ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 766/6952/23

провадження № 51-1727км24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Херсонського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001118 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу положень ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Херсонський міський суд Херсонської області вироком від 25 жовтня 2023 року визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі положень ст. 75 КК України суд звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та поклав на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Херсонський апеляційний суд ухвалою від 26 грудня 2023 року вирок суду першої інстанції залишив без зміни, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Верховний Суд постановою від 15 серпня 2024 року касаційну скаргу прокурора задовольнив частково, ухвалу Херсонського апеляційного суду від 26 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасував і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зокрема положень ст. 75 КК України.

Херсонський апеляційний суд 09 жовтня 2024 року вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 25 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України в частині призначеного йому покарання скасував і ухвалив в цій частині новий вирок, яким призначив йому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі. Також апеляційний суд ухвалив взяти ОСОБА_7 під варту. В інший частині вирок суду першої інстанції апеляційний залишив без зміни.

Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 20, 21, 23 та 24 серпня 2022 року в умовах воєнного стану вчинив низку крадіжок чужого майна з будинку та гаражу по АДРЕСА_1 , що належало потерпілому ОСОБА_8 , на загальну суму 44 218, 46 грн за таких обставин.

ОСОБА_7 20.08.2022 в денний час доби через незамкнену хвіртку проник на територію подвір`я, де через незамкнуті вхідні двері проник до житлового будинку, звідки таємно викрав належні потерпілому ОСОБА_8 телевізор «SONY», телевізор «DEX», ТВ-тюнер, чим спричинив потерпілому збитки на загальну суму 7 891,67 грн.

В подальшому 21.08.2022 в денний час доби ОСОБА_7 проник на територію подвір`я, де через незамкнуті вхідні двері проник до житлового будинку, звідки таємно викрав належний потерпілому ОСОБА_8 пилосос, чим спричинив потерпілому матеріальні збитки на суму 2 233,33 грн.

23.08.2022 в денний час доби ОСОБА_7 проник на територію подвір`я, де через незамкнуті вхідні двері проник до житлового будинку, звідки таємно викрав пару музичних фронтальних колонок, електронні ваги, мультиварку. Після цього він проник до гаражного приміщення, звідки таємно викрав чотири літніх скати з чотирма литими дисками, які належали потерпілому ОСОБА_8 , й надалі залишив місце вчинення злочину, чим спричинив потерпілому матеріальні збитки на загальну суму 15 810,46 грн.

24.08.2022 в денний час доби ОСОБА_7 проник до вказаного житлового будинку, звідки таємно викрав телевізор «Samsung», після чого проник до гаражного приміщення, звідки таємно викрав бензопилу, тример бензиновий та велосипед, що належали потерпілому ОСОБА_8 , й надалі залишив місце вчинення злочину, чим спричинив потерпілому матеріальні збитки на загальну суму 18 283 грн.

Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до явної несправедливості призначеного ОСОБА_9 покарання через суворість, просить скасувати вирок апеляційного суду й призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх вимог захисник вважає, що суд апеляційної інстанції, обираючи вид та розмір покарання, не в повній мірі врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, щире каяття, позитивну характеристику за місцем проживання.

Захисник вважає, що суд безпідставно не застосував до підзахисного положення статей 69, 75 КК України.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги.

Іншим учасникам судового провадження були направлені повідомлення про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.

Мотиви Суду

За змістом статей 433, 438 КПК України суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки для суду апеляційної інстанції.

За змістом касаційної скарги захисника вирок суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185 КК України не оспорюється.

Що стосується доводів касаційної скарги про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону й про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Відповідно до положень статей 370, 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює новий вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на вирок місцевого суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій на обґрунтування своєї позиції щодо незаконності вироку виклав конкретні доводи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема положень ст. 75 КК України, що призвело до м`якості призначеного покарання, та просив скасувати вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 й ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання, яке потрібно відбувати реально.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, який розглядає кримінальне провадження по суті, й повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання.

Дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання мають межі, визначені статтями 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке мало бути призначене, враховуючи обставини, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Вирішуючи питання про призначення покарання, апеляційний суд дотримався вимог ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про особу винного й навів у вироку переконливі мотиви ухваленого рішення.

Зокрема, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, апеляційний суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та повернення потерпілому викраденого майна.

Разом з цим апеляційний суд вказав, що обставини, які мають правове значення при виборі виду покарання та порядку його відбування, були враховані судом першої інстанції і стали причиною призначення мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Також суд взяв до уваги тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до тяжких злочинів, й дані про особу засудженого, який за місцем проживання характеризується негативно, не працевлаштований, не одружений, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом розлад психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів.

За таких обставин апеляційний суд зробив висновок, що звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання на підставі положень ст. 75 КК України не сприятиме меті покарання, а саме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи викладене, колегія суддів касаційного суду вбачає, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_7 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, однак обґрунтовано не знайшов підстав для звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі положень ст. 75 КК України.

Вирок апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 374, 419, 420 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим. Призначене судом апеляційної інстанції засудженому покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.

З огляду на це неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, явної несправедливості призначеного покарання внаслідок суворості та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження під час касаційного розгляду в межах, визначених положеннями ст. 433 КПК України, не встановлено.

Тому, керуючись положеннями статей 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Херсонського апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3