Справа № 448/116/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/2343/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 23 травня 2025 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 301-1 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою клопотання слідчого СВ ВнП №1 Яворівського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Мостиського відділу Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 задоволено.

Обрано підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Київ, проживаючому та зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , котрий оголошений у міжнародний розшук, запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, - за відсутності останнього.

Відповідно до ч.4 ст.197 КПК України, строк дії ухвали не зазначено.

Після затримання ОСОБА_7 доставити до органу досудового розслідування, який здійснює кримінальне провадження.

Не погоджуючись із цим рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 23 травня 2025 року, постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання.

Зазначає, що ОСОБА_7 та його захисники не були присутні на засіданні, копію ухвали захисник отримав 12.08.2025, тому просить поновити строк апеляційного оскарження.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що слідчий суддя не врахував відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в ухвалі не наведено обґрунтувань щодо необхідності тримання ОСОБА_7 під вартою.

Захисник наголошує, що повідомлення про підозру надіслано на адресу, за якою ОСОБА_7 не проживає, тому повідомлення про підозру є неналежним, а особа фактично не була повідомлена про підозру у встановлений спосіб.

ОСОБА_7 перетнув кордон 05.02.2024 офіційно без будь-яких порушень та обмежень, тому на час складання та погодження прокурором повідомлення про підозру 26.02.2024, винесення постанови про оголошення в міжнародний розшук, та оскарженої ухвали він законно перебував за кордоном як біженець, не був та не міг бути обізнаний про наявність повідомлення про підозру.

Захисник також звертає увагу на те, що ОСОБА_7 є інвалідом І групи та потребує постійного догляду, тому не може перебувати в умовах слідчого ізолятора.

Захисник ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав, просив задоволити.

Прокурор ОСОБА_8 , апеляційну скаргу заперечила, ухвалу слідчого судді вважає законною, тому просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, а також наведені доводи скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що строк апеляційного оскарження слід поновити, апеляційну скаргу задоволити з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Згідно п.9 ч.2 ст.131 КПК, застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Статтею 177 КПК встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст.193 КПК, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається матеріалів судового провадження, слідчим відділенням ВнП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000913 від 17.08.2023 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.301-1 КК України.

26.02.2024р. складено повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.301-1 КПК України.

Постановою слідчого СВ ВнП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 від 22 травня 2025 року підозрюваного ОСОБА_7 оголошено у міжнародний розшук.

Відповідно до ч.6 ст.193 КПК слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Тобто законодавець чітко визначив, що участь підозрюваного, обвинуваченого під час розгляду клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу є обов`язковою, за виключенням випадків, передбачених ч.6 ст.193 КПК.

Відповідно до п.8 ч. 2 ст. 52 КПК України обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, стосовно яких здійснюється спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження, - з моменту прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з ч.2 ст. 297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Із врахування того, що ОСОБА_7 оголошений у міжнародний розшук, є інвалідом І-ої групи, розгляд клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу в порядку ч.6 ст. 193 КПК України, необхідно здійснювати за обов`язкової участі захисника.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи розгляд клопотання слідчого було проведено без участі захисника.

Крім того апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_7 перетнув державний кордон України 05.02.2024, повідомлення про підозру складено 26.02.2024, однак направлено на адресу за якою, як стверджує захисник ОСОБА_11 не проживає, зазначене залишилось поза увагою слідчого судді під час розгляду клопотання.

Положеннями ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97 ВР (далі - Конвенція) визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Перевіривши матеріали судової справи, колегія суддів приходить до висновку, що розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя допустив порушення порядку розгляду вказаного клопотання та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для його задоволення.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 у вчиненні тяжкого злочину та кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, однак наголошує, що до кожного має бути застосована належна правова процедура.

Так, обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, хоча й не призводить до негайного взяття особи під варту, однак виступає правовою підставою для затримання і доставки цієї особи до місця кримінального провадження. Отже, обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 193 КПК України, має правовим наслідком обмеження права на свободу та особисту недоторканність, яке може відбуватись лише у суворій відповідності кримінального процесуального закону.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення в КПК передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

У теоретичному аспекті «належна правова процедура» це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) права на справедливий суд.

Статтею 5 Конвенції кожному гарантовано право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «c» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Пунктом 4 цієї статті гарантовано право кожному, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).

Згідно з п.1 ст.52 Хартії основоположних прав Європейського Союзу 2000 року будь-яке обмеження прав і свобод, що визначаються цією хартією, повинне здійснюватися на підставі закону з повагою до сутності цих прав і свобод; застосовані за принципом пропорційності обмеження можуть бути встановлені тільки тоді, коли вони потрібні та відповідають цілям і загальним інтересам, визнаним Європейським Союзом, або потребі захистити права і свободи інших осіб.

Відповідно до вимог пунктів 1, 2 ст.7 КПК зміст та форма кримінального провадження повинні узгоджуватися із загальними засадами кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права та законність.

Враховуючи, що оскаржена ухвала слідчого судді постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, така підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання слідчого.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409. 419, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

поновити адвокату ОСОБА_6 строк апеляційного оскарження.

Ухвалу слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 23 травня 2025 року, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 скасувати.

У задоволенні клопотання слідчого СВ ВнП №1 Яворівського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4