КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/8707/25 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/4397/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000184 від 02.03.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 109 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2025 року задоволено клопотання слідчого в ОВС 4 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської міської прокуратури ОСОБА_9 про накладення арешту на майно.

Накладено арешт на майно з тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування, яке належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на майно, повний перелік якого зазначено в резолютивній частині ухвали.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Прокурор та представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 у судове засідання повторно не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомили.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності осіб, які без поважних причин не прибули у судове засідання.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки 11.04.2025 року оскаржувану ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, копію оскаржуваної ухвали апелянт не отримував, а апеляційну скаргу подав до суду 29.05.2025 року, відтак колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, слідчим управлінням СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000184 від 02.03.2025 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. ст. 109 КК України.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що громадянин України ОСОБА_7 , використовуючи інформаційний ресурс «YouTube» під назвою « ОСОБА_10 » (посилання в мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_2 розповсюджує матеріали із публічними закликами до насильницької зміни та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні.

02.03.2025 громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

03.03.2025 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 109 КК України, зокрема у поширенні матеріалів в яких містяться публічні заклики до насильницької зміни державної влади в Україні.

04.03.2025 ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 12 год. 00 хв. 30.04.2025, без визначення розміру застави.

Санкція частини 2 статті 109 Кримінального кодексу України, за якою громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягується до кримінальної відповідальності та йому повідомлено про підозру, передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві власності належить наступне нерухоме та рухоме майно:

- будинок за адресою: АДРЕСА_1 , розмір частки 1;

- квартира за адресою: АДРЕСА_2 , розмір частки ;

- гараж за адресою: АДРЕСА_3 ;

- автомобіль «VolkswagenAmarok», д.н.з. НОМЕР_1 , 2010 року випуску, чорного кольору, VIN-код: НОМЕР_2 ;

- автомобіль «SMART MC 01», д.н.з. НОМЕР_3 , 2000 року випуску, чорного кольору, VIN-код: НОМЕР_4 ;

- автомобіль «FiatBarchetta», д.н.з. НОМЕР_5 , 1996 року випуску, оранжевого кольору, VIN-код: НОМЕР_6 ;

- мотоцикл «Honda CBR 1000RA», д.н.з. НОМЕР_7 , 2007 року випуску, червоного кольору, VIN-код: НОМЕР_8 ;

- мотоцикл «Harley-Davidson FLHTK», д.н.з. НОМЕР_9 , 2015 року випуску, зеленого кольору, VIN-код: НОМЕР_10 ;

- мопед «YamahaGear», д.н.з. НОМЕР_11 , 2008 року випуску, оранжевого кольору, VIN-код: НОМЕР_12 ;

- причіп «TritonTrailersWave», д.н.з. НОМЕР_13 , 2017 року випуску, сірого кольору, VIN-код: НОМЕР_14 ;

- причіп «ПГМФ 8904», д.н.з. НОМЕР_15 , 2010 року випуску, зеленого кольору, VIN-код: НОМЕР_16 .

11.04.2025 ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва накладено арешт на майно з тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування, яке належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- будинок за адресою: АДРЕСА_1 , розмір частки 1;

- квартира за адресою: АДРЕСА_2 , розмір частки ;

- гараж за адресою: АДРЕСА_3 ;

- автомобіль «VolkswagenAmarok», д.н.з. НОМЕР_1 , 2010 року випуску, чорного кольору, VIN-код: НОМЕР_2 ;

- автомобіль «SMART MC 01», д.н.з. НОМЕР_3 , 2000 року випуску, чорного кольору, VIN-код: НОМЕР_4 ;

- автомобіль «FiatBarchetta», д.н.з. НОМЕР_5 , 1996 року випуску, оранжевого кольору, VIN-код: НОМЕР_6 ;

- мотоцикл «Honda CBR 1000RA», д.н.з. НОМЕР_7 , 2007 року випуску, червоного кольору, VIN-код: НОМЕР_8 ;

- мотоцикл «Harley-Davidson FLHTK», д.н.з. НОМЕР_9 , 2015 року випуску, зеленого кольору, VIN-код: НОМЕР_10 ;

- мопед «YamahaGear», д.н.з. НОМЕР_11 , 2008 року випуску, оранжевого кольору, VIN-код: НОМЕР_12 ;

- причіп «TritonTrailersWave», д.н.з. НОМЕР_13 , 2017 року випуску, сірого кольору, VIN-код: НОМЕР_14 ;

- причіп «ПГМФ 8904», д.н.з. НОМЕР_15 , 2010 року випуску, зеленого кольору, VIN-код: НОМЕР_16 .

Задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя виходив з необхідності накладення арешту на вказане майно для ефективного розслідування з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчим суддею належним чином встановлено, що зазначені у клопотанні прокурора обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. ст. 109 КК України могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі досудового розслідування достатньою сукупністю даних та доказами, а санкція статті передбачає, у тому числі, конфіскацію майна, а тому існує обґрунтований ризик відчуження, приховання чи знищення майна задля запобігання можливої конфіскації у разі доведеності в майбутньому висунутого обвинувачення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вказані предмети, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи представника апелянта про порушення слідчим суддею права на захисту у зв`язку з позбавленням власника майна права захистити свою позицію в суді не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки є безпідставними.

Так, ч. 2 ст. 171 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Таким чином, колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст.170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. До того ж, право власника майна реалізувати можливість виступити в суді та викласти доводи на підтримку своєї позиції щодо клопотання прокурора було реалізоване ним шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді до суду апеляційної інстанції.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Поновити представнику ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2025 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_11

Судді:

ОСОБА_12 ____________