ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2582/25 Справа № 174/660/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Заводського районного суду міста Кам`янського від 10 липня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Заводського районного суду міста Кам`янського перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ст.348, ч.2 ст.15, п.п.1,9 ч.2 ст.115 Кримінального кодексу України (далі-КК).

За матеріалами кримінального провадження під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2019 року відносно ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого, в подальшому, було неодноразово місцевим судом продовжено.

Під час судового засідання ухвалою колегії суддів Заводського районного суду міста Кам`янського від 10 липня 2025 року вчергове продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 07 вересня 2025 року.

Одночасно обвинуваченому ОСОБА_8 встановлено заставу у розмірі 700 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2 119 600,00 грн. Також судом визначено, що у разі внесення обвинуваченим ОСОБА_8 застави, у відповідності до ч.5 ст.194 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК), на нього будуть покладені наступні обов`язки:

-прибувати до суду за першим викликом;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками по справі поза межами судового засідання.

Цим же рішенням суду відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт та зменшення розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з незаконністю, необґрунтованістю та невмотивованістю.

В обґрунтування зазначає, що у поданому клопотанні прокурор не навів правдоподібних і переконливих причин, здатних виправдати тривалість перебування ОСОБА_8 під вартою з 17 березня 2019 року.

Стверджує про недоведеність прокурором існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК та неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів.

Також вказує на те, що прокурором у судовому засіданні було визнано, що потерпілий ОСОБА_9 першим застосував зброю всупереч вимогам Закону України Про Національну поліцію, направивши дуло пістолета на ОСОБА_8 .

Разом з тим вважає, що визначений судом розмір застави у сумі 2 119 600,00 грн є завідомо очевидно непомірним для обвинуваченого ОСОБА_8 та його родини, з урахуванням їх матеріального стану, а тому його необхідно зменшити до мінімального, визначеного п.3 ч.5 ст.182 КПК, що становить 242 240,00 грн.

З огляду на викладене захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу Заводського районного суду міста Кам`янського від 10 липня 2025 року та постановити нову, якою клопотання прокурора залишити без задоволення, змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем його проживання: АДРЕСА_1 , та покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2,3,4,8 ч.5 ст.194 КПК, або зменшити розмір застави до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240,00 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника на підтримку доводів поданої нею апеляційної скарги, яка наполягала на її задоволенні, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, або зменшити розмір застави до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240,00 грн, вислухавши думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, яке згідно ст.12 КК є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, зокрема за які (п.п.1,9 ч.2 ст.115 КК, ст.348 КК) передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі, та позбавлення волі на строк від 9 до 15 років або довічного позбавлення волі, відповідно, а також наявність передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення. Так, про існування вказаних ризиків свідчить як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, введення на території України воєнного стану, який суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, встановлена ст.23 КПК процедура отримання показань від учасників кримінального провадження, так і дані про особу обвинуваченого, який є раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, в тому числі корисливих, відбував покарання у виді реального позбавлення волі, строк якого за останнім у часі вироком сплив у березні 2023 року, офіційно не працевлаштований та законного джерела доходу не має.

Також судом зазначено, що у справі з початку здійснюється судовий розгляд, оголошено письмові матеріали справи, допитано потерпілого, переглянуто відеоматеріали та призначено експертизу аудіо-відеозапису.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, оскільки інші запобіжні заходи, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження.

З такими висновками місцевого суду, які стали підставою для відмови у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу на домашній арешт та зменшення розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави, погоджується й суд апеляційної інстанції..

Враховуючи положення статті 28 КПК, а також те, що судовий розгляд кримінального провадження по суті обвинувачення ОСОБА_8 триває, по справі ще не досліджено усіх доказів та за клопотанням сторони захисту призначено експертизу аудіо-відеозапису, апеляційної інстанції не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою на даному етапі кримінального провадження.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 07 вересня 2025 року. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у вигляді цілодобового домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту, оскільки вони не забезпечать його належної процесуальної поведінки на даному етапі кримінального провадження.

Отже доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК, підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з тим, доводи сторони захисту щодо визнання прокурором того, що потерпілий ОСОБА_9 першим застосував зброю всупереч вимогам Закону України Про Національну поліцію, направивши дуло пістолета на ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції на даній стадії кримінального провадження не розглядає, оскільки ці питання є предметом перевірки суду першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті висунутого обвинувачення.

Водночас, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.)

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р.(пп. 66-67).

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, на переконання апеляційного суду подальше продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

Водночас, посилання захисника на тривалість перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, а саме з 17.03.2019 року, колегія суддів вважає такими, що не є підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки розгляд кримінального провадження триває, судом встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК, тривалість розгляду пов`язана з відставкою судді учасника колегії, та саме за заявою сторони захисту судовий розгляд справи здійснюється спочатку і призначено експертизу аудіо-відеозапису.

Також відповідно до наданої захисником довідки про стан розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , тривалість розгляду справи пов`язана, в тому числі, з не доставкою до суду обвинуваченого, неявкою в судові засідання захисника, зайнятості судді в інших провадженнях та розглядом клопотань сторони захисту.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.28 КПК критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є, в тому числі, складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, та поведінки учасників кримінального провадження.

Крім того, всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для зменшення обвинуваченому ОСОБА_8 визначеної Дніпровським апеляційним судом 11 червня 2025 року застави у розмірі 700 розмірів для прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2 119 600,00 грн, оскільки встановлена сума застави повністю відповідає обставинам інкримінованих кримінальних правопорушень, майновому та сімейному стану обвинуваченого ОСОБА_8 , інших даних про його особу та встановлених судом ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, та є достатньою мірою для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Підстав для зменшення визначеного судом розміру застави на даному етапі кримінального провадження колегія суддів апеляційного суду також не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали суду, колегією суддів не встановлено.

За приписами ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала колегії суддів Заводського районного суду міста Кам`янського від 10 липня 2025 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу колегії суддів Заводського районного суду міста Кам`янського від 10 липня 2025 року, якою продовжено строк тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 07 вересня 2025 року та альтернативою внесення застави у розмірі 700 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить - 2 119 600,00 грн залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4