Провадження № 1-кп/947/1001/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2025 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000138 від 18.03.2025 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, із вищою освітою, офіційно не працевлаштований, який є особою з інвалідністю 2 групи, неодруженого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 06.09.2024 року Київським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 309 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно вироку Київського районного суду м. Одеси у справі №947/27330/24 від 06.09.2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік та покладено протягом строку пробаційного нагляду виконувати обов`язки, передбачені ст. 591 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою;

Вирок суду набрав законної сили 07.10.2024 року та направлений для виконання до Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області.

15.11.2024 року ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області, був належним чином ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді пробаційного нагляду, де останньому роз`яснено, що ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду є систематичне невиконання засудженим обов`язків, передбачених статтею 491, 493 КВК України, а також попереджений про кримінальну відповідальність у випадку ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

Того ж дня, працівниками Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_6 ознайомлено з постановою про встановлення днів явки на реєстрацію, згідно якої мав з`являтися на реєстрацію до Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області 1-ий понеділок кожного місяця.

ОСОБА_6 , будучи ознайомлений з правилами відбування покарання у виді пробаційного нагляду, не прибув до Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області на реєстрацію 06.01.2025 року, а також 22.11.2024 року притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 та ч. 3 ст. 130 КУпАП, про що 07.01.2025 року та 10.02.2025 року відносно останнього винесено попередження про притягнення до кримінальної відповідальності.

В подальшому, 15.12.2024 року ОСОБА_6 вчинив адміністративні правопорушення за ч. 3 ст. 130 та ч. 5 ст. 126 КУпАП, про що 13.03.2025 року відносно останнього винесено попередження про притягнення до кримінальної відповідальності.

Крім того, 16.03.2025 року ОСОБА_6 вчинив адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 493 КВК України систематичним вважається невиконання без поважних причин три і більше разів обов`язків, передбачених статтею 491 цього Кодексу, покладених на особу рішенням суду, або вчинення трьох і більше адміністративних правопорушень.

Отже, засуджений ОСОБА_6 , не виконав обов`язки, покладені на нього щодо відбуття покарання у виді пробаційного нагляду, умисно порушив порядок та умови їх відбуття, з метою ухилення від покарання.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 3 ст. 389 КК України - ухилення засудженого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненому кримінальному проступкуі визнав у повному обсязі, при цьому не оспорюючи фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті, пояснив суду, що він дійсно був засуджений 06.09.2024 року Київським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 309 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік. Він з`явився до органу пробації, де був ознайомлений з правилами відбування покарання у виді пробаційного нагляду. Підтвердив суду, що дійсно 06.01.2025 року він не прибув до Київського РВ ДУ «Центр пробації» в Одеській області на реєстрацію без поважних причини. Також пояснив, що він декілька разів у період відбуття покарання притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 та ч. 3 ст. 130 КУпАП.

У скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати та просив розглянути кримінальне провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Беручи до уваги те, що обвинувачений вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, суд, з`ясувавши думку учасників судового засідання, роз`яснив сторонам кримінального провадження вимоги ч.3 ст.349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів, за згодою учасників судового засідання, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого, відносно фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не оспорюються, дослідженням тільки доказів, які характеризують його особистість. Також, обвинуваченому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини справи.

За таких обставин, оцінюючи отримані в суді докази, заслухавши показання обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, які характеризують його особистість, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України - ухилення засудженого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, , доведена у повному обсязі.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд виходить із встановленої ст.50 КК України, мети не тільки кари, а й виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує, визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

Відповідно до ст.66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, його щире каяття в скоєному, тобто пом`якшуючі обставини та відсутність обтяжуючих обставин, а також, що обвинувачений є особою з інвалідністю 2-ї групи.

Санкцією ч.3 ст.389 КК України передбачене покарання у виді обмеженням волі на строк до трьох років.

Водночас, положеннями ч. 3 ст. 61 КК встановлено, що обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи, тобто покарання у виді обмеження волі, відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 КК не підлягає застосуванню.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року справі № 760/20159/20, провадження № 51-1877км 21 та роз`яснень, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, повинен закрити провадження і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

За встановлених обставин, приписи ч. 3 ст. 61 КК та законодавчу заборону погіршення становища обвинуваченого, суд дійшов висновку, що необхідно при ухваленні обвинувального вироку відносно обвинуваченого, призначити покарання у виді обмеження волі, і звільнити засудженого від покарання, призначеного за ч.3 ст.389 КК України на підставі ч. 1 ст. 74 ККУкраїни.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Зазначена вимога має імперативний характер і унеможливлює (за умови встановлення судом таких обставин) будь-який інший порядок та правила призначення остаточного покарання.

Відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду, викладеного у постанові від 6 грудня 2021 року (справа № 243/7758/20, провадження № 51-113 кмо 21), для застосування закріплених у ч. 1 ст. 71 КК України правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначає сукупність двох обов`язкових умов, що мають бути встановлені в їх нерозривній єдності: перша стосується моменту вчинення нового кримінального правопорушення засудженим «після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання» за попереднім вироком; друга наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент призначення судом покарання за новим вироком.

Відсутність хоча б однієї з указаних умов виключає можливість застосування положень ч. 1 ст. 71 КК України під час вирішення питання про призначення покарання за новим вироком.

Враховуючи приписи ст. 71 КК України та усталену судову практику застосування положень вказаної норми, судом встановлено, що ОСОБА_6 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.3 ст.389 КК України після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання та на момент призначення судом покарання за ч.3 ст.389 КК України ОСОБА_6 покарання у вигляді пробаційного нагляду, призначене вироком Київського районного суду м.Одеси від 06.09.2024 року за ч.1 ст.309 КК України не відбув, тому суд вважає необхідним застосування при призначенні покарання положень ст.71 КК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 72, ч.1 ст.74 КК України.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.349, 368, 373-374, 376, 392- 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.3 ст.389 КК України і призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.71 КК України ОСОБА_6 призначити покарання за сукупністю вироків, з урахуванням положень ч. 1 ст. 72 КК України шляхом повного приєднання до призначеного покарання за ч.3 ст.389 КК України невідбутої частини покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік за вироком Київського районного суду м.Одеси від 06.09.2024 року.

На підставі ч. 1 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_6 від покарання у виді обмеження волі на строк один рік, призначеного за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.3 ст.389 КК України.

Вирок Київського районного суду м.Одеси від 06.09.2024 року відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України виконувати самостійно.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не застосовувався.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1