ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/538/25 Справа № 704/1346/24 Категорія: ст.336 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаряОСОБА_5

прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси в режимі відеоконференції кримінальне провадження за спільною апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 02 травня 2025 року, яким

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Романівка Тальнівського району, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , громадянина України, неодруженого, на утриманні неповнолітніх, малолітніх дітей не має, непрацюючого, освіта професійно-технічна, раніше не судимого,

визнано винуватим ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахується з моменту затримання обвинуваченого після набрання вироком суду законної сили.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку районного суду ОСОБА_7 визнаний винуватим і засуджений за те, що він перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи військовозобов`язаним, у зв`язку з оголошенням загальної мобілізації на військову службу за мобілізацією відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 № 2105-ІХ, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 22.05.2022 № 2264-ІХ, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 15.08.2022 № 2501-ІХ, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 16.11.2022 № 2739-ІХ, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 02.05.2023 № 3058-ІХ, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 27.07.2023 № 3276-ІХ, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 08.11.2023 № 3430-ІХ, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 23.07.2024 № 3892-IX, пройшов 12.09.2024 медичний огляд, за результатами якого військово-лікарською комісією його визнано придатним до військової служби.

У подальшому 12.09.2024 ОСОБА_7 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 , де отримав повістку про його виклик на 15.09.2024 19 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проведення призову за мобілізацією та відправлення у військову частину НОМЕР_1 , яку йому запропоновано отримати уповноваженим представником ІНФОРМАЦІЯ_2 під особистий підпис.

Всупереч вимог ст. ст. 1, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до положень якої, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 № 2105-ІХ, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 22.05.2022 № 2264-ІХ, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 15.08.2022 № 2501-ІХ, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 16.11.2022 № 2739-ІХ, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 02.05.2023 № 3058-ІХ, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 27.07.2023 № 3276-ІХ, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 08.11.2023 № 3430-ІХ, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 06.02.2024 № 3565-IX, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 08.05.2024 № 3685-IX, діючи умисно, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних на те причин (з особистих міркувань), усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і бажаючи їх настання, будучи придатним до військової служби, та не маючи права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, передбачену ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ОСОБА_7 відмовився від подальшого призову за мобілізацією та не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 19 год. 00 хв. 15.09.2024 для відправки до військової частини НОМЕР_1 .

Своїми умисними діями ОСОБА_7 порушив порядок комплектування Збройних Сил України, а також вимоги абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», відповідно до яких громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибути за викликом районного військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних.

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції в спільній апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник порушують питання про зміну вироку районного суду. Просять призначити ОСОБА_7 покарання з випробуванням, застосувавши вимоги ст.75 КК України.

Вважають, що судом було допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення по справі, що потягло за собою призначення надто суворого покарання. ОСОБА_7 , є особою раніше не судимою, по місцю проживання характеризується позитивно, проживає одиноко, часто хворіє, але немає коштів на лікування.

З урахуванням вищенаведеного, обвинувачений та його захисник вважають за можливе застосувати до ОСОБА_7 положення ст.75 КК України та звільнити останнього від покарання з випробуванням, оскільки саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ці вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані вірно за ст.336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наведеними у вироку доказами, які судом досліджені повно, всебічно та об`єктивно.

Зі змісту спільної апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , та його захисника, останні оскаржують вирок лише в частині призначеного покарання, а саме не погоджуються з призначеним ОСОБА_9 покарання у виді реального позбавлення волі строком на три роки. За вказаних обставин, урахувавши вимоги ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

При призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції належним чином дотримані.

Ухвалюючи рішення про призначення ОСОБА_7 покарання, який має відбувати реально, районний суд з урахуванням фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вчинив нетяжкий злочин, має вік 55 років, на спеціальних обліках не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, вчинив один епізод злочинної діяльності, відсутність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, вину у вчиненні інкримінованого діяння не визнав, що свідчить його відношення до скоєного, тому дійшов вірного висновку про призначення реального відбування покарання ОСОБА_9 , яке призначив у мінімальному розмірі в межах санкції ст.366 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення ОСОБА_9 покарання у виді реального позбавлення волі, яке є достатнім та необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень іншими особами.

Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є правом, а не обов`язком суду, яке застосовується при наявності відповідних умов.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, військовозобов`язаний ОСОБА_10 , будучи придатним до військової служби та не маючи передбачених законодавством підстав на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією відмовився від подальшого призову за мобілізацією та не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 19 го.00 хв 15.09.2024 для відправки до військової частини НОМЕР_1 .

Зазначені в апеляційній скарзі обставини, які на думку обвинуваченого та захисника є підставою для застосування положень ст.75 КК України, були враховані місцевим судом при призначенні покарання в повному обсязі. Твердження щодо того, що ОСОБА_10 часто хворіє не підтверджується будь-якими доказами, які б свідчили про неможливість останнього за станом здоров`я нести військову службу за мобілізацією.

Колегія суддів вважає, що звільнення ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 не забезпечить реалізацію приписів статей 50, 65 КК України в умовах воєнного стану, звільнення особи від відбування покарання з випробуванням в цьому провадженні демотивує інших осіб, які підлягають мобілізації, створює в очах громадян та суспільства негативне враження безладдя та безкарності, знижує рівень військової дисципліни і боєздатність підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовозобов`язаний ОСОБА_7 12.09.2024 пройшов медичний огляд, за результатами якого військово-лікарської комісії його визнано придатним до військової служби.

12.09.2024 ОСОБА_7 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де отримав повістку про його виклик на 15.09.2024 19 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проведення призову за мобілізацією та відправлення у військову частину НОМЕР_1 , яку йому запропоновано отримати уповноваженим представником ІНФОРМАЦІЯ_2 під особистий підпис.

В подальшому всупереч ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ОСОБА_10 відмовився від подальшого призову за мобілізацією та не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 19 год.00 хв. 15.09.2024 для відправки до військової частини НОМЕР_1 , чим порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації і тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Суд апеляційної інстанції враховує, що районний суд у повній мірі врахував суспільну небезпечність вчиненого Сорокою кримінального правопорушення та той факт, що на території України введений воєнний стан, а тому дана категорія кримінальних правопорушень викликає значний суспільний резонанс, у зв`язку з чим призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України не сприятиме його меті виправленню та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що ухилення від захисту Вітчизни в період воєнного стану свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, оскільки створює загрозу для безпеки держави у сфері оборони, може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Також, колегія суддів враховує практику Верховного Суду викладену в постанові від 15.11.2023 у справі № 641/1067/23 де висловлено правову позицію, відповідно до якої звільнення від відбування покарання з випробуванням особи, яка в умовах воєнного стану ухилилась від призову на військову службу під час мобілізації, створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя та безкарності, тому висновок суду щодо неможливості застосування до засудженого положень ст. 75 КК України є правильним.

Переконливих аргументів, які б свідчили про порушення судом приписів статей 50, 65 КК України, або доводили явну несправедливість призначеного ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на 3 роки через його суворість в апеляційній скарзі не міститься. При цьому районний суд призначив Сороці мінімальне покарання, передбачене санкцією ст.336 КК України

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що при призначенні покарання неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, тому спільна апеляційна скарга обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Спільну апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 02 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий-суддя

Судді