ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000651 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ Донецької області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч.ч. 1, 2 ст. 307, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна належного на праві власності, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_8 , завідомо знаючи, що операції з наркотичними засобами та психотропними речовинами є незаконними, зберігаючи при собі психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, реалізуючи свій злочинний умисел, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст. ст.7,12,17,25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 № 60/95-ВР, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та зловживанню ними» від 15.02.1995, № 62/95-ВР, наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000, постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів, переслідуючи корисливі мотиви, 12.06.2024 року о 14 годині 41 хвилині, перебуваючи біля ТРЦ «Амстор», розташованого за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Маяковського, 1 м реалізував за грошові кошти в сумі 2940 гривень, тобто незаконно, умисно збув покупцеві оперативної закупки ОСОБА_9 речовину, які містять психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, маса метамфетаміну у речовинах 0,1790 грама та 0,2324 грама.

Крім того ОСОБА_8 завідомо знаючи, що операції з наркотичними засобами та психотропними речовинами є незаконними, зберігаючи при собі психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, реалізуючи свій злочинний умисел, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст. ст.7,12,17,25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 № 60/95-ВР, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та зловживанню ними» від 15.02.1995, № 62/95-ВР, наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000, постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів, переслідуючи корисливі мотиви, 01.07.2024 року приблизно о 15 годині 18 хвилин, перебуваючи біля будинку № 5 який розташовано по вулиці Леоніда Бикова м. Краматорська реалізував за грошові кошти в сумі 2940 гривень, тобто незаконно, умисно, повторно збув покупцеві оперативної закупки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 речовину, які містять психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, маса метамфетаміну у речовинах 0,1454 грама та 0,1701 грама.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить змінити вирок суду та призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.ч. 1, 2 ст. 307 КК України. Зазначає, що ОСОБА_8 лише допомагав придбати наркотичні засоби для свого знайомого. Хоча формально в діях його підзахисного і є ознаки злочину, передбаченого ст. 307 КК України, вважає, що до нього може бути застосовано положення ст. 69 КК України, оскільки він вину визнав повністю, з першого дня співпрацював зі слідством, сприяв розслідуванню справи, в скоєному щиро розкаявся та зробив для себе належні висновки. Просить суд, звернути увагу на особистість ОСОБА_8 , який раніше не судимий, має на утриманні двох неповнолітніх доньок, є співробітником благодійного фонду, займався евакуацією та підтримкою осіб, постраждалих внаслідок збройної агресії Росії проти України. Зауважує про незадовільний стан здоров`я ОСОБА_8 . Звертає увагу на неврахування судом жодної з вищенаведених підстав, що на його думку, пом`якшують покарання.

Заслухавши доповідача, доводи учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікація його дій за ч.ч. 1, 2 ст. 307 КК України захисником не оспорюються.

Що стосується доводів про можливість застосування до ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених статтями 50, 65 КК, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429,437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визначено дві групи обставин, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, що мають враховуватися в їх сукупності, а саме: наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто, принаймні одна з встановлених обставин має істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. В поєднанні з обставинами (обставиною), яка пом`якшує покарання, та з урахуванням даних про особу, які відповідним чином характеризують винуватого, зазначені чинники у своїй сукупності утворюють підставу для застосування ст. 69 КК. Призначення більш м`якого покарання, ніж зазначене в санкції кримінально-правової норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені у справі обставини в своїй сукупності настільки істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 11 листопада 2020 року в справі № 370/2596/18 (провадження № 51-3884 км 20).

Визначення поняття обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, також сформульовано в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 вересня 2019 року (справа № 744/884/17; провадження № 51-8413км18). Зокрема, суд виходив з системного тлумачення положень статей 66 та 69 КК України і тих статей спеціальної частини Кодексу, які визначають певні пом`якшуючі обставини як елемент складу злочину.

При цьому суд дійшов висновку, що обставини чи сукупність обставин, які відповідно до положень статті 69 КК України надають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають бути такого ж характеру і сили, які зумовили створення привілейованих складів злочинів. Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, поведінкою особи під час вчинення кримінального правопорушення й іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватої особи.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_8 покарання і його розміру суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, сильнодіючих лікарських засобів, обставини справи та особу обвинуваченого.

Обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

Твердження захисника про те, що суд безпідставно не визнав визнання вини, співпрацю зі слідством, сприяння розслідуванню справи та щире каяття обставинами, які пом`якшують покарання на увагу не заслуговують.

Так, активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним.

Визнання ОСОБА_8 своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

Стосовно щирого каяття, то Верховний Суд у своїх рішеннях (ЄУН справ 199/6365/19, 643/13256/17, 166/1065/18) неодноразово зазначав про те, що щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про не встановлення під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 обставин, які пом`якшують покарання, є обґрунтованим.

Посилаючись в апеляційній скарзі на можливість застосування до ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України через визнання останнім вини, співпрацю зі слідством та щире каяття захисник не обґрунтував, яким чином вказані обставини впливають на суспільну небезпечність вчинених діянь й, відповідно, знижують ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_8 має незадовільний стан здоров`я, має на утриманні двох неповнолітніх доньок, є співробітником благодійного фонду, займався евакуацією та підтримкою осіб, постраждалих внаслідок збройної агресії Росії проти України також не знижує суспільну небезпечність вчинених ним діянь.

З огляду на вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

У відповідності зі ст.ст. 50, 65 КК України особі, що скоїла злочин, покарання повинне бути призначене необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також попередження здійснення нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції врахував всі обставини справи, дані про особу обвинуваченого, тому покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів, у зв`язку із чим підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2025 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді: