Справа № 162/485/23
Провадження № 1-кп/162/16/2025
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 05.01.2023 року за №0000015 про обвинувачення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України (далі КК України),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8 01.01.2023 року близько 21 год, не маючи права на керування транспортними засобами, керуючи технічно справним мотоциклом марки «VIPER», моделі «V150А», реєстраційний номер НОМЕР_1 , при цьому, перевозячи пасажира ОСОБА_10 , будучи обоє без мотошоломів і рухаючись зі швидкістю близько 40 км/год по горизонтальній прямій ділянці асфальтобетонного покриття автомобільної дороги по вул. 1-го Травня в с. Цир Камінь-Каширського району Волинської області поблизу домогосподарства №61, в порушення п.п. 2.3б, 2.3г, 12.3 Правил дорожнього руху України, діючи з необережності, проявив неуважність, не простежив за зміною дорожньої обстановки та не відреагував на її зміну, при виникненні небезпеки для руху або перешкоди, яку об`єктивно спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалася по проїзній частині дороги в попутному напрямку, через що допустив падіння транспортного засобу разом із пасажиром поблизу правого узбіччя.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи без мотошолома, отримав тілесні ушкодження у виді відкритої черепно-мозкової травми: підшкірного крововиливу центральної третини лоба з осадженням шкіри ділянки медіального кінця правої брови і правої половини міжбрівної ділянки; поширеного підшкірного крововиливу правої половини обличчя з підшкірною гематомою правої параорбітальної ділянки; субкон`юктивального крововиливу правого очного яблука; підшкірної гематоми лівої параорбітальної ділянки з переходом у вигляді підшкірного крововиливу на ліву суборбітальну ділянку і на медіальну половину лівої щічної ділянки обличчя; підшкірного крововиливу носа; вдавленого перелому лобної кістки з переходом на кістки носа, решітчасту та клиноподібну кістки основи черепа з обмеженими епідуральними крововиливами; забою головного мозку з крововиливами під його оболонки, явищами поверхневого розмозження мозкової речовини в ділянках полюсів обох лобних доль в стадії проліферативних змін та імпресією поодинокого дрібного відламку внутрішньої пластини щільної речовини лобної кістки, що призвело до набряку-набухання речовини головного мозку, який розвинувся в результаті отримання відкритої черепно-мозкової травми та послугувало причиною смерті потерпілого ОСОБА_10 .

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта згідно з вимогами ст.337 КПК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся. Повідомив суду про обставини та мотиви, вчиненого ним кримінального правопорушення. Підтвердив обставини, викладені у обвинувальному акті та вказав, що 01.01.2023 року близько 18-19 год їхав з дому власним мотоциклом (не маючи посвідчення водія, але кермував ще зі школи), зупинився в центрі села біля магазину, там був ОСОБА_12 , який запитав «куди їдеш». Відповів йому, що їде туди, де святкував Новий рік, до хлопців. ОСОБА_13 запитав чи підвезе його, на що обвинувачений погодився. Обоє були без мотошоломів, їхали по вулиці Першого Травня, ближче до узбіччя, близько 1 км. Було темно та сухе асфальтне покриття. Під час руху ОСОБА_13 говорив до нього, був п`яний. Обвинувачений задивився, на нього, щоб зрозуміти, що він хоче, відволікся від обстановки на дорозі, не простежив, що попереду йшли двоє дівчат, зачепив одну з них, яка впала. Внаслідок цього обвинувачений з ОСОБА_13 теж впали з мотоцикла в сторону узбіччя, як саме не пам`ятає. Коли встав, то бачив, що ОСОБА_13 вже сидів на узбіччі недалеко від мотоцикла і в нього з носа йшла кров. Потім позбігалися люди. Спочатку вони пішли у двір до сусіда, щоб прийти до тями та вмитися. Пізніше повезли ОСОБА_13 в лікарню ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . А обвинувачений тим часом пішов подивитися, як там дівчата, та разом з ними і їх матірю пішов до фельдшера. Брат дівчат, ОСОБА_17 , завіз в подальшому їх в лікарню. У мотоциклі також були пошкодження: фари, панель приборів та щитка. Після ДТП він завів мотоцикл до сестри ОСОБА_18 в гараж. Подія сталася близько 20 год. Швидку допомогу та поліцію не викликали. На наступний день дізнався від ОСОБА_19 , що у ОСОБА_13 перебита переносиця. Зранку пішов до ОСОБА_20 додому, хотів з ОСОБА_21 завезти його в лікарню, але він почав щось на собі показувати, як казали «вхопила біла гарячка», і відмовився їхати, вигнав їх, закрився в кімнаті, закурив. Потім пішли до дівчат, але їх не було вдома, були в лікарні. Після цього ще раз приходив до ОСОБА_20 , який поводив себе так само, як і першого разу, казали від горілки. Бачив у нього синяки під очима. Знає, що через декілька днів його знову возили у лікарню, де він і помер. Вибачався перед потерпілими і дівчатами та відшкодував їм матеріальну шкоду.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, також підтверджується показаннями допитах у судовому засіданні потерпілих та свідків.

Потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні повідомив, що йому не було відомо про ДТП та її обставини, оскільки він не був при цьому присутній, знає лише зі слів односельців, що вона відбулася. Після аварії не бачив стану чи якихось ушкоджень ОСОБА_20 , бо тоді виключали світло і він повернувся додому пізно (десь опівночі), хоча проживали з ним разом у батьківській хаті. Коли ОСОБА_22 прийшов, просився вийти на вулицю, де, спіткнувшись, впав на бетонному порозі обличчям об ребристу батарею як саме не бачив. Він встав і пішов далі (в туалет), потім вернувся в будинок і сидів на ліжку у себе в кімнаті, всю ніч і зранку він говорив щось незрозуміле. Помітив зранку, що у ОСОБА_22 були синяки під очима, але ніхто не питав, звідки вони. На другий день зранку із сусідом та потерпілою ОСОБА_23 завозив ОСОБА_22 в лікарню, бо думали, що з ним щось сталося через горілку (бо ОСОБА_22 сильно пив) можливо гарячка, щоб його прокапали. На приймальному відділенні їм сказали везти ОСОБА_22 у ОСОБА_24 , однак вони домовились залишити його у Любешівській лікарні. ОСОБА_22 підготували, прив`язали до ліжка та повезли на 2 поверх, у яке відділення не знає. Залишили його у палаті та вийшли, при цьому він продовжував щось говорити. Вони купили назначені по рецепту ліки і поїхали додому, десь об 11 годині. Близько 19 години подзвонили матері та сказали, що ОСОБА_22 помер. Мати разом з потерпілою ОСОБА_23 поїхали в лікарню. На наступний день з сусідом забрали його з моргу та повезли тіло в ОСОБА_25 на експертизу, після якої вони з братом завези його додому, де покійний пробув ніч, і на наступний день його поховали. Після аварії він пробув вдома одну ніч. Жодних претензій до обвинуваченого не має, просив не призначати реальної міри покарання.

Свідок ОСОБА_11 суду зазначила, що наскільки пам`ятає, 01.01.2023 року ввечері у с. Цир вони з сестрою поверталися із зібрання, недалеко від її місця проживання вона стала учасником ДТП, як їй стало відомо згодом, за участю ОСОБА_26 . Хто ще був, не бачила. Обставин події не пам`ятає, із транспортних засобів був мотоцикл, який рухався ззаду. Вони йшли по обочині з правої сторони дороги. Пам`ятає, що впала і лежала на дорозі, вдарилась головою. Потім її доставили до фельдшера ОСОБА_27 (хто саме, не пам`ятає), а потім брат ОСОБА_28 звіз її в лікарню у Любешів, де кілька днів лікувалася від отриманих ушкоджень незначного струсу мозку (зашивали голову). Туровець вибачався перед нею, жодних претензій до обвинуваченого не має.

Свідок ОСОБА_29 у судовому засіданні вказав, що 01.01.2023 року відвозив ОСОБА_20 з дому до лікарні (на прохання його брата ОСОБА_30 ) автомобілем під кермуванням ОСОБА_31 . Спочатку казали, що ОСОБА_22 впав на порозі, потім сказали, що впав з мотоцикла з ОСОБА_32 . Був побитий ніс та синяки під очима, звідки вони не питав. ОСОБА_22 говорив щось незрозуміле, був п`яний. Завели ОСОБА_22 на обстеження, що саме робили не бачив. Лікар сказав везти ОСОБА_22 до ОСОБА_24 на МРТ, від чого той відмовився, тоді йому сказали госпіталізуватися, однак ОСОБА_22 відмовився від госпіталізації. Після цього ОСОБА_22 відвезли додому. На наступний день ввечері прийшла мати ОСОБА_22 , сказала, що з ним щось не так (говорить сам до себе). Він прийшов до них в будинок, і бачив, що в нього напевно гарячка, зв`язали йому руки і ноги, щоб він нікуди не пішов. Ближче до обіду наступного дня із сусідом ОСОБА_33 та братом ОСОБА_34 завезли ОСОБА_22 в ОСОБА_35 у лікарню, він був не при тямі, лікар знову казав поїхати в ОСОБА_24 зробити МРТ, однак ОСОБА_36 не хотів брати на себе таку відповідальність та везти. ОСОБА_22 поклали в лікарню, після чого всі інші поїхали додому. ОСОБА_37 десь пів 12 год повідомила, що він помер. Його дружина казала, що третю клінічну смерть він не витримав. На наступний день о годині 8-9 забирав ОСОБА_22 вже з моргу. Очевидцем ДТП він не був.

Свідок ОСОБА_38 , батько обвинуваченого, суду пояснив, що сину на праві власності належить мотоцикл. Зі слів сина знає, що вони разом з ОСОБА_13 їхали на мотоциклі і попадали в ДТП. Син розповідав, що ОСОБА_13 після цього доставив у лікарню ОСОБА_39 . Син відвідував ОСОБА_13 , цікавився, чи все добре в ОСОБА_22 . Про інших учасників ДТП син нічого не розповідав. Бачив, що після ДТП мотоцикл був пошкоджений.

Свідок ОСОБА_40 , сестра обвинуваченого, суду вказала, що брат у її гаражі ставить свій мотоцикл, який йому належить на праві власності близько року. Вона ніколи не контролювала, коли брат ставив, а коли забирав мотоцикл. Будь-яких обставин по ДТП їй не відомо. Вже коли поліція прийшла, то дізналась про обставини і надавала дозвіл на огляд мотоцикла, оскілки він перебував на її подвір`ї. У мотоцикла була побита фара, точніше сказати не може. У подальшому мотоцикл вилучили. До цієї обставини, до брата жодних претензій з боку правоохоронних органів не було.

Свідок ОСОБА_41 суду вказав, що потерпілий ОСОБА_12 був його сусідом через дорогу. Його мати попросила відвезти ОСОБА_22 в лікарню. З ними їздив ще один сусід та брат ОСОБА_42 . Хлопці взяли ОСОБА_22 попідруки та силою посадили в машину, бо він пручався, не хотів їхати. Він був за кермом. Ці обставини були четвертого чи п`ятого січня. У лікарні не дуже хотіли його брати, але потім залишили. По дорозі він розмовляв, однак він з ним особисто не спілкувався, бо був за кермом. Ззовні, на обличчі, ОСОБА_22 був запухший, думали, що він напився. Конкретніших обставин не знає. Пізніше по селу були розмови про ДТП.

Неповнолітній свідок ОСОБА_43 , допитана в присутності законного представника, суду повідомила, що не пам`ятає обставин, за яких відбувалися події у даному кримінальному провадженні. Вказала, що з нею ДТП не траплялися, тілесних ушкоджень їй не завдавали, до фельдшера та лікарів не зверталася, чи перебувала в лікарні, не пам`ятає. 01.01.2023 року перебувала в селі Цир, була з сестрою на зібранні та поверталися з нею додому у вечірню пору доби, почула, як ззаду впав мотоцикл, від чого саме не знає. На даний час їй відомо, що водієм був обвинувачений, однак під час події вона його не бачила. Мотоцикл її не зачепив. Їй відомо, що сестрі ОСОБА_44 зашивали голову, за яких обставин були нею отримані травми не пам`ятає. Через деякий час її допитували працівники поліції, щодо яких конкретно обставин не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_45 пояснив суду, що пам`ятає, що було це на Новий рік. Очевидцем самої події він не був. У селі Цир випадково побачив скупчення людей на вулиці, там був ОСОБА_12 у п`яному стані, ніби з синцем, чи був ОСОБА_46 не пам`ятає. Під`їхав ОСОБА_16 на машині, попросив допомогти завезли ОСОБА_13 в лікарню в Любешів на приймальне відділення, бо той не хотів їхати. По дорозі він не розмовляв, був у свідомості. З ними був ще ОСОБА_15 . Там ОСОБА_47 , від госпіталізації він відмовився, і привезли його назад додому. Чи возили до фельдшера, не пам`ятає. Пізніше йому стало відомо, що ОСОБА_13 помер.

Свідок ОСОБА_48 суду вказав, що наскільки пам`ятає 01 січня, у вечірню пору доби, у с. Цир, йому зателефонував ОСОБА_46 , попросив завезти в лікарню ОСОБА_13 . Вони приїхали з ОСОБА_49 , не пам`ятає ще з ким, забрали та завезли ОСОБА_13 спочатку до фельдшера, яка підійшла до автомобіля, оглянула останнього та сказав везти в лікарню. Потім повези ОСОБА_13 в лікарню в Любешів на приймальне відділення, лікар забрав його на огляд. Однак він відмовився від госпіталізації і того ж дня його завезли назад додому. У ОСОБА_13 носом йшла кров. На місці події був Туровець та ще якісь люди. Що там сталося, йому не відомо, ніби ДТП. На другий чи третій день, відвідував ОСОБА_13 у нього вдома, він був у нормальному стані, розмовляв з ним. Пам`ятає, що ОСОБА_13 мав синці під очима. В подальшому, йому стало відомо, що ОСОБА_13 помер.

Свідок ОСОБА_50 , вказала, що працювала фельдшером у с. Цир. Близько 19-20 год 01 січня, перебуваючи вдома, до неї прийшла ОСОБА_51 , сказала, що привезли двох дівчат, які стали учасниками ДТП з мотоциклом. Це були ОСОБА_52 та ОСОБА_53 , з ними була їх мама та ОСОБА_54 . Одна з них, ОСОБА_55 , була перелякана, в іншої, ОСОБА_56 , була пошкоджена голова. Подробиць їй не розповідали. Надавала їм допомогу близько години. Порекомендувала їм поїхати в лікарню, на що мати сказала, що завезуть їх. Пізніше, можливо біля 22 год, ОСОБА_16 привіз потерпілого ОСОБА_20 , який з машини не виходив там його і оглянула, запідозрила забій головного мозку, запропонувала викликати швидку допомогу, на що відповіли, що самі його завезуть в лікарню. Там було багато людей з ними, серед них і ОСОБА_15 . ОСОБА_22 їхати в лікарню не хотів, відмовлявся. Навколо очей у нього були синяки та набряки «синдром окулярів», йшла кров із носа і рота, але він був у свідомості. Після чого відразу повезли його в лікарню. Сказали, що впав з мотоцикла. Потім розповідали, що там купляли ОСОБА_13 ліки, але від госпіталізації він відмовився. У вівторок на ФАП прийшла мати ОСОБА_13 , принесла два рентген-знімки і каже, що він вдома, втік з лікарні, нема грошей його лікувати, веде себе неадекватно. На знімках перелому вона не побачила. У четвер на роботі почула, що ОСОБА_22 повезли в лікарню.

Свідок ОСОБА_57 , лікар-отоларинголог КП «ЛБЛ» Любешівської селищної ради, суду вказала, що пройшло багато часу, деталей може не пригадати, але пам`ятає, що це було ввечері, напевно близько 10 години в неділю, черговий лікар приймального відділення викликав її до лікарні у зв`язку із кровотечею з носа у пацієнта. Коли приїхала, на місці були травматолог та невролог. Хворий був молодий хлопець з ОСОБА_58 , якого привезли троє хлопців, які постійно були біля нього на приймальному. У хворого була кровотеча з носа, зламаний ніс, відповідно, під очима були синці, оскільки злам носа через декілька хвилин дає «синдром окулярів», та спостерігалась рухомість кісток носа. Рентген робили в лікарні під час поступлення, наскільки пам`ятає, в руках рентген вона не тримала. Більш глибокі внутрішні пошкодження на рентгені може бути не видно, треба робити КТ, якого у лікарні немає. Пішли в хірургію, тампонувати хворого, він був неконтактний. Кровотечі сильної не було, однак тампонувати треба було, так як хворий був дискоординований з різким запахом алкоголю. Їй не вдалося тампонувати йому носа, оскільки він виривався, вирвав тампона з ніздрі та її відкинув. Після цього, ОСОБА_59 травматолог, взявся за тампонаду, однак пацієнт відкинув і його та, вставши, пішов з хірургії. На приймальному відділенні ті люди, що його привезли, разом із лікарями вмовляли його лягти в лікарню, хотіли його госпіталізувати. В історії вона власноруч описувала відмову від госпіталізації за його категоричною заявою. Поведінка була неадекватною. При цьому, він вказував, що його нічого не турбує та просився, щоб відпустили його додому. Станом на той час кровотеча вже припинилась. Щодо обставин, де пацієнт травмувався, особисто їй він повідомив, що впав з висоти власного росту. Чергова медсестра приймального відділення при таких випадках повідомляє поліцію. Того вечора чергував ОСОБА_60 травматолог. Їй відомо, що повторно ОСОБА_13 доставляли в лікарню через три дні у середу, однак подробиць не знає, так як вона його не оглядала тоді, її повторно не викликали до вказаного пацієнта.

Свідок ОСОБА_61 , завідувач відділенням анестезіології зазначив, що при першому поступленні хворого ОСОБА_20 він не чергував, з цього приводу йому нічого не відомо. Згідно записів карти хворого його госпіталізація ургентна, термінова. Діагноз «важка черепно-мозкова травма, забій головного мозку, внутрішньо мозкова гематома знак питання». У них в лікарні немає КТ, тому діагноз визначають по симптомах та клінічному перебігу, тому ставлять знак питання, що значить, що є необхідність дообстеження. Ускладнення основного діагнозу, тобто до чого привів основний діагноз, у даному випадку мозкова кома три. Згідно записів чергового лікаря ЗЧМТ, струс головного мозку, гострий алкогольний делірій та рекомендації для уточнення діагнозу аналіз крові, ЕКГ і так далі, а також консультацію невропатолога, ревматолога та нарколога. Щодо його консультації при поступленні хворого: свідомість неадекватна, пацієнт збуджений, дезорієнтований, мова незрозуміла, контакт непродуктивний, «симптом окулярів». Збираючи анамнез, йому стало відомо, що недавно пацієнт звертався до лікарні, однак від попередньої госпіталізації відмовлявся. Зі слів осіб, які його доставляли, пацієнт впав зі східців, але зі східців так не падають, однак він записав так, як повідомляли близькі. Його заключення, не виключено, що у хворого важка закрита черепно-мозкова травма з переломом основи черепа, забій головного мозку, психічно-поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Хворий госпіталізується у відділення інтенсивної терапії. Далі він знаходився у відділенні реанімації, його спостерігали та корегували лікування, оскільки на фоні інтенсивної терапії у хворого наступила клінічна смерть того ж дня о 15 годині, тобто свідомість в повній мірі відсутня. Реанімаційними міроприємствами вдалось відновити роботу серцево-судинної системи, дихальна діяльність забезпечувалась штучною вентиляцією легень. У залежності від часу початку реанімаційних заходів, тобто чим швидше почати, тим краще для мозку пацієнта, тим швидше відновлюється самостійний кровообіг. Під час реанімації найбільше страждають клітини головного мозку. Кома три, тобто без свідомості із розширеними зіницями без фотореакції, вказує на крайнє ураження головного мозку, що було діагностовано у Мартиника. У зв`язку із важкістю стану пацієнта, який є молодою особою, працездатного віку, збирався консиліум лікарів заступник медичного директора Гук, анастазіолог - він та невропатолог - Нивчик. Діагноз - важка черепно-мозкова травма, забій головного мозку важкого ступеню, та підозрювали, не могли виключити, внутрішньо мозкову гематому, мозкова кома другої-третьої степені, тобто мозкової діяльності майже не спостерігалося. Внутрішньо мозкову гематому виставляли по сукупності симптоматики та клінічній картині, наявній у пацієнта. Забій головного мозку утворився внаслідок удару головного мозку об черепну коробку. «Симптом окулярів» характерний для аварії, при паданні не характерно. У подальшому наступила повторна клінічна смерть, реанімаційні заходи, які проводились, не дали результату, констатували смерть особи. У даному випадку найголовніше - забій головного мозку важкого ступеню, саме цим був обумовлений важкий стан пацієнта. Це коли головний мозок вкривається маленькими крововиливами, на цьому фоні розвивається набряк головного мозку, приблизно на другий - третій день після забою. Тобто, мозок збільшується в розмірах, відповідно, оскільки череп не розтягується відбувається здавлення всіх важливих мозкових центрів, в тому числі, і того, що відповідає за роботу серця. Свого піку набряк досягає приблизно на четверту добу, а беручи до уваги, що протинабрякові медикаменти пацієнт не отримує, оскільки він не госпіталізований, то цілком ймовірно, що травма, яка отримана 01 січня призвела до летального випадку 05 січня. Якби пацієнт вчасно отримав медичну допомогу, то, можливо, смерть і не наступила б. Однак, є випадки коли пацієнт належним чином лікується, але все ж помирає. Якби не було мотоцикла, з якого впав хворий, не було б черепно-мозкової травми, не було б забою, відповідно, не було б смерті.

Свідок ОСОБА_62 , травматолог, суду повідомив, що заступив на чергування 01.01.2023 року на приймальне відділення. Після 21 години, точніший час не пригадує, звернувся пацієнт із травмою носа, про обставини вказував падіння з висоти власного росту. З метою обстеження викликався лор та невропатолог. Після обстеження пацієнт написав відмову від госпіталізації, про наслідки такої відмови попереджався, однак залишив лікарню. Під час поступлення у пацієнта була масивна носова кровотеча, побите обличчя, черепно-мозкова травма. Рентген проводився, але він його не бачив. Провести тампонаду для зупинки кровотечі не вдалося, оскільки пацієнт вирвав тампони та залишив відділення. Його на відділення хтось привіз, з ним було декілька чоловіків. Черепно-мозкова травма досить непередбачувана, тому його і намагались госпіталізувати для спостереження за пацієнтом. Діагноз ЗЧМТ виставив невропатолог, перелом кісток носа ЛОР, відповідно рентген описує лікар-рентгенолог. Також знімок рентгену оглядають лікарі-консультанти, в даному випадку - лор та невролог. Статус локалас це значить ділянка ураження, у даному випадку це ніс.

Свідок ОСОБА_63 , завідувач поліклінічним відділенням КП «ЛБЛ» Любешівської селищної ради, лікар-невропатолог, ознайомившись із медичною картою хворого ОСОБА_10 , суду повідомила, що 01.01.2023 року ОСОБА_10 був доставлений власним транспортом у супроводі кількох чоловіків о 21 год 40 хв, о 22 год його оглядала, пацієнт був у свідомості, скаржився на виражену кровотечу з носа, інших скарг не було. Супроводжуючі вказали, що він впав з висоти власного зросту, спіткнувшись, зі східців, перед цим вживав алкоголь, блювоти та втрати свідомості не було. У нього був набряк м`яких тканин очей. Встановлено попередній діагноз «забій головного мозку», рекомендовані ряд обстежень, госпіталізація та прописане лікування. При дослідженні рентгенологічного знімка переломів жодних виявлено не було. Наскільки їй відомо, пацієнт спочатку погодився, але потім після її від`їзду відмовився від госпіталізації. На її думку, встановлений нею діагноз не міг призвести до смерті пацієнта.

Також винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, крім визнання вини останнім, підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, зокрема:

-витягом з ЄРДР від 05.01.2023 року за №0000015;

-рапортами про прийняття та реєстрацію заяв в ІТС ІПНП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області 05.01.2023 року за №82 (з органів охорони здоров`я) та 09.01.2023 року за №138;

-рапортом про прийняття та реєстрацію заяв в ІТС ІПНП ВПД №1 (сел. Любешів) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області 05.01.2023 року за №26 (з органів охорони здоров`я);

-інформаційною довідкою головного сервісного центру МВС регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Волинській області територіального сервісного центру МВС № 0743, від 07.01.2023 року за № 31/3/3/108-19-2023 НА № 194/53/03-2023 від 26.01.2023р. у якій вказано, що згідно ЄДР МВС ОСОБА_64 посвідчення водія не видавалось.

-протоколом огляду місця події від 05.01.2023 року на ділянці автомобільної дороги по вул. 1-го Травня у межах с. Цир Камінь-Каширського району Волинської області поблизу домогосподарства №61 з додатками, під час якого вилучено осип уламків від транспортного засобу;

-протоколом огляду місця події від 05-06.01.2023 року на ділянці узбіччя біля домогосподарства АДРЕСА_1 з додатками, під час якого вилучено мотоциклом марки «VIPER», моделі «V150А», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з механічними пошкодженнями, власником якого є ОСОБА_8 (відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 );

-постановою про визнання речей речовими доказами від 06.01.2023 року (уламків полімерного матеріалу від транспортного засобу та мотоцикла марки «VIPER», моделі «V150А», реєстраційний номер НОМЕР_1 , червоного кольору 2020 року випуску з механічними пошкодженнями, власником якого є ОСОБА_8 );

-рапортом про прийняття та реєстрацію заяв в ІТС ІПНП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області 06.01.2023 року за №87 (з органів охорони здоров`я про смерть ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 );

-протоколом огляду трупа ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 06.01.2023 року з додатками;

-протоколом огляду документа від 06.01.2023 року, а саме медичних карт стаціонарного хворого №6, 57 на ім`я ОСОБА_10 ;

-медичними картами стаціонарного хворого №6, 57 на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , КП «Любешівська багатопрофільна лікарня» Любешівської селищної ради, які визнані речовими доказами постановою слідчого від 06.01.2023 року;

-копією лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , №01 від 06.01.2023 року;

-висновком експерта №01 від 15.02.2023 року з додатками, відповідно до якого причиною смерті ОСОБА_10 став набряк-набухання речовини головного мозку, який розвинувся в результаті отримання потерпілим відкритої черепно-мозкової травми. Виявлені у трупа ОСОБА_10 тілесні ушкодження утворились внаслідок травмуючої дії тупих предметів з обмеженою слідоутворюючою поверхнею (крім поширеного підшкірного крововиливу правої половини обличчя, який виник в результаті травмуючої дії тупого предмета з переважаючою пласкою або наближеною до такої слідоутворюючою поверхнею), не виключається, що в термін, вказаний у фабулі постанови, не виключається, що в результаті падіння потерпілого з мотоцикла, який рухався (крім саден нижніх третин обох передпліч та ділянок обох променево-зап`ясткових суглобів, які могли виникнути не більш, як за 1-3 доби до моменту настання смерті ОСОБА_10 в результаті фіксації верхніх кінцівок останнього шляхом зв`язування під час його психомоторного збудження). За ступенем тяжкості стосовно живої особи відкрита ЧМТ за ознакою небезпеки для життя належала б до категорії тяжких тілесних ушкоджень, решта ушкоджень, виявлених у померлого ОСОБА_10 , як кожне окремо, так і увесь їх перелік, належали б до категорії легких тілесних ушкоджень. Неможливим вважається утворення як всього переліку ушкоджень, та і окремо відкритої ЧМТ в результаті падіння потерпілого з висоти власного зросту на площині;

-висновком експерта №СЕ-19/103-23/303-ІТ від 17.03.2023 року з додатками, відповідно до якого на момент експертного огляду система рульового керування, гальмова система та ходова частина мотоцикла «VIPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходились у працездатному стані;

-висновком експерта №СЕ-19/103-23/1607-ТР від 14.04.2023 року з додатками, відповідно до якого надані на дослідження два уламки полімерного матеріалу розмірами 92х35,5х2мм, 77х16х2мм та корпус панелі приладів наданого на дослідження мотоцикла до розділення складали єдине ціле;

-протоколом огляду документа від 17.02.2023 року, а саме медичної карти стаціонарного хворого №6/6 на ім`я ОСОБА_11 ;

-медичною картою стаціонарного хворого №6/6 на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , КП «Любешівська багатопрофільна лікарня» Любешівської селищної ради, яка визнана речовим доказом постановою слідчого від 17.02.2023 року;

-висновком експерта №21 від 07.03.2023 року проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_11 , виявлено тілесні ушкодження у виді закритої черепно- мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани голови, кожне з яких окремо по ступеню тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я терміном не більше шести діб;

-висновком експерта №СЕ-19/103-23/1639-ІТ від 15.03.2023 року з додатками, відповідно до якого у заданій дорожній ситуації з технічної точки зору водій мотоцикла «VIPER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР України та мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_11 з моменту виникнення небезпеки для руху. Дії водія ОСОБА_8 , які не відповідали вимогам п.12.3 ПДР України, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 29.03.2023 року за участю свідка ОСОБА_7 з додатками;

-висновком експерта №25 (комісійної судово-медичної експертизи) від 23.05.2023 року, відповідно до якого, серед іншого, виявлені у трупа ОСОБА_10 тілесні ушкодження утворилися в результаті падіння потерпілого з мотоцикла, який рухався, на дорожнє покриття під час ДТП, яка відбулася 01.01.2023 року.

Вказаний вище висновок експертів №25 безпосередньо підтверджений показаннями допитаних у судовому засіданні експертів ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 в повному обсязі. Під час надання пояснень експерти докладно роз`яснили, наданий ними висновок та безальтернативно підсумували, що смерть потерпілого ОСОБА_10 настала саме в наслідок отриманих травм під час падінням потерпілої особи з мотоцикла під час ДТП.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, взаємопов`язані між собою та підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, а їх сукупність з точки зору взаємозв`язку є достатньою для прийняття відповідного процесуального рішення

Розглядаючи кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод в наданні доказів, їх дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом в межах пред`явленого обвинувачення, безпосередньо дослідивши та перевіривши усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, у тому числі ймовірність настання смерті потерпілого у результаті отримання травми за умови падіння останнього на бетонну плиту чи металеву пластину, а не ДТП. Однак зазначене не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляд.

Ретельно проаналізувавши усі надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу злочину, інкримінованого обвинуваченому, надавши оцінку вказаним обставинам, суд вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає будь-яке інше розуміння подій, викладених в обвинувальному акті, і вказана версія обвинувачення не містить сумнівів в її обґрунтованості.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством, узгоджуються між собою та показаннями потерпілих, свідків та обвинуваченого.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини вчинення кримінального правопорушення, суд вважає доведеним факт порушення ОСОБА_8 вимог п.п. 2.3б, 2.3г, 12.3 Правил дорожнього руху України (далі -ПДР) з врахуванням пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 та висновку експерта №СЕ-19/103-23/1639-ІТ від 15.03.2023 року, згідно якого порушення п. 12.3 ПДР обвинуваченим ОСОБА_8 перебуває в причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, у результаті якої відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалася по проїзній частині дороги в попутному напрямку, через що допустив падіння транспортного засобу разом із пасажиром поблизу правого узбіччя, а пасажир мотоцикла ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи без мотошолома, отримав тілесні ушкодження, які спричинили смерть останнього. Тобто, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.

Разом з тим, суд виключив з обвинувачення визнаного судом доведеним, посилання на порушення Туровцем п.п.12.1 та 12.2 Правил дорожнього руху, як такі, що не знайшли свого підтвердження в процесі судового розгляду, зокрема з огляду на висновок експерта №СЕ-19/103-23/1639-ІТ від 15.03.2023 року. Така обставина не змінює обсягу обвинувачення ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України, оскільки такий визначається тяжкістю наслідків та причинно-наслідковим зв`язком між діями особи та наслідками, що настали,а не кількістю та преліком пунктів порушених ПДР

Отже висновки суду узгоджуються з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини» п. 282). Таке доведення випливає із сукупності ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, встановлених судом.

В судових дебатах прокурор вказуючи на доведеність усіх складових складу злочину, просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, та застосувати додаткове покарання позбавлення права керування транспортними засобами, строком на 3 роки. Захисник вказав, що дійсно обставини справи знайшли своє підтвердження в процесі судового розгляду, зауважив, що його підзахисний впродовж усього часу розгляду, визнавав вину та висловлював жаль з приводу обставин, що відбулися за його участі та з його вини. При цьому захист просив при призначенні покарання врахувати особу обвинуваченого та його поведінку і призначити покарання із застосуванням ст.75 КК України. Обвинувачений в судових дебатах вкотре висловив жаль з приводу обставин що відбулися та просив застосувати покарання не пов`язане із ізоляцією від суспільства.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду,оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

У кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні покарання відповідно до ст. 65-67 КК України суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Разом з тим в процесі судового розгляду, окрім факту ДТП за участі транспортного засобу під керуванням ОСОБА_8 , також було встановлено, що сам потерпілий легковажно віднісшись до свого стану після ДТП, відмовився від госпіталізації, а відповідно від комплексу лікувальних засобів, які могли б попередити настання смерті останнього. Встановлене, на думку суду, жодним чином не зменшує вини обвинуваченого у вчиненому, однак в даному конкретному випадку така поведінка потерпілого має бути врахована судом на рівні з іншими обставинами при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 .

Отож, обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Виходячи із фактичної тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу і місця його вчинення, конкретні обставини справи, характер та зміст допущених порушень ПДР, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, та характеризують поведінку останнього після вчинення кримінального правопорушення, з огляду на положення ч.1 ст.69-1 КК України, суд призначає обвинуваченому покарання ближче до мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Разом з тим, обвинувачений є особою молодого віку, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується добре, документальні дані про звернення його за психіатричною та наркологічною допомогою відсутні.

ОСОБА_8 щиро розкаявся, впродовж розгляду кримінального провадження неодноразово висловлював жаль з приводу вчиненого. Як на досудовому слідстві так і підчас судового розгляду в повному обсязі, послідовно висвітлював усі обставини дорожньо-транспортної пригоди. Потерпілі будь-яких претензій до останнього не мають та просили не карати суворо ОСОБА_8 .

Відповідно до висновку, викладеного в досудовій доповіді про обвинуваченого у кримінальному провадженні, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як низький, відділ з питань пробації вважає, що виправлення особи можливе без позбавлення волі.

Отже, підсумовуючи вищевказане, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливо без ізоляції від суспільства, із застосуванням ст. 75, 76 КК України - звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладанням обов`язків, які сприятимуть його виправленню, саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про доцільність позбавлення ОСОБА_8 права керувати транспортними засобами суд виходить з наступного.

Згідно з п.20, 21 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й мотиви допущених особою порушень правил дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного, і з огляду на ці обставини визначати доцільність застосування до обвинуваченої додаткового покарання, зокрема позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі вищевказаного, беручи до уваги конкретні обставини даної справи, враховуючи Правову позицію Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20 відповідно до якої особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Отож, суд виходить із того, що хоча злочин ОСОБА_8 вчинений з необережності, однак, спричинено незворотні наслідки смерть людини, саме в результаті порушення обвинуваченим вказаних ПДР України, а тому вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами за обставин відсутності такого у обвинуваченого строком на 2 (два) роки.

Призначення такого додаткового покарання буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого злочину, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства, правами потерпілих та особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 не застосовувався.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, скасувавши накладений на них арешт.

Цивільний позов не заявлявся.

Відповідно до положень ч.2 ст.124 КПК України стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Керуючись ст. 50, 65-67 КК України, ст.373, 374, 392-395КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75, 76 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_8 в дохід держави витрати за проведення:

-судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/103-23/303-ІТ від 17.03.2023 року у розмірі 3020 (три тисячі двадцять) гривень 48 копійок;

-судової трасологічної експертизи №СЕ-19/103-23/1607-ТР від 14.04.2023 року у розмірі 3824 (три тисячі вісімсот двадцять чотири) гривні;

-судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/103-23/1639-ІТ від 15.03.2023 року у розмірі 4530 (чотири тисячі п`ятсот тридцять) гривень 72 копійки.

Арешт на майно, накладений на підставі ухвали слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 11.01.2023 року, скасувати.

Речові докази, а саме:

-мотоцикл марки «Viper», моделі «V150А», р.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, 2020 року випуску, з механічними пошкодженнями, який належить ОСОБА_8 повернути власнику;

-уламки полімерного матеріалу від транспортного засобу-знищити;

-медичні карти стаціонарного хворого №6, 57 на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 повернути потерпілому ОСОБА_7

-медичну карту стаціонарного хворого №6/6 на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повернути власнику ОСОБА_11 ,

Копію вироку негайно після його оголошення вручити обвинуваченому, прокурору. Інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Любешівський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області ОСОБА_68