Справа № 753/3317/25 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4150/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 14 червня 2025 року включно, з визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 грн.

В обґрунтування мотивів ухваленого рішення суд вказав про існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати, а тому клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу виді тримання під вартою вважає обґрунтованим.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_7 вказав про незаконність оскаржуваної ухвали, яка прийнята з істотним порушеннями його прав, адже всі докази його вини сфабриковані, при цьому його клопотання залишають без розгляду, зокрема про призначення захисника, чим позбавляють його права доводити свою невинуватість. Зазначив, що потерпілий не має до нього жодних претензій та навіть готовий працевлаштувати його, він має міцні соціальні зв`язки, а саме дружину та дітей, а посилання суду на судимість є необґрунтованим, оскільки вона погашена і не може бути врахована. Також зазначив, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не доведене та безпідставне, оскільки в порушення вимог закону йому не надали документи, які свідчать про законність тримання під вартою, а саме підозру, обвинувальний акт, реєстр матеріалів до нього та інші підтверджуючи законність тримання під вартою докази, а тому прокурор не має права порушувати питання щодо продовження строку його тримання під вартою. Просив апеляційну скаргу задовольнити та у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого, який подану апеляційну скаргу з доповненнями підтримав та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого з доповненнями, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із матеріалів провадження, питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою було вирішено на стадії судового розгляду. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у вказаному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду, суд першої інстанції визнав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченогоОСОБА_7 під вартою, належним чином мотивувавши своє рішення.

Так, колегією суддів визнається доведеним ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду. При цьому, вказаний ризик, на думку колегії суддів, є значним. Колегія суддів зважає на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років. Наявність вказаного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що суд зобов`язаний враховувати відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України. При оцінці цього ризику, колегією суддів враховуються конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, поставленого у вину обвинуваченому, а також існування реальної можливості переховування, враховуючи ситуацію, яка існує в державі, яка викликана внаслідок військової агресії з боку Російської Федерації. Крім того, колегією суддів враховується та обставина, що ОСОБА_7 зареєстрований на території Рівненської області, а у м. Києві не має постійного проживання, що ставить під сумнів можливість його систематичної явки до суду. Наведене свідчить про існування ризику переховування обвинуваченого від суду, що вказує на наявність підстав для продовження щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обставини вчинення поставленого у вину обвинуваченому ОСОБА_7 кримінального правопорушення дають підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу на потерпілого, свідків, а враховуючи, що наразі кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, а отжесвідки та потерпілий можуть бути допитані повторно, то вказаний ризик на сьогодні продовжує існувати.

Також колегією суддів визнається доведеним ризик вчинення іншого кримінального правопорушення ОСОБА_7 . При оцінці вказаного ризику колегією суддів враховується той факт, що обвинувачений, будучи ухвалою суду від 31.10.2023 року звільненим умовно-достроково від подальшого відбування покарання, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив кримінальне правопорушення будучи звільненим умовно - достроково за попереднє кримінальне правопорушення, що в сукупності із даними про його особу, а саме: відсутністю у обвинуваченого офіційного працевлаштування та джерела доходів, вказує про наявність в нього схильності до вчинення кримінальних правопорушень. Обраний запобіжний захід у виді тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, на думку колегії суддів, здатний у повній мірі запобігти зазначеному вище ризику.

Наведене у своїй сукупності вказує на обґрунтованість висновків суду першої інстанції про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що вказує на наявність підстав для продовження застосованого до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, передбаченого ст. 176 КПК України, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на те, що потерпілий не має до нього жодних претензій та навіть готовий працевлаштувати його, а він має міцні соціальні зв`язки, а саме дружину та дітей,є не у повній мірі обґрунтованим, оскільки наявність вказаних даних не може саме по собі свідчити про наявність таких обставин, які зможуть усунути існуючі ризики. При цьому, твердження обвинуваченого про неможливість врахування судом його судимості, яка погашена, є також не обґрунтованим, оскільки кримінальне правопорушення, інкриміноване йому у даному кримінальному провадженні обвинувачений вчинив під час його умовно - дострокового звільнення за попередній злочин і вказана обставина є такою, яка характеризує особу обвинуваченого, що відповідно до п. 6, 8 ч. 1 ст. 178 КПК України є обставиною, яку суд повинен оцінити в сукупності із іншими визначеними законом обставинами при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Щодо можливості застосування до обвинуваченого інших альтернативних заходів, то колегія суддів у даному питанні зважає на наступне.

На думку колегії суддів, запобіжний захід у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 та попередити наявні ризики, у зв`язку із його недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин, а також існування реальної можливості переховуватись, враховуючи ситуацію, яка існує в державі, у тому числі і ту, яка викликана зовнішнім втручанням іншої держави.

Дієвим заходом, який в змозі виконати завдання по мінімізації ризику переховування обвинуваченого від суду є запобіжний захід у виді застави, який застосований судом першої інстанції щодо обвинуваченого і який є альтернативним до запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою.

При цьому, на думку колегії суддів, відсутні підстави для зміни розміру застави, яка була визначена обвинуваченому, а саме в розмірі 60 560 гривень, оскільки саме вказаний розмір застави буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Таким чином, рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Доводи обвинуваченого щодо неможливості розгляду питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою через невручення йому підозри, обвинуваченого акта, реєстру матеріалів до нього та інших підтверджуючих законність тримання під вартою доказів колегія суддів до уваги не приймає, оскільки за змістом ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування, а тому невручення обвинуваченому вищевказаних документів, які до того ж можуть бути надані на його вимогу судом, який здійснює розгляд кримінального провадження по суті, не свідчать про неможливість розгляду судом питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На переконання колегії суддів, таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні.

Наведене вказує на відсутність підстав для скасування ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 , у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне залишити ухвалу без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого з доповненнями - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4