ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/1676/25 Номер провадження 11-сс/814/609/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника підозрюваногоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17 липня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 липня 2025 року за №0000286, задоволено клопотання слідчого СВ ВП №2 Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Кобеляцького відділу Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 , і застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, а саме до 14 вересня 2025 року, підозрюваному

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Колісники Полтавського р-ну Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , судимому

07 травня 2018 року Кобеляцьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст.121 КК України на 7 років позбавлення волі.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя врахував: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, існування ризиків, визначених у п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може: переховуватись від органу досудового розслідування, суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, обставини, характер і тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, визначене за його вчинення покарання, особу підозрюваного та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам.

Водночас слідчий суддя на підставі п.1 ч.4 ст.183 КПК України дійшов висновку про необхідність застосування зазначеного вище запобіжного заходу без визначення розміру застави ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17 липня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту. Свої вимоги мотивує тим, що: слідчий суддя не врахував те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, який не перешкоджав кримінальному провадженню, не переховувався від слідства, співпрацював із ним, добровільно надав показання, визнав винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні, й потерпіла не наполягала на триманні ОСОБА_8 під вартою; сама по собі тяжкість інкримінованого злочину не є підставою для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, позицію прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, водночас підтвердила те, що 30 липня 2025 року ОСОБА_8 додатково повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, обговорила доводи апелянта та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ВП №2 Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 липня 2025 року за №0000286 (а.п.4).

Досудовим розслідуванням установлено, що в ніч із 11 на 12 липня 2025 року ОСОБА_8 в приміщенні спальної кімнати в літній кухні за адресою спільного проживання зі своєю співмешканкою ОСОБА_11 по АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході конфлікту умисно наніс ОСОБА_11 декілька ударів коліном і руками, стиснутими в кулак, у ділянку ребер, а також декілька ударів коліном і долонею в обличчя, заподіявши їй тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

14 липня 2025 року слідчим ОСОБА_12 за погодженням із прокурором ОСОБА_10 повідомлено ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України (а.п.18-19).

17 липня 2025 року слідчий ОСОБА_9 за погодженням із прокурором ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області з клопотанням про застосування підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, мотивуючи подане клопотання наявністю: обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримнального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, ризиків, визначених у п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливістю інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам (а.п.1-28).

Слідчий суддя, задовольнивши клопотання слідчого, застосував ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів (а.п.31-38).

Слідчий суддя вказав, що зазначені у клопотанні обставини щодо необхідності застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мають місце, підтверджуються достатніми, на цьому етапі розслідування доказами, й у висновках, які зробив орган досудового розслідування, чогось необґрунтованого чи довільного не встановлено. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

За практикою Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Нечипорук та Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року визначено, що термін "обґрунтована підозра" означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення Європейського суду з прав людини від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»).

Розглядаючи клопотання про застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, яка підтверджується вагомими доказами, існування ризиків, визначених у п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може: переховуватись від органу досудового розслідування, суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, обставини, характер і тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 умисного кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином і за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, особу підозрюваного та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленим вище ризикам.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, учасниками провадження, в тому числі в апеляційній скарзі не оспорюється та відповідно до матеріалів, доданих до клопотання слідчого, підтверджується вагомими доказами, на підставі розумної оцінки сукупності яких слідчий суддя правильно визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра в якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Не оспорюється учасниками провадження й сама необхідність застосування запобіжного заходу підозрюваному.

Разом з цим, із урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та даних про особу підозрюваного в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді в частині доведеності в цьому кримінальному провадженні заявлених стороною обвинувачення ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України.

Так, наявні у справі факти та обставини, на які посилається орган досудового розслідування в клопотанні та доведені прокурором у судовому засіданні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 може: переховуватись від органу досудового розслідування, суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що, в свою чергу, дає підстави для застосування до нього одного із запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, з метою забезпечення кримінального провадження.

Згідно з матеріалами провадження ОСОБА_8 судимий за вчинення тяжкого насильницького злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, звільнився з місць позбавлення волі 30 вересня 2024 року (а.п.23), не працює, за місцем проживання характеризується негативно, ОСОБА_13 (його мати) неодноразово зверталась до селищного голови з повідомленнями про вчинення підозрюваним щодо неї систематичного фізичного та психологічного насильства, за місцем її проживання направлялась мобільна бригада соціально-психологічної допомоги особам, постраждалим від домашнього насильства, КУ «Центр надання соціальних послуг», але ОСОБА_8 погрожував фахівцям, виражався нецензурною лайкою щодо них, на зауваження не реагував (а.п.24), підозрюваний під час допиту в ході досудового розслідування визнав винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину (а.п.20-21), брав участь у слідчому експерименті (а.п.25).

Відповідно до ст.178 КПК України колегія суддів, ураховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 після попереднього засудження за аналогічне кримінальне правопорушення інкримінованого йому умисного тяжкого злочину шляхом застосування в стані алкогольного сп`яніння насильства до потерпілої, з якою він спільно проживав однієї сім`єю, і заподіяння їй у такий спосіб тяжкого травмування, небезпечного для життя в момент заподіяння, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу підозрюваного та його поведінку в їх сукупності, вважає, що лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 .

З викладеного вище слідує, що слідчий суддя в ході прийняття рішення про застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, й зазначені обставини підтверджені достатніми даними.

На цьому етапі розслідування лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеним стороною обвинувачення під час розгляду клопотання, що виключає можливість обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й особистого зобов`язання чи домашнього арешту, як просить сторона захисту.

Водночас, що стосується посилань апелянта на думку потерпілої, яка не наполягала на триманні ОСОБА_8 під вартою, то вказана думка є вирішальним фактором у ході обрання заходу забезпечення кримінального провадження, підлягає врахуванню з іншими обставинами справи в їх сукупності та не спростовує висновки слідчого судді про неможливість запобігти ряду встановлених вище ризиків у разі незастосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому не є мотивованою та доцільною підставою для його зміни на більш м`який.

Пунктом 1 ч.4 ст.183 КПК України визначено, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

ОСОБА_8 обгрунтовано підозрюється у вчиненні в стані алкогольного сп`яніння тяжкого злочину із застосуванням насильства до потерпілої, що привзело до заподіяння тяжкої шкоди її здоров`ю.

Тому, враховуючи встановлені ризики, передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину, наведені вище підстави, передбачені ст.178 КПК України, то слідчий суддя, як наслідок, правильно не визначив розмір застави підозрюваному.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17 липня 2025 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4