УХВАЛА

Іменем України

07.08.2025 Справа №607/15695/25 Провадження №1-кс/607/4345/2025

м. Тернопіль

Слідча суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 в режимі відеоконференції з приміщення Державної установи «Чортківська установа виконання покарань (№ 26)», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, від 09.07.2025 про відмову у визнанні потерпілим під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002667 від 13.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України,

УСТАНОВИЛА:

29.07.2025 ОСОБА_3 звернувся до слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із вказаною скаргою, в якій просить визнати незаконною та скасувати постанову слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 09.07.2025 про відмову у визнанні потерпілим під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002667 від 13.06.2025, а також зобов`язати уповноваженого слідчого визнати ОСОБА_3 потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Скарга мотивована тим, що 13.06.2025 на підставі ухвали слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.05.2025 внесені відомості до Єдиного державного реєстру розслідувань за заявою ОСОБА_3 від 27.11.2024 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. У вказаній заяві ОСОБА_3 виклав обставини можливого вчинення працівниками ГУНП в Тернопільській області кримінальних правопорушень, пов`язаних із катуванням ОСОБА_3 під час його затримання, яке мало місце 27.11.2024.

Скаржник зазначив, що звернувся до уповноваженого слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, із заявою про надання йому статусу потерпілого у межах кримінального провадження № 0002667 від 13.06.2025. Однак постановою слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 09.07.2025 скаржнику відмовлено у визнанні його потерпілим у цьому кримінальному провадженні. На думку скаржника, постанова слідчого є неправомірною, а тому наявні підстави для скасування такої постанови.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 підтримав заявлені вимоги та просив скаргу задовольнити з викладених у ній підстав. Зазначив, що унаслідок неправомірних дій працівників ГУНП в Тернопільській області йому завдана фізична шкода, оскільки мало місце його катування, а також завдана моральна шкода, оскільки неправомірні дії працівників правоохоронного органу завдали йому моральних страждань та принизили його честь та гідність.

У судове засідання слідчий Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги, не з`явився. Попередньо подав письмові заперечення на скаргу, у яких зазначив, що постанова від 09.07.2025 постановлена ним з урахуванням обставин справи та з дотриманням вимог законодавства, оскільки на даний час досудовим розслідуванням не встановлено обставин, які б переконливо свідчили про наявність завданої ОСОБА_3 шкоди, а також не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між такою шкодою та неправомірними діями працівників правоохоронних органів. Відтак просив відмовити у задоволенні скарги, а постанову слідчого залишити без змін.

Указане згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши скаржника, дослідивши зміст скарги та додані до неї документи, а також матеріали кримінального провадження № 0002667 від 13.06.2025, слідча суддя дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Стаття 2 КПК України визначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Слідча суддя встановила, що Четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002667 від 13.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Відомості до ЄРДР про це кримінальне правопорушення внесені на підставі ухвали слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.05.2025, якою зобов`язано внести такі відомості за заявою ОСОБА_3 від 27.11.2024.

Так, 27.11.2024 ОСОБА_3 затриманий в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Під час затримання ОСОБА_3 звернувся до старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області із повідомленням про вчинення працівниками ГУНП в Тернопільській області кримінального правопорушення, яке полягало у катуванні та побитті ОСОБА_3 .

26.06.2025 ОСОБА_3 подав до Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, заяву про надання йому статусу потерпілого у межах даного кримінального провадження.

Постановою слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 09.07.2025 відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим під час досудового розслідування у кримінальному провадженні у кримінальному провадженні № 0002667 від 13.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Постанова мотивована тим, що на даний час досудовим розслідуванням не встановлені обставин, які б свідчили про наявність причинно-наслідкового зв`язку саме між неправомірними діями працівників поліції та спричиненням ОСОБА_3 будь-якої шкоди.

Так, відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені зокрема рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Згідно з ч. 1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. За змістом ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до вимог ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином умовою для прийняття слідчим постанови про відмову у визнанні потерпілим є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, визначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України. При цьому саме на слідчого покладається обов`язок довести відсутність підстав для залучення особи до участі у кримінальному провадженні як потерпілого.

Поряд з цим шкода є об`єктивною категорією, що являє собою ті зміни, які настали в майновому, фізичному, психічному, моральному стані особи внаслідок вчинення злочину.

В основі набуття фізичною чи юридичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактичної (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди) та формальної (подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого). Перевірка, розгляд та вирішення такої заяви законом не передбачаються, тому статусу потерпілого особа набуває автоматично за наявності вказаних вище умов.

Поняття видів шкоди, що можуть бути завдані потерпілому, визначається з урахуванням положень цивільного і кримінального права. При визначенні шкоди як підстави для визнання особи потерпілим необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням. Також необхідно враховувати, що факт заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням може бути остаточно встановлений лише обвинувальним вироком суду. Таким чином на момент визнання особи потерпілим необхідно виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт.

При цьому для визнання особи потерпілим достатньо спричинення особі якогось одного із перелічених видів шкоди, хоча кримінальне правопорушення, як правило, спричиняє кілька видів шкоди. Набуття особою процесуального статусу потерпілого здійснюється лише на підставі вільного волевиявлення особи, яке відбувається в активній формі. Процесуальною формою такого волевиявлення може бути: подання особою заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, яка підлягає внесенню до ЄРДР та служить передумовою для початку досудового розслідування; подання заяви про залучення її до провадження як потерпілого, яка підлягає обов`язковому прийняттю і реєстрації.

За таких підстав саме по собі подання ОСОБА_3 заяви про вчинення кримінального правопорушення та заяви про визнання його потерпілим свідчить про те, що останній вважає себе такою особою та просить цей процесуальний статус закріпити шляхом визнання його потерпілим.

Більше того у матеріалах кримінального провадження наявна інформація про виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_3 під час його первинного медичного огляду, про що свідчить довідка про фіксацію тілесних ушкоджень від 29.11.2024.

Також ОСОБА_3 обґрунтував, у чому, на його погляд, полягає завдана йому шкода, зазначивши, що унаслідок протиправних дій працівників ГУНП в Тернопільській області йому завдана фізична та моральна шкода.

Так, положеннями ст. 22 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Слідча суддя, заслухавши скаржника, проаналізувавши зміст скарги та доданих до неї документів, а також матеріали кримінального провадження № 0002667 від 13.06.2025, приходить до переконання, що постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим є передчасною, невмотивованою та такою, що позбавляє можливості ОСОБА_3 бути повною мірою поінформованим про хід розгляду кримінального провадження, в якому розслідуються обставини вчинення заявленого ним кримінального правопорушення, а також позбавляє можливості ініціювати проведення слідчих дій та брати участь під час їх здійснення.

Відповідно до п. 33 рішення ЄСПЛ «Шмалько проти України» та п. 44 рішення ЄСПЛ «Далбан проти Румунії» термін «потерпілий» у сенсі ст. 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду. При цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди.

Відтак права потерпілого визначають обсяг та межі його дозволеної і гарантованої поведінки у кримінальному провадженні і відповідно широкий обсяг прав, якими наділяється потерпілий, покликані забезпечити його активну участь у кримінальному провадженні, що у свою чергу, необхідне для повного виконання завдань кримінального провадження, визначених у ст. 2 КПК України, а гарантоване законом право потерпілого подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду покликане забезпечити його активну участь у доказуванні.

З урахуванням викладеного слідча суддя доходить переконання про відсутність очевидних та достатніх підстав вважати, що ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні не завдано будь-якої шкоди. Поряд з цим визнання останнього потерпілим у вказаному кримінальному провадженні гарантує повний та всебічний розгляд наведених скаржником фактів вчинення відносно нього кримінального правопорушення.

За змістом ст. 110 КПК України постанова слідчого повинна бути мотивованою та містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Разом з тим оскаржувана постанова від 09.07.2025 не містить належного посилання на докази, які наявні у матеріалах кримінального провадження та стали підставою прийняття цієї постанови, оскільки у межах даного кримінального провадження не проведені необхідні слідчі дії, які б давали підстави прийти до такого висновку. Указане, у свою чергу, спростовує висновки слідчого про відсутність очевидних та наявних підстав вважати, що заява про кримінальне правопорушення подана особою, якій завдана моральна, фізична або майнова шкода, оскільки слідчий не вжив достатніх заходів, щоб встановити наявність чи відсутність цих підстав.

При цьому доводи слідчого про те, що на даний час досудовим розслідуванням не встановлені обставини, які б свідчили про наявність причинно-наслідкового зв`язку між саме неправомірними діями працівників поліції та спричиненням ОСОБА_3 будь-якої шкоди, є необґрунтованими та не узгоджуються із диспозицією ч. 2 ст. 365 КК України, яка передбачає перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

У зв`язку із викладеним слідча суддя доходить висновку, що постанова слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 09.07.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002667 від 13.06.2025 підлягає скасуванню.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про скасування цього рішення та зобов`язання вчинити певну дію.

Ураховуючи, що є усі підстави вважати, що права ОСОБА_3 порушені внаслідок вчинення даного кримінального правопорушення, слідча суддя вважає за необхідне зобов`язати слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 26.06.2025.

Разом з тим згідно з ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40 КПК України прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, а тому слідча суддя не вбачає підстав для зобов`язання слідчого визнати ОСОБА_3 потерпілим у даному кримінальному провадженні. Відтак скарга у цій частині є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 2, 9, 55, 303, 306, 307, 309, 369-372, 532 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 09.07.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002667 від 13.06.2025.

Зобов`язати слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 або іншого слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002667 від 13.06.2025, повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 26.06.2025.

У іншій частині скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_1