Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/551/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 404/2012/25 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2025 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на ухвалу Фортечного районного суду м. Кропивницького від 16 липня 2025 року в кримінальному провадженні № 0000292 від 01 березня 2024 року про продовження обвинуваченим:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Кіровограда, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Кіровограда, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м. Кіровограда, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого,

строку тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Фортечного районного суду м.Кропивницького перебуває кримінальне провадження №0000292 за обвинуваченням ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.1 ст.209, ч.1 ст.306 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України.

Ухвалою Фортечного районного суду м.Кропивницького від 16 липня 2025 року, обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 13.09.2025 року включно. Умови внесення раніше визначеної застави обвинуваченим залишено без змін.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції вказав, що із врахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, оцінюючи суворість можливого покарання обвинувачених, тяжкість висунутого обвинувачення, наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, згідно з якими обвинувачені, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, можуть переховуватися від суду, впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, визначають та виправдовують потребу у триманні обвинувачених під вартою.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , просить ухвалу суду першої інстанції змінити та застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, або змінити розмір застави, визначивши її розмір у 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на його переконання оскаржувана ухвала суду першої інстанції, не містить посилань на матеріали щодо обґрунтованості жодних із зазначених ризиків.

Посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що обвинувачений переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім для позбавлення волі (тримання під вартою), беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Ризик, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків, також не є обґрунтованим, оскільки в матеріалах даного кримінального провадження відсутні будь-які данні свідків і їх не можна ідентифікувати.

Зауважує також про те, що неможливо впливати й на інших підозрюваних, якщо до ОСОБА_14 обрати більш м`який запобіжний захід, наприклад домашній арешт.

Також, судом першої інстанції визначено заставу у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 454 200 грн., яка є завідомо непомірною для ОСОБА_14 .

Також, звертає увагу, що у ОСОБА_14 є постійне місце проживання, саме квартира яка є його власністю за адресою: АДРЕСА_1 , він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, при цьому ОСОБА_14 не працює, його платоспроможність значно нижча від розміру визначеної застави у 454 200 грн.

З урахуванням наведеного захисник не просить повністю скасувати запобіжний захід, а лише просить обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, тобто змінити тримання під вартою на більш м`який, або ж хоча б зменшити розмір застави.

Захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, про застосування запобіжного заходу до ОСОБА_8 не пов`язаного з його триманням під вартою, а саме - цілодобовий домашній арешт, визначити заставу у розмірі 80 ПМ.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, а визначена суми застави є надмірною, нереальна до виконання з урахуванням даних характеризуючих обвинуваченого ОСОБА_8 .

Захисник зауважує про формальний підхід суду та сторони обвинувачення щодо продовження строку дії запобіжного заходу, оскільки реального розгляду питання щодо наявності ризиків передбачених ст.177 КПК України та їх доведення судом не розглядалось, як і не розглядалось питання щодо доцільності такого продовження чи то можливості зменшити розмір застави, наблизивши її до реальних можливостей обвинуваченого та виконання.

З урахуванням об`єктивної сторони інкримінованого діяння ОСОБА_8 перестали існувати ризики на які посилалась сторона обвинувачення при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Ризик переховування від суду не має обґрунтування, так як мій підзахисний не має паспорту громадянина України для виїзду за кордон, має стійкі соціальні зв`язки та родину, що є стримуючим фактором, вважає себе невинним у інкримінованому діяння та розраховує на подальший справедливий суд та винесення як наслідок виправдувального вироку, що свідчить про нерозумність його перешкоджання розгляді справи судом. Має рідного брата, який проходить службу в ЗСУ та приймає безпосередню участь у захисті Батьківщини, що унеможливлює існування ризику його переховуванн на окупованих територіях чи безперешкодному виїзді до країни агресора.

Відсутній ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки розпочато вивчення письмових матеріалів кримінального провадження, стадія досудового розслідування завершена. Сторона обвинувачення зібрала всі докази, які вважала необхідними та достатніми для доведення винуватості ОСОБА_8 . Проведено НСРД, огляди, обшуки, експертизи. Тобто обвинувачений, не кажучи про бажання, не має фактично можливості вчиняти будь-які дії спрямовані на знищення, сховання, спотворення речових доказів та документів, адже вони вже всі знаходиться у сторони обвинувачення. Тобто ризик фактично припинив своє існування з моменту завершення стадії досудового розслідування.

Також, захисник вважає відсутнім ризик незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки, об`єктивна сторона висунутого обвинувачення полягає у збуті наркотичних речовин за допомогою облікового запису у багатоплатформовій системі обміну повідомленнями телеграм, шляхом «закладок» по м.Кропивницькому. За даних умов фігуранти справи особисто не передавали (якщо припустити теоретично відношення підзахисного до вчиненого злочину) наркотичні речовини наркозалежним особам. Тому фактично потерпілих, свідків, які були б очевидцями події, в даному кримінальному провадженні не має.

Відсутній ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_8 раніше ніколи не притягався до кримінальної відповідальності, що б свідчило про його системне нехтування нормами суспільства моралі та девіантної поведінки.

Щодо визначеного розміру застави, то захисник вважає, що він є надмірним, неспівмірним та не справедливим. Так, організатор, інший обвинувачений по справі, обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.1 ст.209, ч.1 ст.306 КК України, а її підзахисний, виконавець обвинувачується лише у вчиненні ч.3 ст.307 КК України, проте судом їм визначено однаковий розмір застави.

В оскаржуваній ухвалі визначено заставу у розмірі 150 ПМ, що явно не відповідає характеризуючим особи обвинуваченого, є надмірною.

Зазначає також, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання, має цивільну дружину, рідного брата, який проходить службу в ЗСУ. До затримання його в порядку статті 208 КПК України працював не офіційно вантажником на ШМД. Його дружина працює офіційно офіціантом у закладах громадського харчування. Загальний дохід їх родини становив 25 тис. грн. в місяць, а тому визначений розмір застави є неосяжним. Визначивши розмір застави в 150 ПМ суддя фактично штучно створив умови невнесення його ОСОБА_8 , тим самим унеможливив реалізувати це право.

У разі зменшення розміру застави до 80 ПМ це створить реальні можливості на її внесення, оскільки така сума коштів є в родині обвинуваченого, і рідний брат її внесе. Тому застава в розмірі 80 ПМ буде реальним стримуючим фактором та забезпечить належне виконання ОСОБА_8 покладені на нього обов`язки.

Захисник ОСОБА_10 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу місцевого суду в частині визначення розміру застави ОСОБА_12 , та постановити нову ухвалу, якою зменшити визначений йому розмір застави до мінімального - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн.

Зазначає, що визначений судом розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого, оскільки мати ОСОБА_12 не працює та не отримує дохід, має на утриманні ще одну дитину - молодшого брата ОСОБА_12 , платоспроможність з ОСОБА_12 та його матері значно нижча від розміру визначеної застави.

За таких обставин захисник вважає, що визначений судом розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого, виходячи з практики Європейського суду з прав людини.

З урахуванням вимог пропорційності розміру застави, обов`язку обвинуваченого виконувати покладені на нього обов`язки, а також помірності для нього такого розміру, визначений судом розмір застави в межах 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, слід змінити, та зменшити розмір застави до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Окрім того, в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить поновити пропущений строк на подання апеляційної скарги, оскільки повний текст судового рішення нею був отриманий не вчасно.

Заслухавши суддю доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні вимоги, прокурора ОСОБА_6 , який просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що клопотання захисника ОСОБА_10 про поновлення строку на апеляційне оскарження слід задовольнити, а апеляційні скарги захисників залишити без задоволення виходячи з наступного.

Частина 1 ст. 24 КПК України встановлює, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України, поновленню, за клопотанням заінтересованої особи, підлягає строк, пропущений із поважних причин.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приймає до уваги доводи захисника ОСОБА_10 про поважність пропуску строку на оскарження ухвали слідчого судді та вважає, що пропущений строк підлягає поновленню.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується .

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Крім того, колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 199 КПК України, якими регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою, клопотання про продовження строку тримання під вартою повинно містити, зокрема, виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Зважується на практику Європейського суду, - тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Вимог закону місцевий суд при вирішенні питання щодо доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Як убачається з матеріалів клопотання, у провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває судова справа по обвинуваченню ОСОБА_13 за ч. 3 ст. 307 КК України, ч.1 ст. 209, ч. 1 ст. 306 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України.

Обставини вчинення кримінальних правопорушень, як їх наразі встановлено органом досудового розслідування, такі.

ОСОБА_13 вступив у злочинну змову із ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 для реалізації спільного злочинного наміру з незаконних придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини.

Обвинуваченням пред`явлене у вчиненні декілька епізодів незаконного придбання, зберігання з метою збуту психотропної речовини, якщо предметом таких дій була особливо небезпечна психотропна речовина, вчинені за попередньою змовою групою осіб у складі ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 (епізоди 04.06.2024, 12.06.2024, 27.07.2024, 08.09.2024).

Крім того, вказана група осіб підозрюється у вчиненні незаконного зберігання з метою збуту психотропної речовини, в тому числі повторно і в особливо великих розмірах.

У справі тільки розпочато судове слідство, кримінальне провадження є складним, об`ємним і багатоепізодним, налічує декілька обвинувачених.

При цьому, слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою.

Усіх обвинувачених у даному кримінальному провадженні затримано 16.10.2024, а 18.10.2024 застосовано щодо них запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який у подальшому - продовжений.

Тобто, строк тримання їх під вартою не перебуває за межами розумного, не є довготривалим.

Покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України передбачає позбавлення волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до двох років та з конфіскацією майна, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 306 КК України, карається позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, а за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого. 3 ст. 307 КК України, - передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Таким чином, ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, ОСОБА_13 - крім того у вчиненні іншого особливо тяжкого злочину, тяжкого злочину, ОСОБА_11 - крім того у вчиненні також тяжкого злочину.

Злочини є умисними, інкриміновані вчиненням за попередньою змовою, організованою злочинною групою.

Також, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, колегія суддів, враховує, що обвинувачені не мають міцних соціальних зв`язків, безробітні, без сталого джерела доходу.

З урахуванням тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченим у разі доведеності їх винуватості у вчиненні даних кримінальних правопорушень, об`єктивно є підстави вважати наявним з боку обвинувачених ризик переховування від суду.

Обвинувачені, за умови застосування щодо них запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, можуть безперешкодно залишити своє місце проживання, залишити територію міста та/або області, переховуватись від суду, в тому числі на тимчасово непідконтрольних та окупованих територіях держави, що безумовно буде перешкоджати кримінальному провадженню.

Зважаючи на відсутність сталого джерела доходу, враховуючи обставини, за яких інкриміноване вчинення кримінального правопорушення, є підстави вважати, що, у разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, обвинувачені зможуть продовжити протиправну діяльність, вчинити нове аналогічне кримінальне правопорушення.

Також, наявний ризик незаконно впливати на свідків, які ще не допитані судом, з метою можливої зміни ними наданих раніше показань. При цьому, зауважується, що при встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілих слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України, а отже ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду.

Аналізуючи викладене в сукупності, колегія суддів вважає, що місцевий суд, під час розгляду клопотання прокурора, прийшов до правильного висновку, про існування раніше встановлених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також, що ці ризики з часом - не зменшились.

Наразі, як свідчать наведені обставини, більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, також запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, і не забезпечать кримінального провадження.

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом належно аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

Колегія суддів зауважує, що під час продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим визначено розмір застави, який з огляду на їх репутацію, усталену протиправну поведінку, відсутність міцних соціальних зв`язків, може бути належним запобіжником негативній процесуальній поведінці обвинувачених.

Підстав для зменшення розміру застави, як про те просить сторона захисту, апеляційний суд не вбачає, та зауважує, що визначений розмір застави здатний забезпечити належну процесуальну поведінку з боку обвинувачених та не є очевидно непомірним для них з урахуванням висунутого обвинувачення. Водночас ризик звернення грошових коштів у такому розмірі у дохід держави, з урахуванням майнового стану обвинувачених, у повній мірі здатен забезпечити виконання ними покладених процесуальних обов`язків.

У відповідності до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено. Тому апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 117, 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику ОСОБА_10 строк на апеляційне оскарження ухвали Фортечного районного суду м. Кропивницького від 16 липня 2025 року.

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Фортечного районного суду м. Кропивницького від 16 липня 2025 року, якою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4