Номер провадження 1-кп/754/232/25
Справа № 754/1338/22
У Х В А Л А

Іменем України

02 травня 2025 року Деснянський районний суд м. Києва

в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду, в режимі відеоконференції, клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , про зміну запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , про продовження запобіжного стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 ,

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_6 ,

представник потерпілого ОСОБА_7 ,

сторона захисту: обвинувачені: ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 ,

захисники: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

в с т а н о в и в :

в провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває об`єднане кримінальне провадження стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 189 ч.4, 146 ч. 3, 186 ч. 5 КК України, кожного, ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 189 ч. 2 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 189 ч. 4, 186 ч. 5 КК України за обвинувальними актами №0000250 від 25.03.2021 та №0001348 від 12.11.2021 ЄУНСС 754/1338/22.

Так, прокурор в судовому засіданні в порядку ст.ст. 331,350 КПК України звернувся до суду з наступними клопотаннями:

1) про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , яке мотивує тим, що наявні ризики, передбачені ст. 177 ч. 1 п.п. 1, 3, 4, 5 КПК України, а саме ризики того, що обвинувачений ОСОБА_3 може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, обвинувачених у даному кримінальному провадженні, перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

2) про зміну запобіжного заходу у виді застави на запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , яке мотивує тим, що наявні ризики, передбачені ст. 177 ч. 1 п.п. 1, 3, 4, 5 КПК України, а саме ризики того, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, обвинувачених у даному кримінальному провадженні, перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

3) про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , яке мотивує тим, що наявні ризики, передбачені ст. 177 ч. 1 п.п. 1, 3, 4, 5 КПК України, а саме ризики того, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, обвинувачених у даному кримінальному провадженні, перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Також, зазначає, що вказані ризики не зменшились та існують до цього часу. Крім того, обвинувачений ОСОБА_5 не працює, не має постійного джерела доходів.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, оглянувши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, приходить до наступного висновку.

Вирішення клопотань прокурора в порядку ст. 331 КПК України.

1. Про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Так, у відповідності до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

В судовому засіданні доведено, що станом на час проведення судового засідання, не відпали ризики, передбачені ст.177 ч. 1 п.п. 1, 3, 4, 5 КПК України, які виправдовують застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 189 ч. 4, 146 ч. 3, 186 ч. 5 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, не має постійного джерела доходу, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність обставин, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може ухилятись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків та обвинувачених у даному кримінальному провадженні, перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, а тому для запобігання вказаних ризиків, вважає за доцільне застосувати обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки інший більш м`який запобіжний захід буде недостатнім для запобігання вказаним ризикам.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає перебуванню ОСОБА_3 у місці попереднього ув`язнення.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначені ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Враховуючи викладене, суд прийшов до переконання про те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому.

Суд переконаний, що застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів буде необхідним й достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження стосовно нього та запобіганню існування ризиків, передбачених ст. 177 ч. 1 п.п. 1, 3, 4, 5 КПК України.

2. Про зміну запобіжного заходу у виді застави на запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Так, у відповідності до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2021 було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою та визначено розмір застави в розмірі 113 500 грн, яка була внесена 31.08.2021. У зв`язку із сплатою застави обвинувачений ОСОБА_4 вважався таким, щодо якого застасовано запобіжний захід у виді застави.

Однак, враховуючи характеризуючи відомості та процесуальну поведінку обвинуваченого, неодноразову неявку в судові засідання та неповідомлення суду про причини неявки, вчинення нового кримінального правопорушення, прокурор сторона обвинувачення дійшла до висновку про наявність підстав для зміни ОСОБА_4 застосованого запобіжного заходу у виді застави на запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні доведено, що станом на час проведення судового засідання, не відпали ризики, передбачені ст.177 ч. 1 п.п. 1, 3, 4, 5 КПК України, які виправдовують зміну ОСОБА_4 раніше визначеного запобіжного заходу у виді застави на запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 189 ч. 4, 146 ч. 3, 186 ч. 5 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, не виконує покладені на нього обов`язки з`являтися до суду, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність обставин, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може ухилятись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків та обвинувачених у даному кримінальному провадженні, перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, а тому для запобігання вказаних ризиків, вважає за доцільне змінити обвинуваченому застосований ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва запобіжний захід у застави на запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки інший більш м`який запобіжний захід буде недостатнім для запобігання вказаним ризикам.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає перебуванню ОСОБА_4 у місці попереднього ув`язнення.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначені ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Враховуючи викладене, суд прийшов до переконання про те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому.

Суд переконаний, що зміна раніше визначеного запобіжного заходу у виді застави на запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів буде необхідним й достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадження стосовно нього та запобіганню існування ризиків, передбачених ст. 177 ч. 1 п.п. 1, 3, 4, 5 КПК України.

3. Про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Так, у відповідності до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Відповідно до ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 03.04.2025 застосовано до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні доведено, що станом на час проведення судового засідання, не відпали ризики, передбачені ст. 177 ч. 1 п.п. 1, 3, 4, 5 КПК України, які виправдовують застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 189 ч. 4, 146 ч. 3, 186 ч. 5 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, не має постійного джерела доходу, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність обставин, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може ухилятись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків та обвинувачених у даному кримінальному провадженні, перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, а тому для запобігання вказаних ризиків, вважає за доцільне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки інший більш м`який запобіжний захід буде недостатнім для запобігання вказаним ризикам.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає перебуванню ОСОБА_5 у місці попереднього ув`язнення.

Крім того, в судовому засіданні при з`ясуванні думок учасників судового розгляду щодо даного клопотання, сам обвинувачений ОСОБА_5 не заперечив щодо продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши що даний захід дозволяє йому впоратись з виниклою у нього наркотичною залежністю та в цілому позитивно на нього впливає та сприяє його виправленню.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначені ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, в тому числі продовження, ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Враховуючи викладене, суд прийшов до переконання про те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому.

Суд переконаний, що продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів буде необхідним й достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового розгляду кримінального провадження стосовно нього та запобіганню існування ризиків, передбачених ст. 177 ч. 1 п.п. 1, 3, 4, 5 КПК України.

Крім того, суд вирішуючи клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , про зміну запобіжного заходу у виді застави на запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 та про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , враховує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто, явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент вчинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (№9627/81 від 14.03.1984) суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому й має тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (№14310/88 від 23.10.1994) «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (рішення у справі «Летельє проти Франції»).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що клопотання прокурора, заявлені в судовому засіданні 02.05.2025 підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177-178, 182-183, 199, 331, 350, 376 ч. 2 КПК України, суд -

у х в а л и в :

клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого ст.ст. 189 ч. 4, 146 ч. 3, 186 ч. 5 КК України, в об`єднаному кримінальному провадженні за обвинувальними актами №0000250 від 25.03.2021 та №0001348 від 12.11.2021, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали шістдесят днів, тобто до 30 червня 2025 року, включно.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , обчислювати з моменту взяття його під варту в залі судового засідання з 02 травня 2025 року.

Клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу у виді застави на тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Змінити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого ст.ст. 189 ч. 4, 146 ч. 3, 186 ч. 5 КК України, в об`єднаному кримінальному провадженні за обвинувальними актами №0000250 від 25.03.2021 та №0001348 від 12.11.2021, застосований раніше запобіжний захід у виді застави на запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали шістдесят днів, тобто до 30 червня 2025 року, включно.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 обчислювати з моменту взяття його під варту в залі судового засідання з 02 травня 2025 року.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого ст.ст. 189 ч. 4, 146 ч. 3, 186 ч. 5 КК України, в об`єднаному кримінальному провадженні за обвинувальними актами №0000250 від 25.03.2021 та №0001348 від 12.11.2021, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали шістдесят днів, тобто до 30 червня 2025 року, включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України - до відома.

Ухвала може бути оскаржена, безпосередньо, до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів для її оголошення, а обвинувачений, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали буде оголошений 05.05.2025 о 09:10 год.

Суддя: ОСОБА_1