Дата документу 09.04.2025 Справа № 335/4619/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/4619/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/469/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 09 квітня 2025 року у місті Запоріжжі в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Василівка, Оріхівського району, Запорізької області, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей чи осіб похилого віку не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 186, ч.4 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 27 грудня 2024 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту його затримання.

Кримінальне провадження № 0000560 від 08 квітня 2023 року в частині обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, закрито на підставі п.1-2 ч.2 ст. 284 КПК України - у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок суду за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, скасувати повністю та ухвалити новий виправдувальний вирок.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвалений вирок є необґрунтованим в розумінні ст.370 КПК України, оскільки висновки суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження не відповідають, фактичні обставини досліджені судом не об`єктивно та оцінені неправильно, в т.ч. з порушенням права обвинуваченого на захист шляхом доведення перед судом своєї невинуватості, у передбачений законом спосіб.

Так, в суді першої інстанції не доведено, що він ( ОСОБА_6 ) фактично вилучав майно у потерпілого ОСОБА_9 , маючи прямий умисел на це, а сам потерпілий бачив та усвідомлював, що в нього будь-ким відбувається відкрите викрадення майна в його ж присутності. Не доведено, що ОСОБА_6 усвідомлював, що його дії з відкритого заволодіння майном помічені потерпілим ОСОБА_9 , але він ігнорував цю обставину.

Так само, не доведена наявність попередньої, завчасної, тобто до моменту виконання об`єктивної сторони злочину, домовленості ОСОБА_6 та ОСОБА_10 на вчинення вказаного злочину.

Відтак винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, не доведена, та встановлена судом помилково.

В ході судового слідства судом досліджено письмові докази, а також допитані свідки, потерпілий ОСОБА_9 та допитаний сам обвинувачений ОСОБА_6 .

Самі по собі показання обвинуваченого та потерпілого за своєю суттю є повідомленням про їх суб`єктивне сприйняття інформації за певної ситуації, а відтак мають перевірятися судом із застосуванням інших джерел доказів.

Саме за допомогою відеозапису можливе об`єктивне відтворення події. В такому разі відеозапис може підтвердити або спростувати причетність певної особи до вчиненого кримінального правопорушення та виступити єдиним беззаперечним доказом для встановлення об`єктивної істини у справі.

Наявний у справі відеозапис суд оцінив не об`єктивно, а його змісту надано неправильну оцінку, через що безпідставно встановлено винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочину, передбаченому ч.4 ст. 186 КК України.

Обставини, зафіксовані на відеозаписі, в повній мірі виключають наявність між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 попередньої спільної домовленості з розподіленням ролей з метою подальшого вчинення неправомірних дій, пов`язаних із заволодінням майном потерпілого.

Дії ОСОБА_10 носять характер умислу, що виник раптово. З урахуванням того, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відбувся конфлікт, дії останнього із поштовху потерпілого в спину були спрямовані на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень із хуліганських спонукань через наявність неприязних відчуттів. Такі дії не охоплювались спільним умислом з ОСОБА_6 .

Вказані обставини судом першої інстанції належним чином не оцінені.

Змістом вказаного відеозапису повністю підтверджуються показання ОСОБА_6 , а отже вони є послідовними та об`єктивними.

Відеозаписом не підтверджуються дії ОСОБА_6 з відкритого заволодіння майном потерпілого або конклюдентні дії, які свідчать про виконання ним своєї злочинної ролі, виходячи з попередньої змови із ОСОБА_10 .

Відсутність на відео події відкритого заволодіння майном із відображення механізму такого заволодіння, за наявності факту тримання ОСОБА_10 сумки в руках, свідчить, що у останнього після поштовху в спину потерпілого раптово виник умисел на таємне заволодіння майном ОСОБА_9 , який реалізовано ним самостійно та закінчено в момент прихованого заволодіння сумкою ОСОБА_9 .

Допитаний в суді потерпілий ОСОБА_9 надав суду пояснення, які мають істотні розбіжності з показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 , суттєво викривляють обставини події інкримінованого злочину та не відповідають змісту дослідженого судом відео.

Судом механізм та спосіб заволодіння ОСОБА_6 сумкою потерпілого встановлений неправильно внаслідок необ`єктивного дослідження відео та надання неправильної оцінки змісту відеозапису і показанням обвинуваченого та потерпілого в їх сукупності.

Доводи з приводу того, що потерпілий бачив неправомірні дії та не міг завадити їх вчиненню, відеозаписом спростовуються через відсутність на ньому таких обставин та способу заволодіння майном, який вказав ОСОБА_9 , а також відсутності на відео самого факту відкритого заволодіння його особистим речами будь-ким з присутніх осіб.

Зі слів допитаного потерпілого, коли він піднявся з землі, обвинувачених вже не було, як обвинувачені уходили він також не бачив. Вказане дійсності не відповідає.

З аналізу відео вбачається, що ОСОБА_9 безперешкодно та за допомоги ОСОБА_6 піднявся з землі, після чого без будь-яких погроз для його життя та здоров`я вільно та в силу власного бажання знаходився поруч з ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , спроб втекти чи покликати на допомогу не робив. Така поведінка потерпілого свідчить про його необізнаність на той час щодо факту викрадення в нього речей та спростовує факт відкритого їх викрадення.

Будучи допитаним, потерпілий двічі повідомив про своє перебування у стані алкогольного сп`яніння, сказавши, що до моменту зустрічі з обвинуваченими він вживав алкоголь, а коли після падіння лежав на землі, то в нього «двоїлось» в очах, внаслідок чого він не міг піднятися та/або чинити опір, в т.ч. через свій стан, викликаний вживанням алкоголю та ударом головою об землю.

Судом не враховано, що перебування особи у стані сп`яніння в умовах обмеженої видимості через відсутність освітлення в темну пору доби, а також отримання травми голови в такій мірі, що був порушений зір, становить фізіологічні наслідки у вигляді розладу пам`яті, неможливості об`єктивно бачити та сприймати поточну ситуацію, неможливості в повній мірі розуміти значення своїх дій та дій інших осіб, достеменно запам`ятати усі обставини в їх хронологічному та змістовному порядку.

Причини істотних розбіжностей між показаннями потерпілого ОСОБА_9 та зафіксованими відеозаписом фактичними подіями судом не встановлені. Суд в повній мірі не взяв до уваги відеозапис, який істотно впливає на висновки щодо винуватості ОСОБА_6 . Вказане згідно з п.2 ч.1 ст. 411 КПК України дає підстави стверджувати про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Про наявність розбіжностей між показаннями обвинуваченого та потерпілого стало відомо лише після допиту обвинуваченого ОСОБА_6 , який надавав свої пояснення одночасно з демонстрацією відеозапису та своїм коментарем зафіксованих на відео подій.

Враховуючи факт наявності розбіжностей у показаннях обвинуваченого та потерпілого щодо факту та способу заволодіння майном ОСОБА_9 , з метою реалізації права на захист та встановлення дійсних обставин, кваліфікованих як злочин, стороною захисту в порядку ч.14, ч.15 ст. 352 КПК України та ст. 353 КПК України в суді було заявлено клопотання про повторний допит потерпілого ОСОБА_9 для з`ясування причин розбіжностей в його показаннях та показаннях обвинуваченого, а також клопотання про проведення одночасного допиту вже допитаних потерпілого та обвинуваченого для з`ясування причин розбіжностей в їх показаннях.

Не дивлячись на істотність розбіжностей у показаннях обвинуваченого та потерпілого, а також розбіжностей показань потерпілого безпосередньо зі змістом дослідженого відеозапису, суд без будь-якого вмотивування в задоволенні вказаних клопотань відмовив, зазначивши лише про оцінку доказів вже в нарадчій кімнаті.

Безпідставно та необґрунтовано відмовивши в задоволенні клопотання, поданого згідно з ч.15 ст. 352 КПК України, суд усунув обвинуваченого ОСОБА_6 від можливості реалізувати свої права та захиститися у встановлений законом спосіб.

Оскаржуваний вирок в такому разі є незаконним, оскільки ухвалений з порушенням права обвинуваченого на захист, без з`ясування фактичних обставин справи, з`ясування причин невідповідності наданих учасниками показань наявним у справі доказам, а так само без встановлення причин розбіжностей у показаннях з подальшим визначенням об`єктивної істини.

Тим самим, суд припустився неповноти судового розгляду, а викладені в вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

За наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази (показання потерпілого) і відкинув інші - відомості відеозапису та підтверджені ним покази обвинуваченого, що згідно з п.3 ч.1 ст. 411 КПК України свідчить про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Вироком так само не підтверджується факт неправомірного заволодіння обвинуваченим частиною майна потерпілого, а саме навушниками з чохлом, оскільки не встановлено факт наявності цього майна у ОСОБА_9 на момент вчинення відносно нього неправомірних дій, та таке майно не вилучено згодом у ОСОБА_10 або ОСОБА_6 .

Показання допитаних свідків - працівників поліції про визнання ОСОБА_6 своєї вини в момент його затримання, не відповідають дійсності, а також не можуть братися судом до уваги, адже такі свідчення та пояснення відбиралися у непередбачений процесуальний спосіб, без роз`яснення ОСОБА_6 відповідних прав, в т.ч. щодо самовикриття, та до моменту надання ОСОБА_6 процесуального статусу підозрюваного.

Факт безпосереднього заволодіння обвинуваченим сумкою ОСОБА_9 , в якій за показаннями потерпілого знаходилось портмоне з платіжними картками, спростовується дослідженим відеозаписом, та в інший спосіб не доведено.

Факт отримання обвинуваченим платіжних карт саме від ОСОБА_10 підтверджується власноручно складеною 08 квітня 2023 року обвинуваченим ОСОБА_6 письмовою розпискою, в якій той підтвердив добровільну видачу працівникам поліції 2-х банківських карт, зазначивши в тексті розписки, що карти були передані йому безпосередньо ОСОБА_10 цього ж дня 08 квітня 2023 року о 10 год. 00 хв.

Оскільки на момент розпорядження грошовими коштами ОСОБА_6 не розумів та не міг розуміти, що розпоряджається чужим майном без згоди власника, в діях обвинуваченого відсутні об`єктивна та суб`єктивні сторони злочину за ч.4 ст. 185 КК України, відтак підстави для притягнення його до відповідальності, передбаченої санкцією відповідної статті відсутні.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч.4 ст.185 КК України за таких обставин є помилковими та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно з вироком суду, 08 квітня 2023 року, приблизно о 01 годині 40 хвилин, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з особою, відносно якої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, в умовах воєнного стану, введеного на території України згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, наздогнали раніше незнайомого їм ОСОБА_9 біля буд. АДРЕСА_2 , де особа, відносно якої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, застосувала насильство, яке не є небезпечним для життя потерпілого, яке виразилось в тому, що останній штовхнув потерпілого в спину, від чого ОСОБА_9 впав на землю, в результаті чого, згідно з висновком судової медичної експертизи потерпілому спричинено садно у лівій виличній ділянці з переходом на щічну та скроневу, садно в ділянці нижньої щелепи ліворуч, синець навколо лівого ока, п`ять саден у ділянках 2-х між фалангових суглобів 2, 3, 4 пальців лівої кисті, два садна в ділянці 1-го пальця правої кисті, у основи 1-ї та 2-ї фаланг, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Після цього, скориставшись безпорадним становищем потерпілого, реалізуючи свій спільний злочинний умисел, ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою з особою, відносно якої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, усвідомлюючи, що їх злочинні дії носять відкритий характер, шляхом вільного доступу, відкрито, викрали у потерпілого особисте майно, що він мав при собі, а саме: сумку чорного кольору, яка матеріальної цінності не представляє з паспортом на ім`я потерпілого та належними йому банківськими картками; мобільний телефон - смартфон Хіаomi Note Redmi 7 4/64 Вlue Global Rom, вартістю 2 100 гривень; фітнес-браслет М7, чорного кольору, вартістю 276 гривень 06 копійок; безпровідні блютуз навушники А6S сенсорні TWS з мікрофоном і кейсом Вluetooth 5.0 спортивні вкладиші, вартістю 380 гривень 42 копійки.

Після цього, покинули місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядились викраденим майном на власний розсуд. Таким чином, потерпілому ОСОБА_9 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 2 756 гривень 48 копійок.

Крім того, 08 квітня 2023 року, приблизно о 09 годині 56 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, введеного на території України згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, достовірно знаючи, що при розрахунку відкрито викраденою у ОСОБА_9 платіжною картою IBAN НОМЕР_1 через термінал, не потрібно вводити пін-код доступу, шляхом здійснення оплат за придбання продовольчих товарів, прибув до торгівельного кіоску, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де придбав товари на загальну суму 203 гривні, розрахувавшись банківською карткою потерпілого, далі прибув до торгівельного кіоску, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , де придбав товари на загальну суму 731 гривня 50 копійок та до торгівельного кіоску «СОFЕЕ АRТ», що розташований за адресою: м.Запоріжжя вул. Перемоги, 64, де придбав товари на загальну суму 270 гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 шляхом вільного доступу, таємно викрав грошові кошти у сумі 1 204 гривні 50 копійок, які належать ОСОБА_9 , чим завдав матеріальну шкоду останньому на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, оскаржуваний вирок суду вказаним вимогам закону відповідає не в повній мірі.

З вироку суду убачається, що за результатами судового розгляду суд першої інстанції прийшов до висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_6 наявний склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України.

Разом з цим, суд дійшов висновку про необхідність закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України в порядку, визначеному п.1-2 ч.2 ст. 284 КПК України.

При цьому, за результатом судового розгляду суд ухвалив обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 та одночасно цим же вироком закрив кримінальне провадження щодо останнього в певній частині, що не відповідає вимогам ст.369 КПК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог чинного кримінального процесуального законодавства, рішення про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.1-2 ч.2 ст.284 КПК України, приймається у формі ухвали, що судом першої інстанції не враховано.

Зазначене є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

У зв`язку з цим, оскаржуваний вирок суду на підставі ст.ст.407, 409, 412 КПК України підлягає безумовному скасуванню.

Діючи в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів не може виправити вказані недоліки, тому, виходячи із засад кримінального провадження, закріплених у ст.ст.7-9 КПК України, скасовуючи вирок суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в цій ухвалі апеляційного суду, повно та всебічно дослідити обставини провадження та, в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Оскільки вирок суду скасовується через істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, щодо його невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, підлягають перевірці при новому розгляді та оцінюватись у сукупності з іншими доказами.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 27 грудня 2024 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, та кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України закрито на підставі п.1-2 ч.2 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4