Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа 511/657/25

Номер провадження: 1-кп/511/205/25

03 вересня 2025 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Роздільна Одеської області кримінальне провадження №0000053 від 11.02.2021 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ананьїв-2 Одеської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого (має на утриманні трьох неповнолітніх дітей), перебуваючого на військовій службі на посаді стрільця-помічника гранатометника 3-го відділення 2-го взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , УБД, , зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.3 ст.135 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог законодавства, вчинив кримінальне правопорушення, направлене проти безпеки руху і проти життя та здоров`я особи, що призвело до заподіяння потерпілій ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , будучи особою, яка у встановленому законодавством порядку набула права керування транспортними засобами та 05.04.2017 отримала посвідчення водія НОМЕР_1 з категоріями «А» і «В», 10.02.2021 приблизно о 20.00 годині, знаходячись на вулиці Миру, 144 в селі Степанівка Роздільнянського району Одеської області, в районі СП «Вітмарк-Україна», приступив до керування автомобілем «ЗАЗ-110307», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

У той же день, приблизно о 20 годині 10 хвилин, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, водій ОСОБА_4 , керуючи вказаним технічно справним транспортним засобом, здійснював рух у темний час доби, по асфальтованому, сухому дорожньому покриттю вулиці Павла Каплуна в селі Кучурган Роздільнянського району Одеської області, на освітленій вуличним ліхтарним освітленням ділянці, де організований двосторонній рух і проїзна частина має по одній смузі для руху у протилежних напрямках, що позначені горизонтальною дорожньою розміткою 1.5 (розділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, де дозволено виїжджати на смугу зустрічного руху), зі сторони села Павлівка у напрямку селища Лиманське, у смузі свого напрямку руху, зі швидкістю близько 60-70 км/год, більш точну швидкість руху встановити не надалось можливим, з увімкненим ближнім світлом фар.

ОСОБА_4 , як місцевому жителю, було достовірно відомо, що на деяких ділянках проїзної частини вулиці Павла Каплуна діяли обмеження, встановлені заборонним знаком 3.29 «Обмеження максимальної швидкості до 30 км/год» (забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знаку), попереджувальним дорожнім знаком 1.33. «Діти» (ділянка дороги, на якій можлива поява дітей з території дошкільного закладу, закладу загальної середньої освіти, оздоровчого табору тощо, що прилягає безпосередньо до дороги), а також організовані декілька нерегульованих пішохідних переходів, позначених інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1. і 5.38.2. «Пішохідний перехід» і відповідною горизонтальною розміткою білого кольору 1.14.1 «зебра», що вимагало від водіїв особливої уваги за дорожньою обстановкою та її зміною.

Проте водій ОСОБА_4 , керуючи джерелом підвищеної небезпеки, вкрай уважним не був, не переконався, що обрані ним швидкість руху та прийоми керування транспортним засобом не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, чим проявив кримінальну протиправну недбалість, тобто не передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень іншій особі, як наслідку своєї дії, що утворювала реальну загрозу для життя і здоров`я цієї особи, хоча повинен був і міг передбачити ці наслідки, якщо б діяв більш обачливо.

Наблизившись до невстановленого автомобіля під керуванням водія, особу якого не встановлено, котрий рухався попереду, у попутному напрямку, з меншою швидкістю, водій ОСОБА_4 вирішив здійснити маневр обгону цього транспортного засобу, при цьому, перед початком маневрування, невірно оцінив дорожню обстановку, що склалася, не переконався, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від інших учасників дорожнього руху на достатній для обгону відстані, чим створив передумови для виникнення і розвитку аварійної ситуації.

У той самий час, по проїзній частині вулиці Павла Каплуна, в районі будинку № 145, у попутному з автомобілем ОСОБА_4 напрямку і попереду нього, ближче до межі з лівим узбіччям, прямолінійно, у темпі спокійного кроку, рухалась неповнолітня пішохід ОСОБА_6 .

Після виїзду на зустрічну смугу руху, здійснюючи маневр обгону невстановленого автомобіля, водій ОСОБА_4 перевів свою увагу на дії водія цього транспортного засобу і за зміною дорожньої обстановки попереду не стежив, як наслідок, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, своєчасно не зменшив швидкість руху керованого транспортного засобу, щоб безпечно проїхати повз пішохода, для якого може бути створена небезпека.

Через неуважність і грубе нехтування вимогами Правил дорожнього руху, ОСОБА_4 позбавив себе можливості своєчасно зреагувати на небезпечну зміну дорожньої обстановки і допустив наїзд, без гальмування, передньою лівою частиною керованого автомобіля на пішохода ОСОБА_6 , на зустрічній смузі руху, під час якого відбулось закидання тіла потерпілої на капот, переднє вітрове скло, з наступним відкиданням і падінням її на ґрунтове узбіччя.

Своїми необережними діями водій ОСОБА_4 грубо порушив вимоги пунктів: 1.5.; 2.3. б); 12.3. «Правил дорожнього руху», введені в дію з 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі Правила), які зобов`язують водія:

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) «Бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спричинені тілесні ушкодження, а саме: відкрита поєднана черепно-мозкова травма, яка представлена забитою раною лівої тім`яної ділянки волосистої частини голови; лінійним перелом склепіння (на лівій тім`яній кістці) з поширенням на основу черепа зліва, епідуральним (над твердою мозковою оболонкою) і субдуральним (відповідно під вказаною оболонкою) крововиливами в лівій скроневій ділянці, забоями правої лобової та скроневої часток головного мозку важкого ступеню, гематомами орбітальних ділянок обличчя і саднами голови; забої нижніх ділянок обох легень; закритий перелом верхньої третини (рукоятки) груднини, компресійні переломи тіл 7-го і 12-го грудного 2-го поперекового хребців; закритий перелом даху кульшової («вертлюжної») западини зліва без зміщення, садна у ділянках тулуба, верхніх і нижніх кінцівок.

Дані тілесні ушкодження складають єдиний морфологічний комплекс ушкоджень і оцінюються разом, є небезпечними для життя і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Отже, водій ОСОБА_4 , шляхом належного виконання вимог пунктів: 1.5.; 2.3 б); 12.3. «Правил дорожнього руху», гарантовано мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді і його фактичні дії знаходяться у причинному зв`язку з настанням події цієї пригоди, а також настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.

Крім того, 10.02.2021 приблизно о 20.10 годині, водій ОСОБА_4 завідомо залишив без допомоги неповнолітню ОСОБА_6 , яка перебувала у небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, хоча мав змогу надати їй допомогу, а також сам поставив потерпілу в небезпечний для життя стан, а саме: в зазначений день та час, водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ-110307», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись у темний час доби, в умовах обмеженої видимості, грубо порушив вимоги пунктів: 1.5.; 2.3 б); 12.3. Правил дорожнього руху, і, рухаючись зі швидкістю близько 60-70 км/год (фактична швидкість органами досудового розслідування не встановлена), в районі будинку АДРЕСА_2 , під час здійснення маневру обгону невстановленого транспортного засобу, на освітленій вуличним ліхтарним освітленням ділянці, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив наїзд передньою лівою частиною керованого автомобіля на пішохода ОСОБА_6 , яка рухалась попереду, у попутному напрямку, ближче до межі з лівим узбіччям, прямолінійно, у темпі спокійного кроку.

Після наїзду водій ОСОБА_4 , діючи навмисно, маючи на меті уникнути відповідальності за скоєний наїзд на пішохода, в порушення вимог пункту 2.10. а)-е) «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що зобов`язують водія:

п. 2.10 «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил;

в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу;

ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті"г" пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;

е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди»,

свій транспортний засіб не зупинив, на місці пригоди не залишився, заходів для надання першої медичної допомоги потерпілій не вжив, до медичного закладу та органу Національної поліції про дорожньо-транспортну пригоду не повідомив і зник з місця пригоди, тим самим залишив без допомоги потерпілу ОСОБА_6 , яка перебувала в небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок іншого безпорадного стану, хоча мав змогу надати їй допомогу, при цьому, сам поставив потерпілу в небезпечний для життя стан.

Внаслідок дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: відкритої поєднаної черепно-мозкової травми, яка представлена забитою раною лівої тім`яної ділянки волосистої частини голови; лінійним перелом склепіння (на лівій тім`яній кістці) з поширенням на основу черепа зліва, епідуральним (над твердою мозковою оболонкою) і субдуральним (відповідно під вказаною оболонкою) крововиливами в лівій скроневій ділянці, забоями правої лобової та скроневої часток головного мозку важкого ступеню, гематомами орбітальних ділянок обличчя і саднами голови; забої нижніх ділянок обох легень; закритого перелому верхньої третини (рукоятки) груднини, компресійних переломів тіл 7-го і 12-го грудного 2-го поперекового хребців; закритого перелому даху кульшової («вертлюжної») западини зліва без зміщення, а також тілесні ушкодження у вигляді саден у ділянках тулуба, верхніх і нижніх кінцівках.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 135 КК України, тобто завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, якщо вони спричинили інші тяжкі наслідки.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винність у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та ч.3 ст. 135 КК України визнав, суду пояснив, що дійсно скоїв правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, які не заперечує та не оспорює.

Також суду зазначив, що проходить службу в Збройних силах України, приймав учать у бойових діях, 10.02.2021 вечором їхав з роботи в селі Степанівка Роздільнянського району Одеської області, в районі СП «Вітмарк-Україна», на автомобілі батька «ЗАЗ-110307», реєстраційний номер НОМЕР_2 , обганяв транспорт, не бачив моменту наїзду на пішохода, тільки відчув удар в лобове скло, продовжив рух, приїхав додому. Потім вони з дружиною пішки повернулись на місце, де він відчув удар, там нікого не було. На автомобілі було пошкоджено ліве дзеркало та лобове скло. Від працівників поліції дізнався, що скоїв наїзд на потерпілу, перевів поштою їй 10 000 грн., у вчиненому щиро кається, згоден добровільно відшкодовувати шкоду.

Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 в частині матеріальних збитків визнає повністю, в частині моральної шкоди визнає частково в сумі 100 000,00 грн.

Потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що нічого не пам`ятає по обставинам ДТП, так як внаслідок отриманої ЧМТ втратила частково пам`ять. Пам`ятає тільки, що тривалий час лежала в лікарні, потім тривалий час проходила реабілітацію, не поступила до Університету, куди планувала, її плани на майбутнє були зруйновані. Зараз також постійно приймає лікарські засоби, так як її турбують болі у спині, головні болі, поганий сон, збудженість .

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що всі учасники процесу не оспорюють всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним подальше дослідження доказів, стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються. Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності їх позицій немає. Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого, потерпілої, дослідив документи, які характеризують особу обвинуваченого, в тому числі досудову доповідь, матеріали цивільного позову, а також інші документи, які були надані прокурором (щодо процесуальних витрат, речових доказів).

Суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у скоєнні ним злочинів, а його дії правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжкі тілесні ушкодження потерпілому та ч.3 ст. 135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, якщо вони спричинили інші тяжкі наслідки.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до необережного тяжкого злочину та ч.3 ст. 135 КК України, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до умисного тяжкого злочину, його наслідки (спричинення потерпілій тяжкого тілесного ушкодження), який раніше не судимий, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, є військовослужбовцем, учасником бойових дій на Донецькому напрямку, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем несення військової служби, позитивно характеризується за місцем проживання.

Суд також приймає до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини в скоєнні кримінального правопорушення, вибачення перед потерпілою, часткового добровільного відшкодування шкоди в сумі 10 000 грн.

Суд враховує думку потерпілої ОСОБА_6 та її законного представника ОСОБА_7 , які не наполягали на призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі реально.

Згідно досудової доповіді органу пробації встановлено, що результати оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_4 , його імовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства. Зважаючи на проведену оцінку ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення у випадку прийняття судом рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, є визнання вини, щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням вищевикладених обставин по справі, особи обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, тобто обвинуваченому необхідно призначити покарання в вигляді позбавлення волі на певний строк, з застосуванням ст.75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України з позбавленням права керування транспортними засобами на максимальний строк.

. Підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України до обвинуваченого ОСОБА_4 суд не вбачає.

Також суд з врахуванням того, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 286 КК України та ч.3 ст. 135 КК України, застосовує ч. 1 ст. 70 КК України, а саме поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Суд вважає, що таке покарання не є таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальних витрат в сумі 26 000 грн. та моральну шкоду в сумі 200 000,00 грн.

Згідно з ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Вимогами ст. 1166 ЦК України, передбачено, що майнова, шкода, завдана неправомірними, діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже враховуючи надані суду докази, з врахуванням повного визнання цивільного позову ОСОБА_4 в частині матеріальних збитків та часткового визнання моральної шкоди, суд вважає документально підтвердженою матеріальну шкоду на суму 26 000 грн., яку необхідно стягнути з обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п.1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із фізичним болем та стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Положеннями ч.ч.3, 4 ст.23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Обвинувачений ОСОБА_4 позовні вимоги щодо стягнення з нього моральної шкоди визнав частково, а саме в розмірі 100 000 грн..

Враховуючи викладене, суд вважає, що потерпілій ОСОБА_6 спричинено моральну шкоду внаслідок протиправної поведінки відповідача, яка мала місце 10.02.2021 р., та внаслідок якої ОСОБА_6 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, через що ОСОБА_6 зазнала фізичного болю, страждань, а також душевних страждань, оскільки, на думку суду, спричинення встановлених тілесних ушкоджень беззаперечно тягне за собою порушення нормальних життєвих зв`язків, неможливість активного особистого життя, роботи в попередніх обсягах та потребує додаткових зусиль, необхідних для організації свого життя у зв`язку з наявними тілесними ушкодженнями. ОСОБА_6 перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес, отримала тілесні ушкодження, які призвели до тривалого розладу здоров`я, а також лікування, в тому числі проведення операції безпосередньо, до цього часу потерпіла проходить реабілітацію.

У зв`язку з наведеним, суд вважає, що необхідно позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задовольнити та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень. Саме таку суму суд вважає співмірною заподіяній моральній шкоді потерпілій. Також при визначенні розміру моральної шкоди, суд керується принципом розумності, виваженості та справедливості, враховує всі встановлені обставини по справі.

Процесуальні витрати на залучення експертів відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Згідно положень ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 174, 349, 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України та ч.3 ст. 135 КК України, та призначити покарання:

- за ч. 2 ст.286 КК України - у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки;

- за ч. 3 ст.135 КК України - у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання до відбуття ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки та покласти на нього обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 не обирати.

Цивільний позов, поданий в порядку ст.128 КПК України законним представником ОСОБА_7 в інтересах потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 26 000 грн. та моральну шкоду в сумі 200 000,00 грн.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.02.2021 року на тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль «ЗАЗ» моделі 110307, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у вигляді заборони його володіння, користування, розпорядження, з поміщенням на спец майданчик ГУНП в Одеській області.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.02.2021 року на тимчасово вилучене майно, а саме: 9 пластикових уламків темного кольору та 20 скляних сколків світлого кольору.

Витрати за проведення експертиз по справі в сумі 11508 гривень 85 копійок (одинадцять тисяч п`ятсот вісім гривень та вісімдесят п`ять копійок) стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави.

Речові докази: автомобіль «ЗАЗ» моделі 110307, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебував у користуванні ОСОБА_4 повернути ОСОБА_4 або власнику майна; 9 пластикових уламків темного кольору та 20 скляних сколків світлого кольору знищити після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно з ч. 2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, копію направити потерпілій, її представнику, захиснику.

Суддя: ОСОБА_1