Справа № 161/7642/24 Провадження №11-кп/802/393/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2025 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Київ Київської області, українець, громадянин України, з середньою-спеціальною освітою, неодружений, непрацюючий, проживаючий АДРЕСА_1 , раніше судимий: 31.05.2016 Івано-Франківським міським судом за ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09.08.2016, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі, покарання відбув повністю 09.08.2026; 25.01.2017 Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, від відбування якого звільнений на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з випробуванням строком на 3 роки; 05.04.2017 Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ст.ст. 75, 76 КК України до 4 років позбавлення волі з випробовуванням з іспитовим строком на 3 роки; 09.09.2019 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст.ст. 70, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 16.01.2020 Бориспільським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі; 31.05.2022 Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна, на підстав ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень за вказаним вироком, вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09.09.2019 та вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.01.2020, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі, без конфіскації майна, звільнений 25.08.2023 по відбуттю строку покарання; 15.11.2024 Полтавським районним судом Полтавської області за ст.185 ч.4 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття призначеного покарання із встановленням іспитового строку на 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та попереднім вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 15.11.2024 1 (один) місяць позбавлення волі, остаточно призначено покарання ОСОБА_10 до відбуття у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 визначено рахувати з дня проголошення даного вироку, тобто з 14 березня 2025 року.

Застосовано до ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу даного вироку в законну силу.

Вироком вирішено питання судових витрат та речових доказів.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду, ОСОБА_10 14.02.2024, близько 13:17 год, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, перебуваючи на сходовій площадці між 1-м та 2-м поверхами будинку АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав належний ОСОБА_11 велосипед марки «Magnum Ranger», вартість якого відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/103-24/4011-ТВ від 02.04.2024 складає 3866,67 грн., чим спричинив останньому майнову шкоду на вказану суму.

В поданій апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи кваліфікації дій ОСОБА_10 , зазначає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильністю застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначеного покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що призначаючи покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував, що ОСОБА_10 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю вчиненого злочину, шкода потерпілому відшкодована. Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити та застосувати положення ст. 69 КК України, призначити більш м`яке покарання.

Прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що вирок суду в частині призначеного обвинуваченому покарання є незаконним через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Призначаючи ОСОБА_10 остаточне покарання місцевий суд необґрунтовано застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України та частково склав покарання, призначене даним вироком та попереднім вироком Полтавського районного суду від 15.11.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України, яким призначено умовне покарання, що суперечить висновками Верховного Суду. Кримінально-правові норми, передбачені ст.ст. 70, 75 КК України, не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів. Також судом, у вступній частині вироку, всупереч вимог законодавства не зазначено усіх непогашених судимостей ОСОБА_10 . Крім того, неправильно визначено початок строку відбуття покарання за даним вироком, та не застосовано положення ч. 5 ст. 72 КК України. Просить оскаржений вирок скасувати, ухвалити новий та призначити ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Вирок Полтавського районного суду від 15.11.2024- виконувати самостійно, виключити вказівку про призначення ОСОБА_10 остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, доповнити всипну частину вироку вказівками про судимість, визначити початок строку відбуття покарання та зарахувати строк перебування ОСОБА_10 під вартою з 14.03.2025 по день приведення цього вироку до виконання. В решті залишити без змін.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, а скаргу захисника заперечив, думку обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу прокурора заперечили та просили задовольнити скаргу захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до положень ч.1 ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Вирок суду в частині фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_10 та правильності кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185 КК України, обґрунтовано зроблений судом в порядку ст. 349 КПК України, та сторонами кримінального провадження не оскаржено.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного покарання внаслідок його надмірної суворості та щодо наявності підстав для застосування положень ст.69 КК України, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому в повному обсязі виконав вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, в даний час перебуває під вартою в рамках іншого кримінального провадження.

Суд першої інстанції до обставин які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_10 відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено, і це не оскаржується в апеляційних скаргах.

Також суд взяв до уваги позицію потерпілого у кримінальному провадженні, який претензій не має, щодо призначення міри покарання покладається на розсуд суду.

З цих підстав суд вважає, що обрана судом міра покарання є необхідною та достатньою для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_10 нових кримінальних правопорушень. Окрім того, ОСОБА_10 призначено мінімальне покарання в межах санкції ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Враховуючи в сукупності всі обставини апеляційний суд не вбачає підстав для застосування ст.69 КК України

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_10 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, принципу індивідуалізації призначеного покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів, призначене в межах мінімального строку покарання передбаченого вищевказаним кримінальним законом.

Разом з тим, положеннями ст.70 КК України встановлені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 70 КК України визначено, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

При цьому, призначаючи покарання за сукупністю злочинів, на підставі ч 4 ст. 70 КК України, суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання у новому (другому) вироку. В даному випадку діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК України.

Як убачається вироком Полтавського районного суду від 15.11.2024 ОСОБА_10 визнаний винним за ч. 4 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, та звільнено від його відбування з випробовуванням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, встановлено іспитовий строк тривалістю 3 роки.

Так, якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від поточного покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі іншого злочину, за який вона засуджується до покарання, що відбувається реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність зміни вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_10 покарання із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки вирок Полтавського районного суду від 15.11.2024 стосовно ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 185 КК України, яким останньому призначено умовне покарання, а саме призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років та звільнено від його відбування на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, встановлено іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки, необхідно виконувати самостійно.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Вироком Луцького міськрайонного суду від 14.03.2025 визначено рахувати строк відбуття покарання ОСОБА_10 з дня проголошення даного вироку, тобто з 14 березня 2025 року.

Крім того, застосовано до ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу даного вироку в законну силу.

Таким чином, суд першої інстанції визначивши початок строку відбування покарання з 14 березня 2025 року фактично зарахував строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у строк відбування покарання, а формулювання у вироку вказівки щодо початку строку відбуття покарання не впливає на правильність судового рішення в цій частині.

Не зазначення у вступній частині вироку відомостей про судимість ОСОБА_10 не суперечить вимогам діючого законодавства.

Тому, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а скаргу прокурора - задовольнити частково, вирок суду - змінити.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2025 року стосовно ОСОБА_10 , змінити.

Залишити призначене ОСОБА_10 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

З мотивувальної та резолютивної частини вироку виключити вказівку про призначення остаточного покарання ОСОБА_10 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів.

Вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 15.11.2024, яким ОСОБА_10 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий день, з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді