Справа № 728/2959/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/311/25
Категорія - ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000301 від 11.10.2024 року за апеляційними скаргами прокурора Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_9 та представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26 грудня 2024 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Варварівка, Бахмацького району, Чернігівської області, зареєстрованого АДРЕСА_1 , фактично проживаючого АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26 грудня 2024 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки.

Покладено на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч. ч.1,3 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межи України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід обранний ОСОБА_8 у виді цілодобового домашнього арешту до набрання вироком законної сили ухвалено залишити без змін.

Арешт майна, накладений ухвалою суду від 14.10.2024 року ухвалено скасувати.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання і ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі без застосування ст.75 КК України. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано, що обвинувачений умисно наніс потерпілому шість ударів сокирою у життєво важливі органи, а тілесні ушкодження, які були встановлені в ділянці грудей, в комплексі відносяться до ушкоджень небезпечних для життя. Зазначає, що при призначенні покарання суд не врахував, що вчинений ОСОБА_8 злочин є тяжким, хоча у вироку зазначив про це. Також судом не було враховано, що ОСОБА_8 не відшкодував потерпілому заподіяну ним шкоду, а лише зазначив, що в подальшому має намір відшкодувати шкоду. Звертає увагу, що у вироку не зазначено, з якими саме обставинами обвинувачений погоджується, в чому саме розкаюється і які вчинив дії на спокутування своєї вини.

В свою чергу, прокурор також подав апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями до неї, в яких просить вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 28.12.2024 року щодо ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_8 термін попереднього ув`язнення з 11.10.2024 року по 09.12.2024 року з розрахунку 1 дню попереднього ув`язнення відповідає 1 день позбавлення волі та строк перебування його під цілодобовим домашнім арештом з 10.12.2024 року по дату ухвалення апеляційним судом рішення по справі з розрахунку 3 дні цілодобового домашнього арешту за 1 день позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін. Свої доводи апелянт, посилаючись на положення ст.ст. 50,65 КК України, обґрунтовує тим, що суд призначаючи обвинуваченому покарання відповідно до вимог ст. 75 КК України, фактично не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи з особливостей та обставин його вчинення. Крім того, суд не в повній мірі врахував особу винного та обставини вчиненого, а саме те, що він вчинив тяжкий злочин, за який передбачено покарання на строк до 8 років, при цьому перебував у стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою обставиною. Зазначає, що ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, які посягають на життя і здоров`я особи, хоча судимості погашені в силу ст. 89 КК України, злочин вчинив із застосуванням сокири, якою потерпілому спричинив тяжкі тілесні ушкодження, одне з яких проникаюче у грудну клітку, що становило реальну загрозу для життя, і в разі несвоєчасного надання медичної допомоги могло спричинити смерть потерпілого. Крім того, кримінальне правопорушення вчинено у громадському місці на вулиці, внаслідок чого могли постраждати інші громадяни. Також судом не врахована позиція потерпілого, який висловив думку, що ОСОБА_8 заслуговує на реальну міру покарання. Зазначає, що оскаржуваним вироком обраний обвинуваченому запобіжний захід залишений без змін до набрання вироком законної сили, а тому вказані періоди мають бути зараховані в строк покарання, чого суд не зробив.

Суд першої інстанції встановив, 10 жовтня 2024 року близько 21 год. 30 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного спа`яніння , знаходячись поблизу господарства, що розташоване за адресою АДРЕСА_2 на грунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході сварки, з метою спричинення тілесних ушкоджень умисно завдав сокирою один удар в область шиї, не менше двох ударів в область тулуба, один удар в область лівої руки та не менше двох ударів по нижніх кінцівках ОСОБА_10 , заподіявши останньому тілесні ушкодження: в області шиї у вигляді рани в ділянці її задньої поверхні; в області тулуба у вигляді відкритої травми грудей, яка виражалася ранами в ділянці її передньої поверхні, проникненням у ліву плевральну порожнину та лівобічним гемо пневмотораксом (накопиченням) крові та повітря у лівій плевральній порожнині); в області верхніх кінцівок у вигляді відкритого перелому четвертої п`ясткової кістки та рани тильної поверхні лівої кисті; в область нижніх кінцівок у вигляді ран в ділянці зовнішньої поверхні правого стегна та внутрішньої поверхні лівого стегна.

Відповідно до висновку експерта за ступенем тяжкості вони розподіляються наступним чином: кожне з тілесних ушкоджень, яке було встановлене в ділянці шиї та нижніх кінцівок відноситься до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, строком не більше 21 дня; тілесні ушкодження, які були встановлені в ділянці лівої кисті, в комплексі відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я, строком понад один день ; тілесні ушкодження, які були встановлені в ділянці грудей в комплексі відносяться до ушкоджень небезпечних для життя і за цією ознакою кваліфікуються як тілесні ушкодження тяжкого ступеня тяжкості.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.1 ст.121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала подані апеляційні скарги, позицію обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, фактичні обставини справи в апеляційному порядку не перевіряються.

З кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, колегія суддів погоджується.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Окрім того, зі змісту ч. 1 ст. 75 КК України вбачається, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Втім, обов`язковою умовою застосування цього кримінально-правового інституту, що належить до дискреційних повноважень суду, є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано не було.

Так, суд, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, неодружений, перебуває у цивільному шлюбі, пенсіонер, особа похилого віку 70 років, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, висновок органу пробації відносно обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання із застосуванням вимог ст.ст. 75, 76 КК України.

Між тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам кримінального правопорушення, а саме, нанесення обвинуваченим потерпілому численних ударів сокирою, один з яких проникаючий у грудну клітку, що становило реальну загрозу для життя, і в разі несвоєчасного надання медичної допомоги могло спричинити смерть потерпілого, а обвинувачений при цьому перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів вважає, що за вказаних обставин, виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому покарання, призначене із застосуванням ст. 75 КК України не буде справедливим та не відповідатиме його меті виправленню та попередженню вчинення обвинуваченим нових злочинів.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого призначив обвинуваченому занадто м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та його особі, колегія суддів вбачає підстави скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок в цій частині.

Суд апеляційної інстанції погоджується з видом та розміром призначеного судом першої інстанції покарання за ч. 1 ст. 121 КК України, але вважає необґрунтованим звільнення ОСОБА_8 від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , колегія суддів враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, обставини провадження, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, в силу ст. 89 КК України, неодружений, перебуває у цивільному шлюбі, пенсіонер, особа похилого віку 70 років, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, висновок органу пробації відносно обвинуваченого, згідно якого виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства, також враховано думку потерпілого про необхідність призначення обвинуваченому покарання, пов`язаного з реальним позбавленням волі.

Крім того, у відповідності до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека, визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, тому з урахуванням наведених вище обставин, коли обвинувачений не намагався примиритись з потерпілим і ніякої шкоди йому не відшкодував, з урахуванням думки потерпілого, колегія суддів вважає за необхідне підсилити призначене ОСОБА_8 покарання.

В якості обставини, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, похилий вік.

Обставинами, які в силу вимог ст. 67 КК України, покарання обтяжують є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, в мінімальному розмірі, що відповідатиме його особі та сприятиме виправленню.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційних скарг представника потерпілого та прокурора та приходить до висновку про необхідність їх задоволення та скасування вироку щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку, у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.

Строк відбування покарання обвинуваченому слід рахувати з часу його фактичного затримання.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.10.2024 року ОСОБА_8 було затримано та ухвалою слідчого судді Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11.10.2024 року застосовано до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09.12.2024 року включно.

Тому, у строк відбування призначеного покарання необхідно зарахувати строк тримання від вартою ОСОБА_8 з 11.10.2024 року по 09.12.2024 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Крім того, 09 грудня 2024 року Бахмацький районний суд Чернігівської області звільнив обвинуваченого ОСОБА_8 з під варти із залу суду та застосував відносно останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Оскаржуваним вироком обраний обвинуваченому запобіжний захід залишений без змін до набрання вироком законної сили.

Згідно Закону України № 3342-ІХ «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» від 23 серпня 2023 року статтю 72 КК України було доповнено частиною 7 такого змісту «домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі».

А тому, колегія суддів вважає за необхідним, згідно частини 7 статті 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання час перебування його під цілодобовим домашнім арештом з 10.12.2024 року по дату ухвалення апеляційним судом цього вироку включно з розрахунку: трьом дням цілодобового домашнього арешту відповідає один день позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 418, 420, 615 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_9 та представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.1 ст. 121 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з часу його фактичного затримання.

Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_8 термін його попереднього ув`язнення з 11.10.2024 року по 09.12.2024 року з розрахунку: одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

В порядку частини 7 статті 72 КК України (в редакції Закону України від 23.08.2023 року № 3342- ІХ) зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_8 час перебування його під цілодобовим домашнім з 10.12.2024 року по 18.06.2025 року включно з розрахунку: трьом дням цілодобового домашнього арешту відповідає один день позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4