УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року

м. Київ

справа № 750/10863/24

провадження № 51 - 1808 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 листопада 2024 року ОСОБА_4 засуджено за ст. 291 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробовуванням, з іспитовим строком на 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази у провадженні.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку, 20 червня 2024 року близько 23:30, ОСОБА_4 , керуючи у стані алкогольного сп`яніння електричним самокатом марки «Like Bike Harley 1/5 kWt», рухаючись вулицею 77-ої Гвардійської дивізії м. Чернігова в напрямку від перехрестя з вулицею Київська до перехрестя з вулицею Ігоря Алексеєва, не обрав безпечну швидкість, а також безпечний інтервал до правого відносно напрямку його руху бордюру, створюючи, тим самим, небезпеку для руху та загрозу життю та здоров`ю громадян, у результаті чого допустив наїзд керованого транспортного засобу на вказаний бордюр, що, у свою чергу, спричинило втрату контролю ОСОБА_4 над рухом електричного самокату марки «Like Bike Harley 1.5 kWt» та його зіткнення із залізобетонною опорою повітряної лінії електропередач, унаслідок якого його пасажир ОСОБА_5 отримала тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, від яких померла в лікарняному закладі.

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини засудженого та правильності кваліфікації його дій, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_4 , у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.75 КК і, як наслідок, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого внаслідок м`якості.

Зазначає, що судом не враховано як обставину, яка обтяжує покарання засудженого - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння, оскільки керування ОСОБА_4 , електросамокатом, в стані алкогольного сп`яніння, стало безпосередньою й основною причиною настання тяжких наслідків у вигляді загибелі потерпілої.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши долучену до неї копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ст. 291 КК за обставин, установлених у вироку місцевого суду, що ґрунтуються на доказах, досліджених у порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), у тому числі, на показаннях обвинуваченого, який визнав вину у скоєнні інкримінованого йому діяння, в касаційній скарзі не оспорюються.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Так, місцевий суд, призначаючи покарання ОСОБА_4 у виді обмеження волі та звільняючи від його відбування на підставі ст. 75 КК з випробуванням, з чим погодився і апеляційний суд, разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, урахував також дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Зокрема, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, посткримінальну поведінку обвинуваченого, дані про особу винного, його вік, освіту, сімейний стан, наявність ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби; обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Враховуючи також і позицію потерпілої, яка до обвинуваченого претензій матеріального та морального характеру не мала та просила призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, оскільки обвинувачений допомагав їй з лікуванням доньки і зараз допомагає з утриманням будинку, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, а тому на підставі ст. 75 КК звільнив його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки, поклавши обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК.

Призначене ОСОБА_4 покарання із застосуванням положень статей 75, 76 КК відповідає вимогам ст. 65 КК, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через м`якість колегія суддів не убачає.

Переглянувши справу в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги прокурора, які є аналогічними доводам його касаційної скарги та з зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення залишив вирок суду першої інстанції без зміни.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду констатувала, що жодних обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_4 у цьому кримінальному провадженні ні місцевим судом, ні органом досудового розслідування встановлено не було.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Таким чином, оскільки підстави для задоволення касаційної скарги прокурора відсутні, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3