КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/537/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 388/1143/25 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
Категорія - ст.392 ч.2 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2025 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

переглянула у письмовому провадженні, за апеляційною скаргою адвокатки ОСОБА_5 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_6 , ухвалу Устинівського районного суду Кіровоградської області від 09.07.2025, якою продовжено стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 06.09.2025 включно, із визначенням застави у розмір 65 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 196 820 гривень,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Устинівського районного суду Кіровоградської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000033 від 28.01.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.

Як слідує із матеріалів клопотання, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні незаконному придбанні, виготовленні, зберіганні психотропних речовин з метою збуту, а також збут наркотичних засобів, також повторно.

ОСОБА_6 , не пізніше 13.01.2025, незаконно придбав наркотичний засіб канабіс, який приніс до місця свого мешкання, де зберігав, попередньо подрібнивши та пофасувавши у полімерні пакети; 13.01.2025, незаконно збув наркотичний засіб канабіс масою у перерахунку на суху речовину 0,42 г за грошові кошти у розмірі 250 гривень, у аналогічний спосіб, 26.03.2025, збув наркотичний засіб канабіс масою у перерахунку на суху речовину 4, 07 г за грошові кошти у розмірі 1 000 гривень, 05.04.2025 збув наркотичний засіб канабіс масою у перерахунку на суху речовину 4, 12 г за грошові кошти у розмірі 1 000 гривень. Під час особистого обшуку ОСОБА_6 , при його затриманні поліцією, виявлено і вилучено три пакети із наркотичним засобом канабісом, чотири пакети із психотропною речовиною метамфетамін. При проведенні санкціонованого обшуку помешкання, де проживав ОСОБА_6 , виявлено і вилучено ще 13 пакетів із наркотичним засобом канабісом та предметами для вживання наркотичного засобу. При проведенні санкціонованого обшуку підвального приміщення, що перебувало у користуванні ОСОБА_6 , виявлено та вилучено речовини рослинного походження, подрібнені та пофасовані до паперового згортку.

У межах даного кримінального провадження, під час судового засідання, у порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції, за клопотанням прокурора, розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Судом досліджено обставини, передбачені ст. ст. 177-178 КПК України, зважено доводи клопотання прокурора, встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, враховано особу обвинуваченого, а тому судом постановлено продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Із судовим рішенням судді не погоджується сторона захисту, адвокатка ОСОБА_5 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_6 , просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово, із покладенням обов`язків.

Свої вимоги обґрунтовує наступними доводами.

Ризики, вказані у клопотанні прокурора, є недоведеними, обґрунтована підозра не може бути лише підставою для тримання обвинуваченого під вартою.

Крім того, судом не повною мірою взято до уваги обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Не умотивованим залишилось рішення й у частині неможливості застосування щодо ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

Згідно із ч. 1 ст. 406 КПК України суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

В судове засідання суду апеляційної інстанції учасники судового провадження, будучи належно повідомленими про дату і час судового засідання, не з`явились, надали клопотання про проведення судового засідання судом апеляційної інстанції без їх участі.

Сторона захисту (адвокатка ОСОБА_5 ) у клопотанні вказала, що підтримує апеляційну скаргу захисту у повному обсязі, проте не може прибути у судове засідання.

Обвинувачений, будучи повідомленим про дату і час апеляційного розгляду через адміністрацію ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор (№14)», не виявив бажання шляхом написання відповідного клопотання або заяви брати безпосередню участь у судовому засіданні.

Прокурор ОСОБА_7 у поданому клопотанні вказав, що заперечує апеляційну скаргу, просить апеляційний розгляд проводити за його відсутності, у письмовому провадженні.

Наведене вказує про можливість проведення апеляційного розгляду за відсутності учасників судового провадження, у письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

У справі «Москаленко проти України» ЄСПЛ зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Аналогічно у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

ОСОБА_6 є обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, які є тяжкими та караються позбавленням волі на строк до восьми та до десяти років відповідно, з конфіскацією майна.

Затриманий ОСОБА_6 05.05.2025, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований щодо нього 07.05.2025.

Загальний строк тримання ОСОБА_6 під вартою не перебуває поза межами розумного, не є надмірним.

Відповідно до ст. 178 КПК України береться до уваги: ОСОБА_6 , хоч позитивно характеризований та не судимий, але міцних соціальних зв`язків не має, неодружений, без утриманців (батько двох неповнолітніх дітей, які на утриманні колишньої дружини), безробітний, заробітку або джерела доходу не має.

Беручи до уваги наведене, у разі застосування щодо обвинуваченого іншого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, є підстави вважати, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість пред`явленого обвинувачення та міру покарання, що може йому загрожувати у разі визнання винуватим, вчинить спроби переховуватись від суду (зокрема на тимчасово окупованих та непідконтрольних Україні територіях), не маючи міцних соціальних зв`язків без перешкод зможе залишити своє місце проживання, також, може чинити спроби незаконно вплинути на свідків, котрих ще не допитано судом.

З огляду на безробіття та відсутність сталого доходу для проживання, є ризики вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 іншого (зокрема умисного корисливого) кримінального правопорушення.

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом належно аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

Процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

У цьому зв`язку є необхідним і доцільним подальше застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, за наведених обставин, з урахуванням встановлених ризиків, не є надмірним та таким, що принижує гідність обвинуваченого у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; тримання обвинуваченого під вартою у конкретному випадку виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Слід також зауважити, що при обранні запобіжного заходу, судом визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, у розмірі, із урахуванням вимог ст. 182 КПК України.

Доводи з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, спростовуються наведеним вище.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвокатки ОСОБА_5 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Устинівського районного суду Кіровоградської області від 09.07.2025 про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 06.09.2025 включно, із визначенням застави у розмір 65 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 196 820 гривень, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4