ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2107/25 Справа № 209/3049/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 20 травня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, та невмотивованою, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зауважує, що прокурором не надано будь-яких доказів на підтвердження вчинення інкримінованого злочину ОСОБА_7 , а більша частина матеріалів НСРД не відповідає календарним датам ймовірно вчиненого злочину.

Зазначає, що прокурором не долучено копію витягу з ЄРДР щодо провадження, в рамках якого подається таке клопотання, та постанову про зміну правової кваліфікації з ч. 1 на ч. 2 ст. 307 КК України.

Вказує на тривалість утримання обвинуваченого під вартою, загальний строк складає понад 14-ти місяців, а з моменту відкриття підготовчого провадження 12 місяців.

Зазначає про провокацію злочину, оскільки 19.02.2024 року відбулась "штучно створена оперативна закупка та відсутні докази, що саме ОСОБА_7 або 19.02.2024 або 20.03.2024 року ініціюваввчинення злочину, виявляв пропозицію іншій особі продати/передати будь-які наркотичні засоби, та лише 20.03.2024 проведено обшуки, які кваліфіковані як збут наркотичних засобів.

Вказує, що ризик переховування від суду є недоведеним, оскільки на ОСОБА_7 поширюються дія ЗУ Про правовий режим воєнного стану та обмеження щодо виїзду за кордон.

Також, вважає недоведеним ризик незаконного впливу на свідка у цьому кримінальному провадженні, вказуючи на те, що він є знеособленим і не відкритий стороні захисту, у зв`язку з чим вказаний ризик є формальним.

Визначений розмір застави вважає таким, що очевидно не відповідає фінансовій спроможності ОСОБА_7 , оскільки він перебуває під вартою з 15.04.2024 року.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 20 травня 2025 продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20.00 години 16 липня 2025 року включно.

Одночасно визначено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді застави для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України, в розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станосить 211960 (двісті одинадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень.

Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий за кримінальні правопорушення в сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, на даний час обвинувачується у скоєнні під час іспитового строку нових однотипних кримінальних правопорушень, що свідчить про його стійку протиправну поведінку та вказує на ризик можливості вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Вказав, що враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 , останній може вдатися до переховування.

Крім того, на даний час існують ризики того, що перебуваючи на волі обвинувачений може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, зокрема особа одного зі свідків, який здійснював контрольну закупівлю - ОСОБА_8 , який був засекречений працівниками поліції, є відомою обвинуваченому, тож, залишившись на волі, він може незаконно впливати на вказану особу з метою спонукання його до зміни своїх показань чи відмови від надання свідчень у судовому провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні з викладених у ній підстав; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

?наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

?наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

?недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

?виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

?виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як встановлено апеляційним судом, на розгляді Дніпровського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , в порядку ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою останнього.

Вирішуючи питання про продовження строку застосування запобіжного заходу суд першої інстанції дослідив відомості, з якими закон пов`язує можливість подальшого тримання ОСОБА_7 під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились і виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Перевіривши з урахуванням доводів апеляційних скарг представлені матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які зумовлюють продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення достатньою для продовження запобіжного заходу мірою підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованих правопорушень.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час вирішення кримінального обвинувачення по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги щодо недоведеності вини обвинуваченого у скоєному, провокації злочину, недопустимості частини доказів колегія суддів оцінює як передчасні.

В даному випадку, на думку колегії суддів, обвинувачення не є вочевидь безпідставним, а причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину є достатньо вірогідною для вирішення питання про продовження запобіжного заходу.

Також є правильними висновки суду щодо наявності відносно ОСОБА_7 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує обґрунтоване обвинувачення у скоєні кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна, а тому, перебуваючи на волі і усвідомлюючи ймовірність призначеного покарання, останній може переховуватись від суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Твердження захисника щодо нівельованості вказаного ризику через дію правового режиму воєнного стану та заборону виїзду чоловіків віком до 60 років є неспроможними, оскільки способи переховування є різноманітними, та не всі вони пов`язані із перетином державного кордону у встановленому законом порядку.

При цьому враховується, що обвинувачений є особою, раніше судимою за однотипний злочин, та вчинив інкриміновані кримінальні правопорушення в період іспитового строку, що дозволяє ґрунтовно припускати стійкість його протиправної поведінки, антисоціальну спрямованість особи, та свідчить про існування щодо нього ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, а також про особливу вагомість решти встановлених щодо нього ризиків.

Крім того, ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу не має.

Також є обґрунтованими висновки суду щодо наявності ризику впливу на свідків, так як останні у суді ще не допитані, а також з огляду на те, що ОСОБА_7 має доступ до матеріалів справи, йому відомі анкетні дані та місце проживання останніх. Крім того, серед свідків є особи, раніше йому знайомі, в тому числі особа, що здійснювала контрольну закупку, а тому обвинувачений, перебуваючи на свободі, з метою схилення до надання тих чи інших показань може здійснювати незаконний вплив на них.

Посилання захисника на встановлення завідомо непомірного для ОСОБА_7 розміру застави колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Приписи ч. 4 ст. 182 КПК України визначають, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, кількість епізодів злочинної діяльності, вчинення злочинів у сфері незаконного обігу та збуту наркотичних речовин, колегія суддів вважає, що застава у визначеному розміру у даному випадку буде цілком достатньою для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключає з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 під вартою, із встановленням альтернативної застави у визначеному розмірі, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими.

Одночасно колегія суддів, враховуючи положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання вимог кримінального процесуального закону та вжиття необхідних заходів щодо розгляду справи по суті протягом розумного строку.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не містять нових істотних для справи відомостей, а полягають у тенденцій переоцінці на користь сторони захисту обставин, які були відомі суду першої інстанції та дістали належну оцінку.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 20 травня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ _______________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4