УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року

м. Київ

справа № 602/881/23

провадження № 51 - 2084 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Лановецького районного суду Тернопільської області від 02 грудня 2024 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 03 березня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000604 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Соснівка Шумського району Тернопільської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

За вироком Лановецького районного суду Тернопільської області від 02 грудня 2024 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.

Відповідно до обставин, детально наведених у вироку місцевого суду, ОСОБА_5 , 09 серпня 2023 року близько 15:20 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, бажаючи задоволення своєї статевої пристрасті, користуючись відсутністю поблизу батьків малолітньої та інших дорослих осіб, які б могли перешкодити вчиненню злочину, користуючись безпорадним, з огляду на вік, станом малолітньої потерпілої, перебуваючи у безпосередній близькості, схопив її на руки та відніс до вуличного туалету, розташованого на території Вербовецької ЗОШ 1-3 ступенів за адресою: вул. Шевченка, 38, с. Вербовець Кременецького р-ну Тернопільської обл., розуміючи, що його дії здатні спричинити моральну та фізичну шкоду розвитку малолітньої та сформувати у неї аморальні погляди. Після цього ОСОБА_5 , перебуваючи навпроти малолітньої потерпілої, зняв з неї весь одяг, оголивши її статеві органи, та здійснював непристойні доторкання до її оголеного тіла, таким чином вчинивши відносно малолітньої ОСОБА_6 інтелектуальне та фізичне розбещення.

У цей час ОСОБА_5 , налякавшись бути викритим дорослими особами, вибіг з туалету та покинув територію Вербовецької ЗОШ 1-3 ступенів за адресою: вул. Шевченка, 38, с. Вербовець Кременецького р-ну Тернопільської обл., залишивши малолітню ОСОБА_6 оголену в приміщенні туалету.

Тернопільський апеляційний суд ухвалою від 03 березня 2025 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок Лановецького районного суду Тернопільської області від 02 грудня 2024 року - без змін.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування вказаних судових рішень та направлення кримінального провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Не погоджуючись з наданою судами оцінкою доказам, захисник вказує на неповноту та невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження.

На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги зазначає, що:

· у діях ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України. Судами не встановлено прямого умислу на вчинення ОСОБА_5 розпусних дій;

· надані суду докази не підтверджують факт вчинення ОСОБА_5 інтелектуального чи фізичного розбещення стосовно малолітньої;

· судами не враховано, що потерпіла не підтвердила обставини, викладені в обвинувальному акті, а описані нею дії обвинуваченого не мають сексуального характеру. На думку захисника показання, надані потерпілою, є навіюванням з боку дорослих осіб;

· суд апеляційної інстанції, всупереч приписам ст. 94 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), не надав належної оцінки показанням психолога ОСОБА_7 , яка у судовому засіданні спростувала свій психологічний висновок. Отже, цей висновок є недостовірним;

· ухвала апеляційного суду є невмотивованою та не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, якими він обґрунтовує заявлені вимоги, аналогічні доводам його апеляційної скарги, яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду.

Щодо доводів касаційної скарги захисника про те, що у діях ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України; судами не встановлено прямого умислу на вчинення ОСОБА_5 розпусних дій; надані суду докази не підтверджують факт вчинення ОСОБА_5 інтелектуального чи фізичного розбещення стосовно малолітньої

Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції, зазначив, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які досліджені у ході судового розгляду та оцінені судом з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку.

Частина 2 ст. 156 КК України передбачає кримінальну відповідальність за вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи.

Об`єктивна сторона цього злочину являє собою вчинення розпусних дій, які можуть бути як фізичними, так і інтелектуальними. До них відносяться, зокрема і оголення статевих органів винної чи потерпілої особи, непристойні доторкання до оголеного тіла.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується наявністю прямого умислу у винної особи, тобто винна особа усвідомлює, що здійснює розпусні дії щодо малолітньої особи і бажає їх вчинення.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що в судовому засіданні безпосередньо у встановленому законом порядку суд першої інстанції допитав обвинуваченого ОСОБА_5 , законного представника потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , практичного психолога ОСОБА_7 , зміст показань яких детально викладений у вироку.

Крім того, суди встановили, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується іншими дослідженими в ході судового розгляду доказами, зокрема, даними протоколу огляду місця події від 09 серпня 2023 року із схемою та фототаблицями, відповідно до якого оглянуто територію ЗОШ І-ІІІ ступенів за адресою: вул. Шевченка, 38, с. Вербовець, Кременецький р-н, Тернопільська обл., та виявлено слід з внутрішньої сторони лавочки (№ 1), слід з зовнішньої сторони пляшки (№ 2, № 3), слід з дверної рами до туалету (№ 4, № 5), змив на тампон з пляшки; даними протоколу огляду місця події від 09 серпня 2023 року, відповідно до якого проведено огляд ОСОБА_6 в приймальному відділенні Лановецької ЦРЛ за адресою: вул. Шевченка, 30, м. Ланівці Кременецького р-ну Тернопільської обл., у ході проведення якого ОСОБА_9 добровільно видала речі ОСОБА_6 ; даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10 серпня 2023 року, відповідно до якого малолітній свідок ОСОБА_12 , в присутності мами ОСОБА_9 впізнав на фотознімках чоловіка, зображеного під фото № 3, яким є ОСОБА_5 ; даними постанови про залучення спеціаліста від 10 серпня 2023 року, згідно якої у кримінальному провадженні № 0000604 від 09 серпня 2023 року залучено спеціаліста «Центру соціально-психологічної реабілітації дітей ССД ТОДА (моделі Бернахус)» практичного психолога ОСОБА_7 для проведення допиту неповнолітньої особи ОСОБА_6 ; даними протоколу допиту малолітнього (неповнолітнього) потерпілого від 11 серпня 2023 року, відповідно до якого допитано в приміщенні відділення «Барнахаус» малолітню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в присутності спеціаліста Служби у справах дітей Лановецької міської ради ОСОБА_13 , прокурора Лановецького відділу Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_14 , адвоката ОСОБА_15 , практичного психолога ОСОБА_7 , директора відділення «Барнахаус» ОСОБА_16 , представника потерпілого ОСОБА_8 . Допит проведено із застосуванням технічних засобів фіксації, показання зафіксовані на електронний носій інформації та скопійовано на електронний носій - диск; даними, що містяться на електронному носії інформації до протоколу «Барнахус» в кримінальному провадженні №0000604 від 09 серпня 2023 року, згідно яких під час допиту малолітня потерпіла ОСОБА_17 надала пояснення з приводу обставин справи; даними, що містяться в Психологічному висновку спеціаліста ОСОБА_7 за результатами проведення допиту малолітньої особи № 188 від 08 вересня 2023 року складеному 09 вересня 2023 року в приміщенні відділення захисту та соціально-психологічної підтримки у процесі правосуддя дітей, які постраждали або стали свідками насильства (модель Барнахус) центру соціально-психологічної реабілітації дітей ССД ТОДА, відповідно до якого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відтворила обставини події відповідно віку, зокрема місце події, час події, спосіб вчинення кримінального правопорушення, зазначила як розвивалися події до вчинення кримінального правопорушення та після вчинення кримінального правопорушення, описала особу. У ході спостереження та інтерв`ювання під час допиту ОСОБА_6 зафіксовані ознаки психотравмувальної події: ідентифікація події дитиною як викрадення, опис дитиною дій «дядька» такими, які містять ознаки сексуального насильства («зняв трусики і штани»), що, в свою чергу, є ситуацією загрози фізичній та психологічній цілісності дитини, порушенням відчуття безпеки; даними, що містяться на електронному носії інформації в додатку до допиту в суді м. Кременець, проведеному 31 серпня 2023 року в справі № 601/2146/23, провадження № 1-кс/601/950/23, згідно яких під час допиту малолітній свідок ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надав пояснення стосовно обставин справи; даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 10 серпня 2023 року, в ході проведення якого, ОСОБА_5 було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України; висновками експертів.

Так, під час судового засідання у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та зазначив, що 09 серпня 2023 року після святкування дня народження він разом із ОСОБА_18 пішли у магазин, купили пляшку горілки та зайшли на стадіон біля школи. ОСОБА_19 пішов додому, а він сидів на лавці. У цей час до нього підійшла дитина та запитала де туалет. Він пішов показати туалет дитині. Завів дитину до туалету, сам туди не заходив, а повернувся до лавочки, забрав горілку і пішов. Зазначив, що на площадці було 5 чи 6 дітей, дівчинка сама підійшла до нього та попросила показати де туалет і він їй показав. Дівчинку не роздягав, в туалет не заходив, з іншими дітьми не спілкувався.

Допитана місцевим судом законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 повідомила, що вони з сім`єю проживають в м. Рівне, а її рідна сестра ОСОБА_20 проживає в с. Вербовець Кременецького р-ну Тернопільської обл. Донька ОСОБА_21 перебувала в сестри, так як вона їздила до чоловіка, який служить. Ввечері 09 серпня 2023 року до неї зателефонувала сестра та повідомила, що сталося з ОСОБА_21 та про те, що вони викликали представників органу місцевого самоврядування, але їм відповіли, що робочий час закінчився та порадили викликати поліцію. Також донька їй розповіла, що незнайомий дядько взяв її на руки та поніс до туалету, провів рукою по її животику, говорила, що її хотіли викрасти, вона всього не зрозуміла. Розповідала, що вони з ОСОБА_22, з яким є майже однолітками, попросили в її сестри дозволу погратися на дитячій площадці. До них підійшов обвинувачений, сів на лавці, коли ОСОБА_22 на його прохання побіг додому по воду, той взяв її на руки. Чи він в той час щось питав або розповідав не знає, так як дитина не хоче про це розмовляти. ОСОБА_21 сиділа на колінах в обвинуваченого, коли ОСОБА_22 повернувся з водою, той попросив його принести ще хліба. ОСОБА_22 знову побіг додому, залишивши воду. Обвинувачений взяв ОСОБА_21 на руки та поніс до туалету. Дитина розповіла, що він зняв з неї одяг - трусики та шортики, а футболку припідняв, провів рукою по животику, а тоді вони почули, як кричить тітка ОСОБА_20 , гукаючи ОСОБА_23 , вона хотіла обізватися, але дядько сказав їй мовчати та вона дуже злякалася. Після чого він побіг, прийшов інший дядько, виніс її з туалету та віддав тітці ОСОБА_20 . Обвинуваченого ні вона, ні її донька не знають.

Свідок ОСОБА_9 у суді першої інстанції надала показання, відповідно до яких того дня вона перебувала вдома із ОСОБА_23 , сином ОСОБА_22 та меншою донькою ОСОБА_24 . ОСОБА_28 вклала спати, а старші діти спершу гралися вдома, тоді вийшли на подвір`я в пісочницю, а близько 15:00 год попросилися на дитячий майданчик, який знаходиться біля школи через дорогу від її будинку. На майданчику перебувало ще троє сусідських дітей. Через деякий час вона помітила, що на дворі стало тихіше, вийшла та побачила, що на майданчику залишилися лише ОСОБА_22 та ОСОБА_21 , інші діти пішли додому. Через деякий час прибіг ОСОБА_22 , попросив води для якогось дядька в чорній куртці, до них часто звертаються з проханням дати води діти з майданчика або дорослі. ОСОБА_22 хотів набрати воду в кружку, однак вона налила воду в пластикову пляшку, дала синові та сказала, щоб забрав ОСОБА_21 і йшов додому. Через 5-10 хв син знову прибіг за хлібом для дядька, однак вона знову наказала йому забрати ОСОБА_21 та йти додому. Син, прихопивши скибку хліба, вибіг з дому. Потім побачила ОСОБА_22 , він вже повертався додому, сказав, що дядько, в якого на руках сиділа ОСОБА_21 , її викрав. Відправивши сина по допомогу до сусідів, вона побігла на дитячу площадку, де побачила біля лавочки пляшку з водою. На майданчику не було нікого. Тоді побігла за школу до туалетів, весь час кликала ОСОБА_21 та прислухалася чи хтось відповідає. З підсобного приміщення до неї вибіг чоловік, запитав, що трапилося і вони разом забігли в двір школи, куди вже збіглися люди. Тоді побігла до дороги, так як думала, що можливо дівчинку викрали на автомобілі, пробігла близько 200 м та почула, що хтось знайшов ОСОБА_21 , вона побачила, що дівчинку виносить на руках ОСОБА_11 , дитина була в одній футболці, без трусиків та шортів, одяг він ніс в руках. Почала відбирати ОСОБА_21 , вважаючи, що це він роздягнув дівчинку, на що той заперечив і дитина також підтвердила, що той хто її роздягнув - утік, боляче не робив, а роздягнув та гладив по животику. Дитина чула, як вона її кликала, однак він сказав їй мовчати, після цього, коли почув голоси інших людей, відігнув гілку та побіг. Казала, що дядько, коли до неї притискався, був колючий. Дівчинка була злякана, мала вологі очі, напевно плакала.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він працює в школі с. Вербовець Кременецького р-ну Тернопільської обл. Після обіду він почув з туалету плач дитини, відстань до якого приблизно 7 м, він дістався туди за декілька секунд, коли йшов нікого не бачив. В туалеті побачив дівчинку років 4-5, вона була одягнена лише в футболку та плакала. Взявши дитину на руки, він одразу ж виніс її на двір в напрямку школи. Навпроти вже бігла її тітка ОСОБА_20 та забрала дитину.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що 09 серпня 2023 року близько 11:00 год разом з ОСОБА_5 святкували день народження його кума. Додому він пішов близько 15:00 год. Зазначив, що ОСОБА_5 виходив до туалету приблизно на 10 хв., а тоді знову повернувся до святкування.

Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що показання законного представника та свідків є послідовними, логічними, належними та допустимими, об`єктивно підтверджуються іншими доказами.

Разом з тим, апеляційний суд вказав, що місцевий суд слушно взяв до уваги дані, що містяться на електронному носії інформації в додатку до допиту в суді малолітнього свідка ОСОБА_12 , який повідомив, що « Я грався з ОСОБА_21 , це моя подружка, гралися на шкільній площадці. Школа близько біля мого будинку, інших дітей не було. Дядько прийшов, я його не знав. Він був одягнений в чорні штани, тапки чорні, светр чорний, мав з собою рибу та пляшку. Він нікуди не йшов, сидів коло нас, попросив принести водичку, а ОСОБА_21 сиділа в нього на руках. Потім я приніс водичку і він попросив принести хлібчика. Поки я приніс, дядька з ОСОБА_21 не було і я побіг до мами, сказати, що немає ОСОБА_21. Я не бачив куди дядько і ОСОБА_21 пішли. Тоді ОСОБА_21 знайшли і пішли до хати. Я був в хаті з сусідкою. І тоді викликали поліцію. На площадці не було інших діток. Що говорив дядько, я не пам`ятаю.»

Крім того, судами враховано дані, що містяться на електронному носії інформації до протоколу «Барнахус», відповідно до яких під час допиту малолітня потерпіла ОСОБА_17 пояснювала: «Той дядько мені не сподобався. ОСОБА_22 прибіг, а я сиділа на руках у дядька, тоді дядько захотів хлібчика, ОСОБА_22 побіг. Ми гралися, дядько прийшов через ту статую. Він хотів води, бо він далеко дуже живе. ОСОБА_22 приніс йому воду, тоді мамі сказав, а мама йому сказала, щоб я йшла додому, бо тато подарунок мені купив. В мене була тривога, я злякалася, я одна. Коли ОСОБА_22 побіг за водичкою, я була на площадці, потім дядько послав ОСОБА_22 по хліб і мама сказала, що він багато хоче. Тоді ОСОБА_22 прийшов і сказав, що ОСОБА_21 немає, а мене немає, я сама плачу в туалеті. Дядько побіг, коли ОСОБА_22 побіг по хліб. Дядько був такий лисий, пострижений. Дядько сидів, сказав піти до нього на руки, я пішла до нього, тоді він мене відніс в хлопчачий туалет. Дядько був в чорному светрі і чорних штанах. Ніс мене на руках, я кричала, а він казав, щоб я була тихо. В туалеті сказав, щоб я була тихо, а сам побіг. Він зняв штанята і трусики, я більше не знаю. Дядько втік, я кричала сама, дід почув і він прибіг та забрав мене з туалету хлопчачого і приніс мене на площадку. Всі питали, що сталося. Мене дядько вкрав, а ОСОБА_22 побіг по воду. На площадці я була з ОСОБА_22, більше не було нікого, тоді дядько прийшов, послав його за хлібом і водою. Дядько зняв штани і трусики, і він кудись побіг в кінець. Тоді приїхала поліція і все. Була ще в лікарні, мене оглянули і ми поїхали. В туалеті сказав - «Тихо» і побіг, його забрали в поліцію. Три дня вже пройшло від того дядька. Було сонечко тоді, ми ще гралися, дядько прийшов з рибою, бутилкою і послав ОСОБА_22 за хлібом і водичкою.»

Як убачається із оскаржуваних судових рішень, проаналізувавши надані суду докази в їх сукупності, місцевий суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Водночас апеляційний суд дійшов висновку, що немає підстав ставити під сумнів показання малолітньої потерпілої, яка в силу свого віку (4-5 років) чітко описала словами, які саме дії вчиняв щодо неї обвинувачений. Зокрема, те, що він відніс її в хлопчачий туалет, сказав бути тихо, у приміщенні туалету зняв з неї штанці та трусики, сказав бути тихо і кудись побіг. Тобто, потерпіла повідомила, що дядько зняв з неї одяг, чим оголив її статеві органи, тож, вказала на факт вчинення розпусних дій обвинуваченим.

Разом з тим, апеляційний суд зауважив, що місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги психологічний висновок за результатами допиту малолітньої потерпілої, в якому зазначено, що в ході спостереження та інтерв`ювання під час допиту ОСОБА_6 зафіксовані ознаки психотравмувальної події: ідентифікація події дитиною як викрадення, опис дитиною дій "дядька" такими, які містять ознаки сексуального насильства ("зняв трусики і штани"), що, в свою чергу, є ситуацією загрози фізичній та психологічній цілісності дитини, порушенням відчуття безпеки, тому твердження апелянта, що дії обвинуваченого щодо малолітньої особи не мали будь-яких негативних наслідків та дитина жодних моральних чи психологічних страждань не зазнала, є безпідставними.

Відповідно до цього ж висновку за результатами проведення допиту малолітньої особи № 188 від 08 вересня 2023 року, з метою уникнення повторної травматизації дитини, потерпілій ОСОБА_27 не рекомендовано брати участь у судових засіданнях.

Суд апеляційної інстанції зауважив, що під час допиту в суді першої інстанції психолог ОСОБА_7 підтримала психологічний висновок складений нею та зазначила, що за результатами спостереження і бесіди, першим індикатором реакції дитини було переживання страху, а другий - це слова дитини про те, що були здійснені дії щодо зняття штанят і трусиків. Психолог повідомила, що дівчинка чітко сказала - «Дядько мене вкрав» та чітко описала обставини, що її віднесли в туалет: «Він мене посадив в туалет, зняв штани і трусики, а потім втік і я кричала, бо була сама».

Колегія суддів звертає увагу, що Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. У зв`язку з цим, відповідно до вимог ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції, зокрема, не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тож, доводи захисника про те, що психолог ОСОБА_7 у судовому засіданні спростувала свій психологічний висновок не є слушними.

Суд апеляційної інстанції визнав також безпідставним твердження сторони захисту з приводу того, що малолітня потерпіла повторювала слова, які нав`язані їй дорослими, оскільки психолог ОСОБА_7 у суді першої інстанції вказала, що частина інформації з чужих слів, яку повідомила потерпіла, стосується діалогу братика вдома, де її не було, переповідала реакцію і слова дорослих.

Апеляційний суд в оскаржуваному рішенні слушно зауважив, що за наведених обставин, під час оцінки показань потерпілої, свідків, висновку експерта, письмових доказів, в їх сукупності суд правильно вказав про наявність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, та про необґрунтованість тверджень сторони захисту про, що зміст показань потерпілої, свідків є суперечливими та не підтверджують фактичні викладені обставини, зазначені в обвинувальному акті.

Водночас суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції, зазначив, що докази по справі були належним чином досліджені під час розгляду в суді першої інстанції, є належними та допустимими відповідно до вимог статей 84-86 КПК України, оцінені судом згідно із ст. 94 КПК України, та в своїй сукупності спростовують доводи захисника про не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.

Решта доводів касаційної скарги захисника висновків суду апеляційної інстанції також не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, що в силу вимог статті 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.

Отже, на переконання колегії суддів касаційного суду, під час апеляційного розгляду, суд перевірив доводи апеляційної скарги захисника та надав на них вичерпну відповідь, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів.

Ухвала суду апеляційної інстанції є вмотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

У той же час, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412, 413 КПК України, а відтак й необхідності скасування чи зміни судових рішень на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.

Оскільки з касаційної скарги захисника, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Лановецького районного суду Тернопільської області від 02 грудня 2024 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 03 березня 2025 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3