матір з інвалідністю та неповнолітню сестру, які потребують допомоги, враховуючи обставини інкримінованих йому кримінальних правопорушень, не є безумовними підставами для зміни запобіжного заходу та не гарантують виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, у випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи обставини інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, його роль у їх вчиненні, позицію потерпілих, які згідно оскаржуваної ухвали підтримали прокурора щодо продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, висновки суду першої інстанції щодо наявних ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, є мотивованим.

Запобіжний захід покликаний не лише забезпечити потерпілого, свідка від впливу обвинуваченої особи, але й забезпечити здійснення кримінального провадження шляхом недопущення переховування обвинуваченого від суду чи вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»). Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому навів в ухвалі обгрунтовані мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Щодо посилань обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що він виконував доручення роботодавця, а зароблені кошти передавав до каси, щодо його непричетності до інкримінованих злочинів, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доводам обвинуваченого щодо його непричетності до інкримінованих злочинів, оскільки переглядаючи в порядку статті 422-1 КПК України ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину, перевіряти наявність складу кримінального правопорушення.

Саме суд першої інстанції за результатами судового провадження, після дослідження всіх доказів, отриманих показань свідків, потерпілих може оцінити кожен доказ як окремо так і в сукупності з іншими доказами, визначити їх достатність для підтвердження пред`явленого обвинувачення, що в свою чергу не виключає можливості продовження строку тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченого на стадії судового розгляду, в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів.

Доводи обвинуваченого про те, що інші обвинувачені перебувають на свободі, не є безумовною підставою для застосування щодо ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу. Не спростовують вказаних висновків суду першої інстанції та не є достатніми для скасування оскаржуваної ухвали посилання обвинуваченого на те, що в період іспитового строку він виконував всі обов`язки, отримав сертифікат оператора БПЛА.

З огляду на обставини злочинів, що інкриміновані ОСОБА_6 , застосування до обвинуваченого інших запобіжних заходів, на переконання колегії суддів, не буде доцільним та достатнім для дотримання ним процесуальних обов`язків, у випадку звільнення з-під варти, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Крім того, колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, який порівняно із триманням під вартою є більш м`яким та розмір якої є мінімальним для даної категорії злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 .

Відповідно до пункту 3 частини 5 статті 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Саме визначений судом першої інстанції розмір застави, у випадку її внесення, буде достатнім стримуючим фактором від протиправної поведінки обвинуваченого, тоді як інші запобіжні заходи з урахуванням пред`явленого обвинувачення, будуть недостатніми для досягнення мети заходу забезпечення кримінального провадження.

З огляду на наведене, порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування ухвали суду першої інстанції та застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000813 за частиною 5 статті 185, частинами 4, 5 статті 190 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: