СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/578/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000317 від 02.03.2023 стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вовчинець Кельменецького району Чернівецької області, українця, громадянина України, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 (в режимі ВКЗ),

встановив:

Вимогами ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов?язком громадян України, кожен зобов?язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Положення ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов?язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжено та який діє на даний час.

20.06.2022 старшого сержанта ОСОБА_3 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період до лав Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з ч. 6 ст. 2, п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації. Початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за призовом, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 18 від 20.06.2022 (по стройовій частині), старшого сержанта ОСОБА_3 призначено на посаду водія протитанкового взводу захисту указаної військової частини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 8 від 03.01.2023 (по стройовій частині), старшому сержанту ОСОБА_3 надано відпустку за сімейними обставинами по 10.01.2023 включно.

Будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, старший сержант ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов?язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, бути готовим до виконання завдань, пов?язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обов?язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків, у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Однак, під час дії воєнного стану військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 ЗС України старший сержант ОСОБА_3 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, без поважних причин та без дозволу відповідних командирів (начальників), близько о 09 год 00 хв 14.01.2023 не з?явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_2 ЗС України ( АДРЕСА_2 ), після відпустки та проводив час на власний розсуд, не пов?язуючи його з проходженням військової служби і не вживаючи жодних заходів для з?явлення до військової частини НОМЕР_2 ЗС України.

16.11.2023 о 10 год. 00 хв. старшого сержанта ОСОБА_3 службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 доставлено до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві (м. Київ, вул. Олени Теліги 8), де його затримано слідчим у порядку ст. 208 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, визнав повністю, не оспорював фактичні обставини справи, вказавши на дату, мету та спосіб вчинення злочину. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо не карати. Зауважив, що приймав участь у відсічі збройної агресії Російської Федерації на території України ще з 2015 року, є учасником бойових дій, але наразі з огляду на вік та незадовільний стан здоров`я не може продовжити службу у ЗСУ.

Враховуючи те, що учасниками процесу не оспорювались фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів по справі та обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу. При цьому судом роз`яснено учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 ,показання якого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018) як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд бере до уваги вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" згідно яких, призначаючи покарання, суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який не судимий, є учасником бойових дій, під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, одружений, також суд бере до уваги вік обвинуваченого.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, судом визнається щире каяття, яке полягає у відвертому особистому осуді обвинуваченим своєї поведінки, негативному морально-психологічному ставленні до скоєного, розкриттям усіх обставин кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують обвинуваченому покарання відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, з огляду на особу обвинуваченого, конкретні обставини вчинення злочину, наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому та відсутність обставин, що обтяжують покарання, приймаючи до уваги відношення обвинуваченого до вчиненого, з урахуванням позиції прокурора, який в судових дебатах запропонував звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства у зв`язку з чим призначає покарання в межах мінімальноїсанкції статті за якою він визнається винуватим у виді позбавлення волі, звільнивши на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням та покладенням передбачених ст.76 КК України обов`язків.

Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому суд зазначає, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення було вчинене до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13 грудня 2022 року № 2839-IХ, яким були внесені відповідні зміни до КК України, в тому числі й до ч. 1 ст. 75 КК України та визначені обмеження щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 403, 405, 407, 408, 429 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці. Так, положення ч. 2 ст. 5 КК України визначають, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Тобто, оскільки зміни до ч. 1 ст. 75 КК України були внесенні з 27 січня 2023 року, які погіршують становище особи, тому не можуть бути застосовані та не мають зворотної дії в часі.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Судом встановлено, що 17.11.2023 до підозрюваного ОСОБА_3 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва (ун.№757/52850/23-к) застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у межах 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 26 840 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок) грн. 00 коп. 30.11.2023 за ОСОБА_3 було внесено заставу та останній звільнений з під варти. Отже, на даний час стосовно ОСОБА_3 діє запобіжний захід у вигляді застави, який підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018), та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання строк попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження з 15.11.2023 по 30.11.2023 із розрахунку один день попереднього ув`язнення - один день позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України, в період іспитового строку покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислювати з 30.04.2025 року.

Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_3 у вигляді застави,- скасувати.

Заставу відносно ОСОБА_3 у сумі 26 840 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок) грн . 00 коп. повернути заставодавцю.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ч.2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1