справа № 166/1819/24
провадження № 1-кп/166/25/25
УХВАЛА

15 серпня 2025 року смт Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши кримінальне провадження № 0000581, відомості про яке внесено до ЄРДР 25 серпня 2024 року, про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сліди Могилів-Подільського району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, несудимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

установив:

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 заявив клопотання про зміну застосованого щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати у нічний період доби житло та покладенням визначених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків.

Клопотання мотивує тим, що прокурор, звертаючись 16 травня 2025 року із клопотанням про продовження строку тримання під вартою, не обгрунтовує ризики кримінального провадження, не наводить наявних підстав існування ризиків, вказуючи, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати.

У клопотанні прокурор не вказав номер судової справи, у якій воно заявлено, клопотання адресував судді Ратнівського районного суду ОСОБА_6 , тобто судді, як посадової особи. Такі недоліки, на думку захисника, мали би бути підставою для повернення клопотання без розгляду. Суддя «в оскаржуваній ухвалі» не надала аналіз вимогам клопотання прокурора, винесла ухвалу із порушенням норм матеріального і процесуального права.

Вказав, що всі свідки в провадженні допитані, жоден із них не заявив про будь-який вплив зі сторони обвинуваченого. Недоведений є ризик переховування обвинуваченого у зв`язку із проживанням його у прикордонному із Республікою Молдова населеному пункті.

Вказав, що метою застосування запобіжного заходу є не карна, а забезпечувальна функція, тому з огляду на дані про особу обвинуваченого (несудимість, наявність постійного місця проживання, вагітність дружини, наявність нагород Президента України) вважає, що належна процесуальна поведінка ОСОБА_5 може бути забезпечена шляхом застосування менш суворого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, а саме домашнього арешту в нічний період доби. Такий запобіжний захід надасть змогу реалізувати обвинуваченому право на лікування та можливого отримання захисту в Україні.

Захисник клопотання підтримав із підстав, наведених у ньому, просив його задовольнити. Пояснив, що перед судовим засіданням йому стало відомо про госпіталізацію батька обвинуваченого.

Обвинувачений підтримав клопотання захисника.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечив, мотивуючи тим, що доводи захисника є виключно незгодою останнього із ухвалою суду про продовження строку тримання під вартою і текстуально відповідають апеляційній скарзі захисника на цю ухвалу.

Заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали, якими обґрунтовано доводи клопотання, суд дійшов такого висновку.

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 201 КПК захисник обвинуваченого, до якого застосовано запобіжний захід, має право подати клопотання про зміну запобіжного заходу. У силу ч. 4 цієї статті таке клопотання розглядається судом згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Щодо ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 26.08.2024 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, востаннє Ратнівським районним судом ухвалою від 30.06.2025 на строк 60 днів до 28 серпня 2025 року.

Загалом доводи захисника в клопотанні про зміну запобіжного заходу зводяться до незгоди із оскаржуваною ухвалою суду від 30.06.25, яка залишена без змін Волинським апеляційним судом ухвалою від 21.07.25 за результатами розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 .

Суд підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який не вбачає.

Так, дійсно, суд допитав усіх свідків обвинувачення (за винятком одного свідка), не дослідженими натепер є показання потерпілих.

Однак наявним залишився інший ризик переховування обвинуваченого від суду, про продовження існування якого суд зазначив в ухвалі від 30.06.25.

При визначенні ймовірності переховування обвинуваченого від суду, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК, що передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого ОСОБА_5 переховуватися від суду, що узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії", де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а також у рішенні по справі "Пунцельт проти Чехії", відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги і загроза відносно суворого покарання. Також у рішенні у справі "Бессієв проти Молдови" вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти. У рішенні по справі "Летельє проти Франції", Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим, проживання у прикордонному із Республікою Молдова населеному пункті, недоведеність стороною захисту вагітності дружини як на підставу міцних соціальних звязків, свідчать про існування ризику переховування від суду. Вказаний ризик не змінився і не перестав існувати.

Доводи захисника на підтвердження клопотання про хворобу батька обвинуваченого і вагітність дружини документально не підтверджені. ОСОБА_5 , повідомивши про перебування батька в реанімаційному відділенні, зазначив, що його рідна сестра знаходиться у лікарні, у нього (обвинуваченого) є матір. Таким чином, потребу в догляді батька можуть забезпечити близькі родичі обвинуваченого.

ОСОБА_5 пояснення захисника про потребу (обвинуваченого) в отриманні медичної допомоги не підтвердив. Доказів неможливості утримання обвинуваченого в СІЗО за станом здоров`я не здобуто.

Аргументи захисника про, на його думку, допущені прокурором порушення правил діловодства під час звернення із клопотанням про продовження строку тримання під вартою, у зв`язку із чим суд мав би повернути клопотання, не є предметом розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу.

Відтак застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання суду, не буде дієвим.

Враховуючи, що стороною захисту не наведено обставин, які можуть слугувати підставою для зміни запобіжного заходу, у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. 176-178, 181-183, 183, 201, 290, 309, 372, 376 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на остаточне судове рішення.

Дата проголошення повної ухвали 18 серпня 2025 року о 16 год 40 хв.

Суддя Ратнівського

районного суду ОСОБА_1