КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження 11-кп/824/1988/2025 Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України
ЄУН 754/7899/24 Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000352, внесеного до ЄРДР 15 лютого 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 4 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 9 липня 2024 року, яким

ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Валяви Городищенського району Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що14 лютого 2024 року, приблизно о 07.10 год., знаходячись в загальному коридорі на десятому поверсі під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_2, реалізовуючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, діючи умисно із корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії є таємними, шляхом вільного доступу, використовуючи кусачки принесені із собою, демонтував ланцюг яким були пристебнуті велосипеди марки «Discovery Trek FM DD OPS-DIS-26-280» жовто-малахітового кольору, вартістю 3824,75 грн. та підліткового велосипеду «LIKE2BIKE Raft» сірого матового кольору, вартістю 5075 грн., які таємно викрав, завдавши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 8899 грн 75 коп.

Цим же вироком вирішено питання судових витрат та доля речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, призначити покарання з застосуванням вимог ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що захист вважає вирок незаконним, внаслідок не відповідності призначеного покарання особі засудженого та встановленим обставинам, за суворістю призначеного покарання і відповідно призначене покарання є явно несправедливим.

Захисник наголосив, що суд першої інстанції не вбачав обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , не дивлячись на їх об`єктивне існування і відповідно не враховано ці обставини при призначенні покарання.

На переконання захисника, суд при призначенні покарання безпідставно не врахував обставини, які пом`якшують вину засудженого ОСОБА_8 , ототожнив різні по своїй правовій природі обставини - щире каяття та відшкодування шкоди, наведені законодавцем у КПК, як окремі підстави, внаслідок чого суд позбавив волі особу, яка раніше ніколи не притягувалась до кримінальної відповідальності, що навряд чи буде сприяти її виправленню, і відповідає завданням призначення справедливого покарання, визначеному у КПК. Також, на думку захисника, суд при призначенні покарання не врахував як окремі обставини, які пом`якшують вину засудженого, - активну допомогу слідству та суду у розкриті злочину, на що вказує і погодження засудженого на розгляд справи відповідно до вимог ст. 349 КПК України та відповідно повне визнання своєї вини, і скоєння злочину за збігом тяжких для засудженого обставин.

На вказані порушення об`єктивно вказує і те, що судом призначене покарання навіть жорсткіше і суворіше, ніж позиція обвинувачення, наведена у судових дебатах, оскільки прокурор просив суд застосувати до засудженого положення ст. 75 КК України та відстрочити виконання покарання, пов`язаного з позбавленням волі.

Апелянт зазначає, що щире каяття ОСОБА_10 означає добровільну його критичну оцінку своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність, що і відбулось під час досудового слідства та під час судового розгляду. Крім того, при встановленні контактів з потерпілим ОСОБА_10 повністю відшкодує спричинену злочином шкоду.

Разом з тим, ОСОБА_8 надавав добровільну допомогу слідству, повідомляючи правоохоронним органам та суду факти по справі, надавав відомості про власну кримінальну діяльність.

Також, на думку захисника, судом не враховані характеризуючі обвинуваченого матеріали, та у вироку необґрунтовано неможливість застосування щодо нього положень ст. 75 КК України.

Захист зазначає, що ОСОБА_8 є не судимою особою, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, наявні обставини, які пом`якшують його покарання, але вони не враховані судом першої інстанції. Крім того, захист звертає увагу на те, що сторона обвинувачення в суді першої інстанції просила застосувати щодо обвинуваченого покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, проте суд не врахував думку прокурора при призначенні покарання.

Захисник звертає увагу, що інші учасники кримінального провадження вирок суду не оскаржили.

Враховуючи обставини щодо особи обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які його обтяжують, а також те, що обвинувачений раніше не вчиняв злочинів, захисник вважає можливим виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання з випробуванням. При визначенні обов`язків, які необхідно покласти на обвинуваченого, та тривалості іспитового строку, захисник просить врахувати характер і тяжкість вчиненого злочину, вид і строк призначеного покарання, дані, що характеризують особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які його обтяжують.

На думку захисника, призначене покарання з подальшим звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням є справедливим та законним з урахуванням всіх фактичних обставин у кримінальному провадженні у їх сукупності, таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Потерпілий, повідомлений про день, час та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явився, будь-яких заяв та клопотань не подавав. У телефонному режимі повідомив, що він перебуває поза межами м. Києва, з`явитися в судове засідання позбавлений можливості, просить розглядати за його відсутності.

Вислухавши думку учасників апеляційного розгляду, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, позицію обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи, що вирок суду є законним та обґрунтованим, дослідивши наявні у справі докази, а також додатково надані стороною захисту, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з положеннями ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і докази відносно них відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК Українине досліджувалися. Фактичні обставини кримінального правопорушення не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і ніким з учасників апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин згідно з ч. 2 ст. 394 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії обвинуваченого за встановлених судом обставин кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене, в умовах воєнного стану.

Фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюються ні апелянтом, ні жодним з учасників кримінального провадження.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника, то колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 вказаної статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

При призначенні виду покарання обвинуваченому судом врахована ступінь та тяжкість кримінального правопорушення, виходячи з класифікації відповідно до положень ст.12 КК України, а також враховує особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, зокрема, форму вини, мотив і мету, спосіб вчинення та ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Вчинене обвинуваченим діяння відноситься до категорії тяжких злочинів, обвинувачений раніше не судимий, має зареєстроване місце мешкання в Черкаській області, разом з тим постійно мешкає на території м. Києва в орендованому житлі, за відсутності офіційного джерела доходу. За твердження останнього, на підставі цивільно-правових угод виконує роботу з будівництва, однак через травмування (перелом гомілки) з червня 2024 перебуває на утриманні матері. За місцем мешкання характеризується посередньо, інформацією сектор превенції Деснянського УП ГУ НП у м. Києві не володіє, через скритний спосіб життя обвинуваченого.

Вирішуючи питання щодо наявності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд вказав, що рішення про їх встановлення насамперед має значення для правильного призначення покарання і має бути повністю самостійним, тобто незалежним від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

При цьому судом враховано, що щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.

Так, в ході судового провадження обвинувачений відверто визнав свою провину, висловив жаль з приводу вчиненого, однак, осуду своєї поведінки не сталося. Повідомивши суду фактичні обставини про вчиненого ним злочину, вказав звичайні для себе речі, які полягають у можливості викрадення чужого майна у випадку відсутності заробітку. Злочин вчинив в середині лютого 2024 року з метою отримання коштів від реалізації викраденого майна, запевняючи суд про наявність матеріальної можливості на час розгляду справи судом, тобто, протягом 5 місяців не вжив жодних дій до залагоджування своєї провини перед потерпілим.

Відсутність позовних вимог, на переконання суду, не вказує про примирення сторін, а лише є проявом зневіри потерпілого у реальне відшкодування заподіяної шкоди.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено, а щире каяття, деклароване обвинуваченим, за результатами судового розгляду, не знайшло свого підтвердження, оскільки має на меті ухилення від відбуття покарання реально.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлені.

З огляду на встановлені обставини, а також обставини вчиненого кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, предмет та вартість викраденого майна, наведені вище дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, однак неодноразово притягувався за корисливі правопорушення, не працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, його ставлення до вчиненого, поведінку «до та після» вчинення злочину, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, беручи до уваги, що викрадене майно було реалізовано, виручені кошти обвинувачений звернув на свою користь, жодних дій на примирення шляхом відшкодування заподіяної шкоди не вчинив, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважав за необхідне призначити обвинуваченому за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст.185 КК України, покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції статті, які належить відбувати реально.

Однак, колегія суддів частково погоджується з таким рішенням суду, а саме, погоджується в частині призначення обвинуваченому за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на 5 років.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду про відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання.

Частиною 1 ст. 66 КК України передбачені обставини, які пом`якшують покарання, серед яких і щире каяття. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті (ч. 2 ст. 66 КК України).

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що під час досудового розслідування слідчим визнано обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, про що вказав і прокурор під час судових дебатів.

За змістом оскаржуваного вироку судом визнано, що обвинувачений відверто визнав свою провину, висловив жаль з приводу вчиненого. Колегія суддів звертає увагу, що саме така позиція обвинуваченого забезпечила виконання таких завдань кримінального провадження як швидке, повне та неупереджене розслідування і судовий розгляд.

Однак, суд першої інстанції дійшов висновку, що з боку обвинуваченого осуду своєї поведінки не сталося, оскільки, повідомивши суду фактичні обставини про вчиненого ним злочину, вказав звичайні для себе речі, які полягають у можливості викрадення чужого майна у випадку відсутності заробітку. Про те, колегія суддів звертає увагу, що такий висновок суду не підтверджений жодними доказами.

За наведеного колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність такої обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, як щире каяття, та визнає щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого.

Також суд першої інстанції у вироку вказав про те, що злочин обвинуваченим вчинений у середині лютого 2024 року з метою отримання коштів від реалізації викраденого майна, проте, протягом 5 місяців обвинувачений не вжив жодних дій до залагоджування своєї провини перед потерпілим.

Водночас, як встановлено під час апеляційного розгляду з пояснень захисника та обвинуваченого, останній в силу об`єктивних причин був позбавлений можливості відшкодувати заподіяну шкоду, оскільки він не міг зв`язатись з потерпілим, а пізніше - внаслідок перелому гомілки. Наведені обставини залишились поза увагою суду.

Разом з тим, як вказав обвинувачений під час апеляційного розгляду, питання відшкодування шкоди було вирішено при першій нагоді, і потерпілому відшкодована у повному обсязі заподіяна шкода. На підтвердження вказаних обставин стороною захисту наданий відповідний документ.

За наведеного, на думку колегії суддів, відшкодування шкоди обвинуваченим також є обставиною, що пом`якшує покарання, та свідчить дійсно про щире розкаяння обвинуваченого.

З урахування встановленого під час апеляційного розгляду, даних про особу обвинуваченого, у т.ч. встановлених судом першої інстанції, стану його здоров`я внаслідок складного перелому гомілки, те, що до теперішнього часу обвинувачений пересувається за допомогою палички, обставин, що пом`якшують покарання, - щирого каяття та добровільного відшкодування заподіяної шкоди, колегія суддів доходить висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, та вважає можливим застосувати до обвинуваченого положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, в умовах контролю уповноваженим органом пробації за його поведінкою, способом життя та роботи, з можливістю визначення рівня ресоціалізації (виправлення) обвинуваченого протягом встановлення максимального іспитового строку, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На переконання колегії суддів, таке покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним для досягнення його мети, тобто, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає до задоволення, а вирок суду в частині призначеного покарання на підставі ст. 408 КПК України підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 9 липня 2024 рокущодо ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України -змінити:

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4