Єдиний унікальний номер №446/2140/20
Провадження № 1-кп/943/102/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2025 року м. Буськ

Буський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_4 ( в режимі ВКЗ),

за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ),

за участю потерпілої ОСОБА_6 та її представника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Буську кримінальне провадження №0000334 від 12 вересня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 1, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 162, ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:

згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 03 травня 2021 року приблизно о 16 год. 30 хв., маючи на меті незаконне проникнення до господарства ОСОБА_8 , за місцем його реєстрації по АДРЕСА_1 , достовірно знаючи про право особи на недоторканість житла та іншого володіння, в порушення вимог ст. 30 Конституції України, яка гарантує кожному недоторканість житла та іншого володіння особи, а також не допускає проникнення до житла чи іншого володіння особи, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій та їх наслідків, бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, всупереч волі ОСОБА_8 , який на законних підставах є власником господарства, проник через хвіртку на територію вказаного господарства та в подальшому через вхідні двері проник у приміщення житлового будинку, чим порушив право ОСОБА_8 на недоторканість його володіння.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у незаконному проникненні до житла та іншого володіння особи (порушення недоторканості житла), передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Крім того, згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 3 травня 2021 року приблизно о 16 год. 35 хв. ОСОБА_4 , знаходячись на веранді житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 та на законних підставах належить ОСОБА_8 , під час раптово виниклого конфлікту із останнім, маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, бажаючи їх настання, умисно наніс один удар правою рукою по ділянці лівої щоки та один удар правою рукою по потилиці ОСОБА_8 . Як наслідок, ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у виді рваної рани внутрішньої поверхні лівої щоки, що відноситься до легкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень та закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, що відноситься до легкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується в умисному спричинення легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Крім того, згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 11 червня 2021 року приблизно о 21 год. 30 хв., знаходячись у житловому будинку, що розташований по АДРЕСА_2 , під час раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_9 , маючи намір на спричинення їй тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, бажаючи їх настання, відштовхнув її обома руками в ділянку грудної клітки та умисно наніс останній два удари дерев`яною табуреткою, яку тримав в правій руці по голові ОСОБА_9 . Після чого, ОСОБА_4 продовжуючи свої протиправні дії, взяв до рук дерев`яну табуретку, якою умисно кинув в напрямку потерпілої, внаслідок чого, поцілив вказаною табуреткою в праву ногу останньої, яка від удару відбилась на підлогу. Тоді ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , підняв з підлоги дерев`яну табуретку та знову кинув нею в напрямку останньої, поціливши в праву руку потерпілої. Внаслідок чого ОСОБА_4 у сукупності заподіяв потерпілій ОСОБА_9 згідно із висновком судово-медичної експертизи забійну рану, три синці та одне садно на голові, два синці на правій верхній кінцівці, один синець на правій нижній кінцівці, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у нанесенні ОСОБА_9 умисного легкого тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Крім того, згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 17 серпня 2021 року приблизно о 01 год. 00 хв., перебуваючи по АДРЕСА_2 , в стані алкогольного сп?яніння на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин розпочав словесну суперечку з ОСОБА_10 . У подальшому ОСОБА_4 , реалізуючи умисел на погрозу вбивством, з метою залякування ОСОБА_10 витяг з рюкзака кухонний ніж та бажаючи викликати відчуття реальної загрози життю останнього почав розмахувати вказаним ножем, при цьому в усній формі виражався нецензурними словами і висловлював погрози вбивством, які ОСОБА_10 сприйняв як реальну загрозу власному життю та здоров`ю.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується в погрозі вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.

Крім того, згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 9 червня 2021 року близько 15 год. 30 хв., перебуваючи в парку ім. Т.Г. Шевченка, по вул. Незалежності в м. Кам?янка-Бузька Львівського району Львівської області, побачив на одній із лавок жіночу сумку та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає вирішив здійснити крадіжку речей, які знаходилися у зазначеній сумці. У подальшому ОСОБА_4 цього ж дня о 15:40 год., реалізуючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, шляхом вільного доступу із вказаної сумки викрав мобільний телефон марки «Хіаоmі» моделі «Redmi A6» вартістю 1287 гривень 25 копійок із вставленої сім-картою мобільного оператора «Київстар» вартістю 50 гривень, який належить ОСОБА_11 , після чого викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Своїми протиправними діями, ОСОБА_4 спричинив шкоду потерпілому на загальну суму 1337 грн. 25 коп.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ) звернувся до суду із письмовим клопотанням про закриття вищевказаних кримінальних проваджень у зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 162 КК України на підставі ст. 49 КК України (за закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності), а також закриття щодо ОСОБА_4 кримінальних провадженнь, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України (у зв`язку втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння).

Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні (в режимі ВКЗ) повністю підтримав заявлене його захисником клопотання та надав свою згоду на таке закриття кримінального провадження щодо нього.

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні не заперечив проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого в частині звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття вищевказаних кримінальних проваджень щодо ОСОБА_4 за ч. 1, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 162 КК України на підставі ст. 49 КК України, вважаючи можливим таке звільнення останнього від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо нього, оскільки на даний час дійсно спливли передбачені кримінальним законом строки притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, а також прокурор не заперечив проти закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України (у зв`язку втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння), зважаючи на декриміналізацію крадіжок щодо порогу вартості викраденого майна. Разом із тим, прокурор заперечив проти задоволення клопотання захисника в частині закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України через декриміналізацію діяння за вартістю викраденого майна, оскільки згідно правових висновків ККС ВС таке діяння підлягатиме перекваліфікації зі ст. 185 на ст. 162 КК Україну, оскільки пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення, окрім кваліфікації по вартості крадіжки, кваліфікуючою ознакою залишатиметься кваліфікуюча ознака у виді повторності та поєднання із проникненням в приміщення, а тому просив суд в цій частині відмовити в задоволенні клопотання захисника.

Потерпіла ОСОБА_6 та її представник адвокат ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні не заперечили проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого, покладаючись на думку суду.

Розглянувши заявлене клопотання, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до таких висновків.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення (ч. 1 ст. 5 КПК).

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства (ч. 1 ст. 9 КПК).

Відповідно до п. 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Аналогічна норма закріплена у статті 62 Конституції України, відповідно до частини першої якої передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Тобто встановлювати вину особи можна виключно в обвинувальному вироку суду.

У справі «Грабчук проти України» Європейський суд з прав людини визнав порушення ч. 2 ст. 6 (презумпція невинуватості) та наголосив, що при закритті провадження у суді за строками давності суд не повинен висловлюватись у термінах, які не залишають сумніву щодо погляду на те, що заявниця вчинила злочин. Зокрема, у рішенні від 4 грудня 2000 року слідчий використав слова: «в діях [заявниця] є склад злочину» та «моменту, коли [заявниця] вчинила злочин», а суд зазначив, що в діяннях заявниці «вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 167 КК України. Такі твердження суперечать презумпції невинуватості, а тому дії українського суду ЄСПЛ визнав такими, що порушують Конвенцію з прав людини.

У відповідності до вимог частини четвертої статті 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Частиною першою статті 285 КПК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Частиною другою статті 4 КК України передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до частини другої статті 12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 162 КК України вважаються кримінальними проступками.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Крім того, згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Натомість, як убачається із матеріалів кримінального провадження, що події кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 мали місце в період із 03 травня 2021 року по 17 серпня 2021 року, тобто на даний час минуло більше трьох років, що є підставою для застосування положень п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

В силу вимог п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.

Як встановлено судом, що строки давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ч. 1, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 162 КК України закінчились, обвинувачений не заперечує проти звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі положень ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження щодо нього, а обставини щодо вчинення обвинуваченим протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості чи ухилення його від слідства або суду не виявлено. Більше того, згідно ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Крім того, в силу пункту 1 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення підлягає скасуванню, коли провадження в кримінальній справі не було закрито судом за наявності підстав для закриття.

Таким чином, оскільки з дня вчинення інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень (проступків) закінчилися строки давності, їх перебіг не зупинявся і не переривався, що є підставою для звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінальних проваджень, на що останній надав свою згоду в судовому засіданні, у зв`язку із чим клопотання сторони захисту підлягає до задоволення.

Разом із тим, відповідно до частини другої статті 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України є нетяжким злочином (ч. 4 ст. 12 КК України).

Відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно ч. 7 ст. 284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Зі змісту ч. 8 ст. 284 КПК України слідує, що закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Згідно ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Так, 09.08.2024 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції та визначено граничну вартість викраденого чужого майна, яка може підпадати під кваліфікацію дій особи за відповідною частиною статті 51 КУпАП.

Відповідно до пункту 5 підрозділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації злочинів або порушень, для яких сума неоподаткованого мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 ПКУ для відповідного року.

При цьому, підпунктом 169.1.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи на 1.01.2021 складає 2270 грн.

Отже, неоподатковуваний мінімумі доходів громадян в розумінні ст. 51 КУпАП станом на 01.01.2021 складає 2270 грн.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 спричинив шкоду потерпілому на загальну суму 1337 грн. 25 коп.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

З цих підстав, ураховуючи положення статті 5 КК України, судом має бути прийнято рішення в порядку, передбаченому п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КК України, оскільки вартість викраденого майна по епізоду від 9 червня 2021 року відповідно до обвинувального акту менша, ніж верхня межа для притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Таким чином, враховуючи вищевикладене і те, що відбулась часткова декриміналізація вчиненого обвинуваченим діяння на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набув чинності 09.08.2024 р., та має зворотну дію в часі, із врахуванням наданої обвинуваченим згоди на закриття кримінального провадження, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження в тій частині, де по ряду епізодів, вартість викраденого є меншою, ніж верхня межа для притягнення до кримінальної відповідальності, відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Крім того, суд погоджується із доводами прокурора про безпідставність заявленого захисником клопотання в частині закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України (у зв`язку втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння), зважаючи на те, що декриміналізація інкримінованого ОСОБА_4 діяння за вартістю викраденого майна не виключить наявність вказаного епізоду, оскільки в ньому залишатиметься кваліфікуюча ознака - проникнення у житло, інше приміщення чи сховище, що становить склад крмінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, а згідно ст.ст. 337, 338 КПК України правом зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення наділений прокурор вже під час судового розгляду, який ще не розпочався, а тому суд приходить до переконання про відсутність на даний час правових підстав для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, а тому в цій частині слід відмовити в задоволенні клопотання захисника.

Ураховуючи наведене та керуючись ст. ст. 1, 5, 9, 128, 284, 285, 286, 372, 376, 479-2 КПК України, ст. 49 КК України, суд,

п о с т а н о в и в:

клопотання адвоката ОСОБА_5 задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 162 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України.

Кримінальне провадження №0000038, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 4 травня 2021 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч.1 ст. 162 КК України, - закрити.

Кримінальне провадження №0000065, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12 червня 2021 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, - закрити.

Кримінальне провадження №0000019, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17 серпня 2021 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, - закрити.

Кримінальне провадження №0000063, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10 червня 2021 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, - закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку втратою зчинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала складена та проголошена: 11.07.2025 року.

Суддя ОСОБА_1