Справа № 946/2875/25
Провадження № 1-кс/946/883/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2025 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчим відділом Ізмаїльським РВП ГУПН в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000602 від 21.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у даному кримінальному провадженні здійснюється Ізмаїльською окружною прокуратурою.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 20.04.2025 до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення про те, що 20.04.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , бабуся ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з власної необережності, випадково здійснила постріл у бік онуки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з пневматичної гвинтівки.

Попередня кваліфікація злочину ст. 128 КК України, необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження.

20.04.2025 проведено огляд місця події, а саме у домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 , де було виявлено та вилучено:

- змив речовини бурого кольору на марлевий тампон, який упакований до паперового конверту НПУ;

- пневматичну гвинтівку «Kandar», модель «В-2-4Р», калібр 4,5 мм, з наявним серійним номером № 113186Е, яку було упаковано до картонної коробки з пояснювальним текстом та підписами понятих;

- металеву кришку, у якій наявні металеві предмети зовнішньо схожі на пневматичні набої, у кількості 17 штук, які було упаковані до сейф-пакету НПУ № СRI 1222472.

З урахуванням того, що виявлений та вилучений 20.04.2025 в ході проведення огляду місця події змив речовини бурого кольору на марлевий тампон, який упаковано до паперового пакету НПУ, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, та відповідає критеріям, зазначеними у ст. 98 КПК України, тобто є речовими доказом у даному кримінальному провадженні, з метою забезпечення його збереження та забезпечення проведення в подальшому судової експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст . 98 КПК України вищевказана вилучена пневматична гвинтівка та металева кришка з наявними в неї металевими предметами, є матеріальними об`єктами, які були ймовірним знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З метою унеможливлення знищення, спотворення, відчуження вказаного майна, є доцільним накласти арешт на вищевказане майно вилучене в ході огляду місця події, у зв`язку з чим, їх було визнано речовими доказами про, що винесено відповідну постанову від 21.04.2025.

Враховуючи той факт, що вказане майно має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні та необхідно для проведення детального огляду вилучених предметів з метою встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, виникла необхідність накласти арешт на вказане майно.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, в клопотанні зазначили про розгляд справи без їх участі.

Власник майна в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

В силу ст. 107 КПК України технічні засоби фіксування процесу не застосовувалися.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Згідно вимог ст. 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як передбачено п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, в тому числі, з метою збереження речових доказів. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально - протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням положень ст.ст.2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Крім того, слідчим суддею враховуються розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для інших осіб.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, слідчий суддя вважає за необхідне клопотання слідчого про арешт майна задовольнити.

Керуючись ст.ст.170 - 173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт в якості речового доказу на вилучене майно:

- змив речовини бурого кольору на марлевий тампон, який упакований до паперового конверту НПУ;

- пневматичну гвинтівку «Kandar», модель «В-2-4Р», калібр 4,5 мм, з наявним серійним номером № 113186Е, яку було упаковано до картонної коробки з пояснювальним текстом та підписами понятих;

- металеву кришку, у якій наявні металеві предмети зовнішньо схожі на пневматичні набої, у кількості 17 штук, які було упаковані до сейф-пакету НПУ № СRI 1222472.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня проголошення або отримання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1