Провадження 1-кс/185/771/25
У Х В А Л А

02 вересня 2025 року м. Павлоград

Слідчий суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, заявлене у кримінальному провадженні № 0001533 від 02 вересня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

02 вересня 2025 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання слідчого СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, вилучене 02 вересня 2025 року під час огляду, а саме: спортивний велосипед "Intenzo Forsage 13", у рамках кримінального провадження № 0001533 від 02 вересня 2025 року.

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення зазначає, що в провадженні СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001533 від 02 вересня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України (таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану). 01 вересня 2025 року потерпілий ОСОБА_5 повідомив, що невстановлена особа таємно викрала велосипед "Intenzo Forsage" чорного кольору, який належить йому на праві власності. 02 вересня 2025 року гр. ОСОБА_6 добровільно видав працівникам поліції зазначений велосипед для подальшого огляду. Під час огляду 02 вересня 2025 року вказане майно було вилучено та визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. З метою збереження речових доказів відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України виникла необхідність у його арешті.

Клопотання подано до суду не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна (02 вересня 2025 року), що відповідає вимогам ч. 5 ст. 171 КПК України.

У судове засідання слідчий ОСОБА_3 не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду клопотання, подав заяву про розгляд клопотання без його участі. Володілець майна (гр. ОСОБА_6 ) був повідомлений належним чином, однак до судового засідання не з`явився, причини неявки не повідомив.

Заперечення від володільця майна чи інших заінтересованих осіб до суду не надійшли. Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, неприбуття власника майна чи інших заінтересованих осіб, належним чином повідомлених про розгляд клопотання, не перешкоджає його розгляду. Володілець майна, який не був присутній при розгляді клопотання, має право заявити клопотання про скасування арешту майна в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього документи (витяг з ЄРДР, копії матеріалів кримінального провадження), слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, зокрема для збереження речових доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно, щодо якого є достатні підстави вважати, що воно є предметом кримінального правопорушення або отримане внаслідок його вчинення.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час огляду, що підтверджується матеріалами клопотання (огляд 06 травня 2025 року).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арешт майна є тимчасовим позбавленням за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, предметом злочину або отримане внаслідок його вчинення. Завданням арешту майна, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, є запобігання його приховуванню, пошкодженню, псуванню, знищенню чи відчуженню. У даному випадку арешт застосовується для збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були предметом кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Сторона обвинувачення обґрунтувала, що вилучений спортивний велосипед "Intenzo Forsage 13" є речовим доказом, оскільки був предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України (крадіжка), та містить відомості, які можуть бути використані для встановлення обставин справи.

Зокрема, заява потерпілого ОСОБА_5 та добровільна видача велосипеда гр. ОСОБА_6 підтверджують, що це майно було викрадено. Незастосування арешту може призвести до втрати, пошкодження чи знищення цього доказу, що ускладнить кримінальне провадження.

На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, сторона обвинувачення довела необхідність арешту майна та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України, зокрема можливості приховування, пошкодження чи знищення доказів. Застосування арешту у вигляді заборони на відчуження та розпорядження майном є пропорційним заходом і відповідає завданням кримінального провадження, а також принципам розумності та пропорційності, передбаченим ст. 132 КПК України.

У даному випадку арешт майна є необхідним для забезпечення збереження речових доказів і не порушує балансу між суспільним інтересом та правами володільця майна, із урахуванням наступного.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. В той же час обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000, заява № 33202/96), та будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (рішення ЄСПЛ у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, заява № 8793/79).

В даному випадку повне обмеження права власності потерпілого ОСОБА_5 на велосипед "Intenzo Forsage" в частині користування, на даній стадії досудового розслідування, вже не відповідає критерію справедливого балансу між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав потерпілого, а на останього буде покладено надмірний тягар, зумовлений неможливістю користування належним йому майном.

На підставі викладеного, керуючись статтями 98, 100, 131, 132, 167, 170173, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом заборони на відчуження та розпорядження на майно, вилучене в ході огляду 02 вересня 2025 року, а саме: спортивний велосипед "Intenzo Forsage 13", до скасування арешту у встановленому нормами КПК України порядку.

В іншій частині клопотання відмовити.

Вилучене майно до передачі власнику зберігати відповідно до Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 КПК України, ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1