Справа № 571/1845/25
Провадження № 1-кп/571/202/2025
УХВАЛА

27 серпня 2025 року с-ще Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 ( в режимі відеоконференції), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

їх захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції), ОСОБА_9 ,

розглянувши в залі суду у відкритому підготовчому судовому засіданні у об`єднаному кримінальному провадженні №0000004 від 04.01.2025 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, має на вихованні дві малолітні дитини, непрацюючий, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.1 ст.263, ч.1 ст.240-1 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, особа, без інвалідності, одруженого, на вихованні одна неповнолітня дитина, непрацюючий, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.1 ст.306, ч.1 ст.317 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, розлученого, непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,-

клопотання про зміну запобіжного заходу та про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 ,-

встановив:

В провадженні суду перебуває вищевказане кримінальне провадження.

19 серпня 2025 року до суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 . В клопотанні зазначено, що ухвалою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 03 липня 2025 року у справі № 571/1845/25 обрано відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» на строк 60 (шістдесят) днів, а саме до 31 серпня 2025 року включно. Одночасно визначено розмір застави у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в розмірі 242 240,00 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою на відповідний рахунок. Іншим же обвинуваченим у даному кримінальному провадженні, у тому числі організатору обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Разом з тим, вважає, що підстави, що лягли в основу ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відпали та існують законні правові підстави для зміни запобіжного заходу.

З огляду на вищенаведене, просить суд змінити обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби.

До початку засідання прокурором подано клопотання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів з визначенням розміру застави, з огляду на те, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_4 , які могли б забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти виникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, окрім як тримання під вартою, неможливе.

В судовому засіданні прокурор підтримав своє клопотання, проти клопотання сторони захисту заперечив.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення клопотання сторони захисту не заперечив. Просив обрати щодо нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема обрати домашній арешт в нічний час доби.

Захисник ОСОБА_7 , в судовому засіданні вказала, що обвинувачений не має наміру ухилятися від суду, тому просить застосувати відносно її підзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників справи, вивчивши матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 26 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Прокурор у клопотанні зазначає, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, покарання за які законом передбачено у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, суд, урахувавши, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені особливо тяжких злочинів, також бере до уваги, що жодний зі злочинів у якому обвинувачується ОСОБА_4 не є насильницьким, а також, те, що у кримінальному проваджені відсутні потерпілі та матеріальна шкода не нанесена жодній фізичній та юридичній особі, а також державі.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як неодноразово зазначав ЄСПЛ у своїх рішеннях, що сама по собі тяжкість інкримінованого підозрюваному злочину не може бути підставою для застосування до особи найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 знаходиться під вартою вже досить тривалий час, з урахуванням обставин справи, враховуючи доводи сторони захисту, процесуальну поведінку обвинуваченого, суд вважає, що перебування ОСОБА_4 в умовах ізоляції на протязі тривалого часу є на даний час необґрунтованим, а тому відносно нього потрібно змінити запобіжний захід, та призначити запобіжний захід, який не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту, виходячи також з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Суд, в свою чергу повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в кожній конкретній справі. Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі "Кобець проти України" (Заява N 16437/04) від 14 лютого 2008 року зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (також рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Статтею 181 КПК визначено, що домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Домашній арешт відноситься до ізоляційної категорії запобіжних заходів, адже враховуючи його сутність, передбачає для особи, відносно якої обраний, заборону не залишати місце свого проживання протягом певних годин доби або цілодобово, тим самим ізолюючи її від звичайного для неї середовища (яке знаходиться за межами її житла) на певний проміжок часу доби або цілодобово. Отже, з урахуванням зазначеного, цілком очевидно, що домашній арешт є загальним заходом особистого забезпечення м`якого ізоляційного характеру, що виконується в умовах житла особи.

Вирішуючи питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд бере до уваги те, що обвинувачений має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, що свідчить про наявність у нього соціально-стримуючих факторів, а також беручи до уваги процесуальну поведінку обвинуваченого, яка є належної, оскільки будь-яких відомостей, що обвинувачений намагався чинити тиск на учасників судового процесу не має, суд приходить до висновку, що у засіданні прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, щоб обґрунтовувало недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, а відтак домашній арешт, як більш м`який запобіжний захід, забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, з метою забезпечення дієвості кримінального провадження, суд приходить до висновку про доцільність застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на останнього передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків, так як саме такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає даним про особу обвинуваченого, тяжкості злочину та його наслідкам, а також зможе як запобігти імовірним ризикам, так і забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст.177, 178, 181, 185, 186, 194, 196, 315, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою відмовити.

Клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити частково.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк два місяці, тобто до 27 жовтня 2025 року, з покладенням обов`язків:

- цілодобово не відлучатися з місця постійного проживання: АДРЕСА_1 , без дозволу суду за виключенням оголошення у зазначений період повітряної тривоги у Рівненській області для переходу у спеціально обладнане приміщення (укриття), та у випадку надання медичної допомоги;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування із обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ;

- прибувати за викликом до суду.

Строк дії ухвали до 27 жовтня 2025 року включно.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з - під варти в залі суду.

Копію ухвали для виконання передати до органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Попередити ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворіший запобіжний захід.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду виготовлено та оголошено 27.08.2025 року о 16:00 год.

Суддя ОСОБА_1