КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

перекладача ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 16.04.2025,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16.04.2025 ОСОБА_12 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 п.п. 5, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.4 ст.358 КК України, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 п.п. 5, 6, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263 КК України, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14.06.2025 включно.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що злочин, який інкримінується обвинуваченим, є особливо тяжким та характеризуються підвищеною суспільною небезпекою, тому вірогідність настання ризиків неналежної процесуальної поведінки останніх, є досить високою. Ризики, встановлені при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати. Обвинувачені є іноземцями, які в`їхали на територію України як туристи, тому не мають місця проживання та реєстрації.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_10 подав в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та винести нову ухвалу, якою встановити обвинуваченим розмір застави.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Звертає увагу, що обвинувачені тримаються під вартою вже більше, ніж 5 років, при цьому судові засідання протягом останнього року зриваються, а явка перекладача забезпечується виключно для продовження запобіжного заходу. Вказує на відсутність ризику впливу на потерпілого, оскільки останній знаходиться у міжнародному розшуку. Зазначає про зменшення ризику переховування від суду, що обумовлено воєнним станом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Розглядаючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також судом першої інстанції враховано дані про особу обвинувачених та тяжкість пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст.12 КК України належить до категорії особливо тяжких злочинів.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни або скасування немає.

Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 16.04.2025 , якою ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14.06.2025 - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3