КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/2936/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 березня 2025 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 27 ч 1 ст. 366 КК України у кримінальному провадженні №0000013 від 02.02.2024,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 березня 2025 року частково задоволено клопотання заступника керівника відділу Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 до 18 травня 2025 року.

Визначено ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 59 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 179 863 200 гривень, у разі внесення якої він підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави, зобов`язано ОСОБА_8 прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою, а також виконувати строком до 18 травня 2025 року наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: не відлучатись із Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками з приводу обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, письмовий перелік яких зобов`язати прокурора надати ОСОБА_8 під підпис; здати на зберігання до Головного управління ДМС в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

В іншій частині вимог клопотання відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу з доповненнями до неї, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 .

Апелянт обґрунтовує доводи скарги з доповненнями тим, що повідомлення про підозру не містить жодних обставин, які б могли підпадати під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.114-1 КК України, тобто кваліфікація за цією статтею є безпідставною.

Крім того, апелянт вказує, що у ОСОБА_8 був відсутній умисел на здійснення службового підроблення документів, пов`язаних з його пораненням, оскільки жодної неправдивої інформації до компетентних органів ним не подавалось.

Апелянт зазначає, що жодних конкретних даних, зібраних в ході досудового розслідування, які б підтверджували наявність ризиків, про які заявляє сторона обвинувачення ні до клопотання, ні до матеріалів справи не долучено.

Апелянт наголошує на тому, що визначений слідчим суддею розмір застави є непомірним для ОСОБА_8 , в той же час, він із 24.07.2023 по 28.05.2024 та з 28.05.2024 по 25.12.2024 та із 26.12.2024 по сьогодні перебуває під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», що позбавляє його можливості отримувати будь-які доходи протягом вказаного періоду.

Представник апелянта вважає повторне затримання ОСОБА_8 незаконним, посилаючись на те, що у рамках кримінального провадження № 0000803 від 18 вересня 2023 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.11.2024 у справі №757/55422/24-к внесено заставу щодо ОСОБА_8 у розмірі 39 364 000 грн., з огляду на це останній був звільнений з-під варти, однак, 25.11.2024 вийшовши з приміщення ДУ «Київський слідчий ізолятор» він був затриманий працівниками ДБР та повідомлений про підозру в рамках даного кримінального провадження, що свідчить про факт умисного зловживання процесуальними правами стороною обвинувачення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою повністю відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 .

Апелянт обґрунтовує доводи скарги тим, що підозра у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень є безпідставною, не підтверджується належними і допустимими доказами та ґрунтується виключно на припущеннях.

Апелянт зазначає, що стороною обвинувачення не доведено такої обставини, як наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_8 (в режимі ВКЗ) та його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_10 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону та прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000013.

25 грудня 2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 114-1 та ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 366 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 26 грудня 2024 року у справі № 757/61181/24-к ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із визначенням застави у розмірі 133 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 402 724 000 гривень, із покладенням обов`язків, в разі її внесення.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 21 лютого 2025 року ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою, з визначенням застави у розмірі 200 000 000 гривень та покладенням обов`язків, в разі її внесення.

Постановою керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_12 від 17 лютого 2025 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000013 до трьох місяців, тобто до 25 березня 2025 року.

В подальшому цей строк було продовжено ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 13 березня 2025 року до шести місяців, тобто до 24 червня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 березня 2025 року ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 18 травня 2025 року, з визначенням застави у розмірі 59 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 179 863 200 гривень, та покладенням обов`язків, в разі її внесення, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

- не відлучатись із Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками з приводу обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, письмовий перелік яких зобов`язати прокурора надати ОСОБА_8 під підпис;

- здати на зберігання до Головного управління ДМС в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали визначено до 18 травня 2025 року.

Слідчий суддя виходив з того, що слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні доведено, що існують обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики, які виправдовують тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 не зменшилися. Крім цього, слідчим доведено обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що продовжуючи строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , слідчий суддя дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 114-1 та ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 366 КК України, що підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними в ухвалі слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Слідчим суддею досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про тримання ОСОБА_8 під вартою та встановлено, що необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій.

Крім цього, колегія суддів вважає, що перевіряючи доводи клопотання на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним у інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на характер та наслідки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , ніж тримання під вартою, колегією суддів також не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

У справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги наявність у провадженні реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , оскільки слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, колегія суддів зауважує, що слідчий суддя, у відповідності до вимог ч. 4, 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, дійшов обґрунтованого висновку про визначення йому альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 59 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 179 863 200 гривень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді та вважає, що вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 , а підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційних скарг про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність на даному етапі кримінального провадження обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 114-1 та ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 366 КК України.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає доводи апеляційних скарг щодо відсутності у діях ОСОБА_8 складу кримінальних правопорушень, неналежність та недопустимість зібраних у справі доказів, передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту розгляду справи в суді, є достатньою для продовження щодо підозрюваного ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційних скарг про те, що наведені стороною обвинувачення ризики, передбачені ст. 177 КПК України, мають формальний характер, а клопотання слідчого не містить обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, відхиляються колегією суддів, з огляду на їх безпідставність.

Так, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , характер та обставини інкримінованих йому діянь, дані про особу підозрюваного у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у своєму клопотанні належним чином доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.1 - 5 ст. 177 КПК України, а саме: можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають значення для кримінального провадження; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Таким чином, дослідивши доводи апеляційних скарг сторони захисту в цій частині, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у справі належних і достатніх доказів, які б підтверджували, що встановлені слідчим суддею ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на день апеляційного розгляду втратили свою актуальність.

При цьому, доводи сторони захисту в частині характеризуючих ознак та даних про особу підозрюваного були досліджені колегією суддів, однак самі по собі не можуть забезпечити впевненості у його належній процесуальній поведінці і не свідчать про відсутність існування ризиків у кримінальному провадженні та не можуть бути достатніми підставами для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту щодо незаконності затримання підозрюваного відхиляються колегією суддів з огляду на те, що підстав, визначених положеннями ч. 5 ст. 206 КПК України, в ході судового розгляду не встановлено. Крім цього, ці доводи не є визначеною законом обов`язковою підставою для скасування ухвали слідчого судді та відмови у застосуванні запобіжного заходу.

Інші доводи апеляційних скарг сторони захисту висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин у їх сукупності, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 березня 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_2

Судді:

ОСОБА_3 ____________ ОСОБА_4