ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 675/253/25

Провадження № 11-кп/820/490/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Хмельницького апеляційного суду в режимі відеоконференції судову справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 14 травня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 14 травня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Своє рішення суд мотивував тим, що у поведінці засудженого ОСОБА_6 мають місце позитивні тенденції у виправленні, однак вищевказані обставини на час розгляду клопотання останнього не доводять, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення та невідбута частина призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінена покаранням на певний строк. Також матеріали особової справи не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали подальше відбування покарання засудженим ОСОБА_6 в установі виконання покарань.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою його клопотання задовольнити.

Вказує, що він був засуджений вироком Апеляційного суду Чернігівської області 02 квітня 2004 року до довічного позбавлення волі, станом на лютий 2025 року відбув 22 роки 3 місяці покарання. ОСОБА_6 посилається на практику Європейського суду з прав людини, згідно якої у кожного засудженого до довічного позбавлення волі повинна бути реальна можливість скоротити строк призначеного покарання. При цьому ОСОБА_6 вважає, що Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року не дотримана рівність всіх засуджених перед законом, вважає позицію вказаного Закону про можливість заміни невідбутої частини довічного позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років після відбуття не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання такою, що ставить в нерівні умови засуджених, які відбули 15 років та тих, хто відбув більший строк покарання. Вважає, що буде відповідати принципу недопущення дискримінації, зважаючи на відбутий ним строк покарання, заміну йому довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк 5 років.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали клопотання, думку прокурора, якийі заперечував проти задоволення клопотання, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

За змістом ч.ч.1, 5ст.82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 засуджений вироком апеляційного суду Чернігівської області від 02 квітня 2004 року за ст. ст. 93 п. п. «а», «е», «і», 93 п. п. «ж», «з», «і», 142 ч. 3, 142 ч, 2, 69, 140 ч. 3, 140 ч. 2, 17 ч. 2, 140 ч. 3, 193 ч. 3 КК України (1960 р.), ст. ст. 185 ч. 3, 187 ч. 4, 263 ч. 1, 263 ч. 2, 357 ч. 3, 358 ч. 2, 70 КК України (2001 р.) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю ОСОБА_6 .

Ухвалою Колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 05 жовтня 2004 року вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області від 02 квітня 2004 року щодо ОСОБА_6 змінено; ОСОБА_6 вважається засудженим за сукупністю злочинів, передбачених ст. ст. 93 п. п. «а», 93 п. п. «ж», «з», «і», 142 ч. 3, 142 ч, 2, 69, 140 ч. 3, 140 ч. 2, 17 ч. 2, 140 ч. 3, 193 ч. 3 КК України (1960 р.), ст. ст. 185 ч. 3, 187 ч. 4, 263 ч. 1, 263 ч. 2, 357 ч. 3, 358 ч. 2, 70 КК України (2001 р.) до покарання, призначеного судом першої інстанції, тобто до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16 березня 2017 року ОСОБА_6 зараховано в строк попереднього ув`язнення затримання та тримання під вартою як запобіжний захід з 22 листопада 2002 року по 05 жовтня 2004 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У відповідності до положень ч.ч.3, 12, 13ст.154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до ст.ст. 81,82Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі.

Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації.

Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення.

Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Засуджена особа, якій покарання у виді позбавлення волі на певний строк призначено в порядку заміни більш м`яким покаранням та в якої настало право на застосування умовно-дострокового звільнення, додатково повинна подати до суду звіт про виконання індивідуального плану виправлення та ресоціалізації під час відбування більш м`якого покарання, у тому числі аналіз причин успішності або неуспішності виконання заходів, передбачених зазначеним планом.

Відповідно до абзацу третього пункту 2постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» наказом Міністерства юстиції України №294/5 від 19.01.2023, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2023 року за № 116/39172 затверджено «Порядок визначення ступеня виправлення засудженого».

Цей Порядок визначає обсяг, механізм оформлення персоналом установи виконання покарань матеріалів стосовно засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до статей 81,82 Кримінального кодексу України, а також інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, для визначення ступеня виправлення засудженого.

Необхідною умовою застосування положень статті 82 КК України є те, що засуджений став на шлях виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь час відбування покарання.

Як вбачається із складеної адміністрацією державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» характеристики на ОСОБА_6 , він не робить висновків зі своїх минулих помилок, повторює помилки; стикаючись з проблемою, вчиняє перше-ліпше, що спадає на думку; самооцінка завищена; не бере відповідальності за вчинені злочини на себе; за час відбування покарання не заохочувався, допустив сім порушень режиму відбування покарання, які виражались у зберіганні заборонених предметів, порушенні розпорядку дня; на даний період часу не працевлаштований; у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний; намагається утримувати у чистоті та порядку приліжкову тумбочку; дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням; не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці; відповідно до статей 107, 110 Кримінально-виконавчого кодексу України підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та телефонних розмов, отримує посилки та бандеролі; усвідомлює, що саме потребує змін, але при цьому нічого не робить; має позитивні плани на майбутнє, але не розуміє, яким чином їх втілити. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як високий.

Комісією державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» за участю уповноваженого органу з питань пробації складено висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_6 , згідно якого з урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи в сумі 49 балів засуджений не став на шлях виправлення та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Наявна в матеріалах особової справи характеристика, висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та інші матеріали на засудженого ОСОБА_6 сумнівів у достовірності занесених у них даних у суду не викликають.

У матеріалах особової справи наявний витяг з протоколу № 16 від 24 квітня 2025 року засідання комісії державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» з розгляду питань щодо застосування до засуджених заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби (статті 81, 81-1, 81-2, 107 КК України), заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (стаття 82 КК України), встановлення адміністративного нагляду згідно із Законом України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», переведення засуджених на підставах, установлених статтями 10, 50, 57, 93, 101, 147, 151-1 КВК України, яка вирішила відмовити в направленні матеріалів в суд щодо заміни покарання ОСОБА_6 у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк на підставі ч. 5 ст. 82 КК України як такому, що не став на шлях виправлення.

Індивідуальний план виправлення та ресоціалізації щодо себе засуджений ОСОБА_6 суду не подав.

Встановлено, що на момент розгляду клопотання судом ОСОБА_6 формально набув право на застосування до нього ст. 82 КК України.

Водночас призначення більш м`якого покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправлення засудженого і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Головною передумовою для застосування до особи більш м`якого покарання є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт того, що засуджений став на шлях виправлення.

Колегією суддів встановлено, що у поведінці засудженого ОСОБА_6 мають місце позитивні тенденції у виправленні, однак вищевказані обставини на час розгляду клопотання останнього не довели, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення та невідбута частина призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінена покаранням на певний строк.

Також матеріали особової справи не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали подальше відбування покарання засудженим ОСОБА_6 в установі виконання покарань.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Прийняття рішення про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі строковим покаранням не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку колегії суддів, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

В ході апеляційного розгляду ні захисником, ні засудженим не наведено мотивів та ґрунтовних доводів щодо підстав для задоволення апеляційної скарги.

Необхідно звернути увагу на те, що відповідно до п. 9 «Порядку визначення ступеня виправлення засудженого», якщо засуджений виявив бажання звернутися до суду особисто щодо заміни покарання відповідно до ст.ст.81,82 КК України та в інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, він письмово звертається до адміністрації установи виконання покарань. Адміністрація установи виконання покарань протягом п`яти днів безкоштовно зобов`язана надати засудженому копії документів, передбачених абзацом другим пункту 3 цього Порядку, для подачі їх до суду в установленому законодавством порядку.

Аналізуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8КПК України, та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого.

Отже, незважаючи на доводи апеляційної скарги засудженого, призначене ОСОБА_6 за вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 02 квітня 2004 року покарання у виді довічного позбавлення волі, не може бути визнане таким, що не відповідає вимогам Конституції та законам України, а також практиці Європейського суду з прав людини, а відтак колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення вимог апелянта та заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі із визначеним строком.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці не довів, що став на шлях виправлення, а тому заміна покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк до нього не може бути застосовано.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого. За період відбування покарання ОСОБА_6 мав 7 стягнень та жодного заохочення, при цьому останнє стягнення у січні 2024 року.

З огляду на викладене, підстав для скасування ухвали суду, за наведеними в апеляційній скарзі мотивами, немає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 14 травня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк залишити без змін.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: