Справа № 158/3020/24 Провадження №11-кп/802/218/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000843 від 01.08.2024 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 грудня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.4 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого 01.06.2023 року вироком Ківерцівського районного суду Волинської області за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком 3 (три) роки,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.4 ст.186 КК України, призначено покарання:

- за ч.2 ст.125 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки;

- за ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (років) років 3 (три) місяці;

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань із застосуванням положень п.1 «б» ч.1 ст.72 КК України з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, остаточно визначено ОСОБА_7 до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 01.06.2023 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Запобіжний захід обраний щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його затримання 00 години 20 хвилин 01.08.2024 року.

Судові витрати по справі за проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 56 копійок виріщено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави.

Вироком суду вирішено долю арештованого майна та речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , будучи раніше засудженим за вчинення умисного корисливого злочину на шлях виправлення та перевиховання не став та вчинив нові умисні кримінальні правопорушення.

Так, ОСОБА_7 , 31.07.2024 року у період часу близько 18-19 години (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи в приміщенні недіючого консервного заводу, що знаходиться за адресою: місто Ківерці, вулиця Квіткова (бувша вулиця Жовтнева) №11, Луцького району Волинської області, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, на ґрунті особистих неприязних відносин, що виникли на ґрунті ревнощів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, бажаючи їх настання, після словесного конфлікту, умисно ногою наніс 1 удар в ділянку носа та не менше 4 ударів ногами в ділянку грудної клітки потерпілого неповнолітнього ОСОБА_9 , заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку, садна обличчя, перелом кісток носа зі зміщенням, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

ОСОБА_7 , відразу після вчинення вищевказаних дій, а саме 31.07.2024 року у період часу між 18-19 години (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) вийшовши з приміщення недіючого консервного заводу, що знаходиться за адресою: місто Ківерці, вулиця Квіткова (бувша вулиця Жовтнева) №11, Луцького району Волинської області та повернувся до свого велосипеда, який знаходився на відстані близько 15 метрів від входу у вищевказане приміщення. В цей момент у ОСОБА_7 , який є раніше судимим за вчинення умисного корисливого злочину, судимість не знята та не погашена у встановленому законодавством порядку, виник злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, а саме акустичною системою марки «Defender» модель «G24», яка належить потерпілому ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , повторно, шляхом вільного доступу, в присутності неповнолітнього свідка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 , відкрито заволодів акустичною системою марки «Defender» модель «G24», вартістю 864,30 гривень, яка належить останньому та знаходилась в рюкзаку потерпілого ОСОБА_9 , чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а також у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.4 ст.186 КК України (а.с.191-200).

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вказує на те, що ОСОБА_7 визнав свою вину в частині обвинувачення за ч.2 ст.125 КК України, тому в цій частині вирок суду не оскаржується. Вважає, що вирок підлягає скасуванню в частині визнання судом винуватості ОСОБА_7 за ч.4 ст.186 КК України, оскільки викладеним у судовому рішенні висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та в зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Вказує на те, що суд не прийняв до уваги та не дав належної оцінки показанням обвинуваченого ОСОБА_7 , який не визнав своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого за ч.4 ст.186 КК України, дав чіткі та послідовні показання та пояснив суду, що інкримінованого йому кримінального правопорушення він не вчиняв. Пояснив суду обставини випадку, який відбувся приблизно чотири роки тому між ним та потерпілим. Потерпілий взяв покористуватись акустичну колонку обвинуваченого і шляхом її втоплення знищив майно ОСОБА_7 . Цю історію підтвердив в судовому засіданні потерпілий та його законний представник. В діях ОСОБА_7 , які йому інкримінують за ч.4 ст.186 КК України, відсутній склад злочину, оскільки в нього відсутнім був умисел на відкрите викрадення майна, тому що це було повернення йому ідентичної знищеної потерпілим акустичної колонки близько чотирьох років тому. І це повернення колонки відбулось саме 31.07.2024 року.

Вважає, що жодних прямих належних та допустимих доказів, які підтверджують умисел ОСОБА_7 у інкримінованому йому злочині за ч.4 ст.186 КК України на досудовому слідстві не здобуто та не підтверджено їх під час судового слідства стороною обвинувачення, тому вина його не доведена, а вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 12.12.2024 року в цій частині підлягає скасуванню.

Просить вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 12.12.2024 року відносно ОСОБА_7 в частині визнання його винним за ч.4 ст.186 КК України скасувати, а кримінальне провадження в цій частині закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення (а.с.210-212).

На адресу Волинського апеляційного суду 24.01.2025 року від прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратри ОСОБА_11 надійшли заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого. Вважає, що не заслуговують на увагу твердження захисника обвинуваченого щодо відсутності в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, що спростовується належними, допустимими та достовірними доказами дослідженими судом. Вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 місцевим судом дотримано вимоги закону та вірно призначено покарання, яке необхідно відбувати реально.

Просить апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 12.12.2024 року - без змін (а.с.224-226).

В судове засідання не з`явилися потерпілий ОСОБА_9 та його законний представник ОСОБА_12 , хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від них на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання не заперечували щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілого ОСОБА_9 та його законного представника ОСОБА_12 . Їх неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; думку обвинуваченого, його захисника, які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечила доводи апеляційної скарги, просили вирок залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить на наступних висновків.

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у ст.ст.2, 7 КПК України, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в поданій апеляційній скарзі захисником не оспорюється винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, при обставинах, що наведені у вироку суду, колегія суддів не наводить в цій ухвалі доказів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які ніким не оспорено.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК України, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, встановлених вироком суду, а також правова кваліфікація його дій за ч.4 ст.186 КК України, ґрунтуються на зібраних по справі та перевіреними судом доказах, є обґрунтованими та належним чином мотивованими сукупністю досліджених доказів.

Мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.

Зокрема, свої висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував показаннями неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 , його законного представника ОСОБА_12 , неповнолітнього свідка ОСОБА_10 , а також даними, що містяться у письмових доказах.

Відповідно суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку показання потерпілого та свідка, документальні та інші докази, яким суд дав вірну оцінку, та які є послідовними та узгоджуються між собою та в своїй сукупності повно відтворюють картину події, що спростовує доводи захисника обвинуваченого про відсутність жодних прямих належних та допустимих доказів, які підтверджують умисел ОСОБА_7 на відкрите викрадення майна.

Колегія суддів вважає, що показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що 31.07.2024 року у нього не було умислу на відкрите викрадення майна, оскільки цього дня він повернув рівнозначну акустичну колонку, яку потерпілий ОСОБА_9 шляхом втоплення попередньо знищив, жодним чином не впливають на наявність складу злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,в діях обвинуваченого.

У вироку суду вірно зазначено, що згідно показань потерпілого, свідка ОСОБА_7 мав на меті саме заволодіти акустичною колонкою, належною неповнолітньому потерпілому, оскільки заволодів нею у незначний проміжок часу після нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи, що потерпілий за своїм психологічним станом не зможе чинити йому опір, так як боявся обвинуваченого, що повністю відповідає висновку психолога ОСОБА_13 .

Тому до показань обвинуваченого ОСОБА_7 в цій частині суд першої інстанції віднісся критично і сприйняв їх як спосіб захисту від пред`явленого йому обвинувачення та намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене діяння за ч.4 ст.186 КК України, з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дії, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , що виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно та в умовах воєнного стану, мали місце. Зазначені дії містять склад кримінального правопорушення злочину, передбачено ч.4 ст.186 КК України.При цьому суд оцінив докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів проаналізував з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

А тому доводи апеляційної скарги захисника про відсутність доказів, які підтверджують умисел її довірителя у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, є необґрунтованими.

Крім того колегія суддів апеляційного суду, перевіривши вирок в частині призначеного покарання, приходить до переконання, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим. Покарання призначене з урахуванням положень ст.50, 65 КК України.

Апеляційний суд вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі сторони захисту, а тому, її слід залишити без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_7 - без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 грудня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.4 ст.186 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: