У Х В А Л А

Іменем України

№ 610/2661/25 № 1-кс/610/502/2025
м. Балаклія28 липня 2025 року

Слідчий суддя Балаклійського районного суду Харківської області ОСОБА_1

за участю

прокурора: ОСОБА_2 ,

підозрюваного: ОСОБА_3 (відеоконференція),

захисника: ОСОБА_4 (відеоконференція),

секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000363 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Циркуни Харківського району Харківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ; громадянина України; з повною загальною середньою освітою; офіційно не працевлаштованого; одруженого; раніше судимого 7 разів, крайній раз:

16.11.2017 Дергачівським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України (11.07.2017 Харківський районний суд Харківської області) до 3 р. 9 міс. позбавлення волі. Звільнений 28.02.2020 після відбуття строку покарання,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 1, 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и в:

Погоджене з прокурором клопотання обґрунтовано повідомленням про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Саме цей вид запобіжного заходу необхідний для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

oпереховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

oнезаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні;

oвчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор клопотання підтримав із наведених у ньому підстав.

Підозрюваний заперечував проти задоволення клопотання, просив застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту. Посилався на те, що навіть у вбиральню сам сходити не може. Запевняв, що нікуди не втече. Вказав, що раніше притягувався до кримінальної відповідальності 7 разів, усі рази реально відбував покарання, неповнолітніх дітей немає.

Захисник просила відмовити у задоволені клопотання та застосувати більш м`який запобіжний захід - у виді цілодобового домашнього арешту за місцем фактичного проживання підозрюваного внаслідок того, що за медичним станом її підзахисний не може перебувати у умовах слідчого ізолятора, потребує хірургічного втручання та лікування, на 29.07.2025 призначено операцію, він знаходиться в лікарні в тяжкому стані. Посилалась на безпідставність ризиків.

Судом встановлено, що слідчим відділенням ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000363 від 15.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 1, 5 ч. 2 ст. 115 КК України та від 17.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, матеріали якого були об`єднані за постановою прокурора від 25.07.2025.

25.07.2025 ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 1, 5 ч. 2 ст. 115 КК України закінчений замах на вбивство двох або більше осіб, вчинене способом небезпечним для життя багатьох осіб, та ч. 1 ст. 263 КК України - незаконному придбанні, носінні, зберіганні вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу.

Письмове повідомлення про підозру 25.07.2025 вручено йому особисто під підпис.

Він підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин:

«Так, у невстановлений під час досудового розслідування період часу, за невстановлених в ході досудового розслідування обставин, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи на відкритій ділянці місцевості поблизу ставку в с. Морозівка Ізюмського району Харківської області знайшов гранату типу «РГО», після чого у нього виник злочинний умисел, направлений носіння та зберігання вибухового пристрою, без передбаченого Постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 та «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових речовин», затвердженої Наказом Міністерства Внутрішніх Справ України № 622 від 21.08.1998 дозволу, з метою подальшого використання у власних цілях. В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що гранати є вибуховими пристроями, діючи умисно, знайдену ним ручну осколкову гранату РГО незаконно переніс, та у подальшому почав незаконно зберігати без передбаченого законом дозволу за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що 15.07.2025 близько 17 год 50 хв ОСОБА_3 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на відкритій ділянці місцевості поблизу ставку в с. Морозівка Ізюмського району Харківської області, за географічними координатами «49.4372660, 37.0278210», у ході відпочинку побачив неподалік компанію чоловіків, серед яких помітив раніше знайомого йому місцевого мешканця с. Морозівка ОСОБА_7 .

У подальшому, ОСОБА_3 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин почав всіляко провокувати ОСОБА_7 на виникнення конфлікту, при цьому виражався нецензурною лайкою, яка супроводжувалась погрозами завдання тілесних ушкоджень відносно ОСОБА_7 та групи раніше незнайомих йому чоловіків, серед яких були військовослужбовці батальйону розмінування ВЧ НОМЕР_1 Збройних Сил України ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Надалі, не отримавши від зазначених вище осіб реакції на провокативні дії, в ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на вбивство декількох осіб.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 сів за кермо свого автомобіля марки ВАЗ 2109 реєстраційний номер НОМЕР_2 та покидаючи місце висловив погрозу чоловікам щодо заподіяння їм смерті, після чого поїхав за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , де взяв ручну осколкову гранату РГО, після чого 15.07.205 близько 18 год 50 хв на вищевказаному автомобілі повернувся на місце, де в нього відбувався раніше конфлікт, а саме до ставку в с. Морозівка Ізюмського району Харківської області, за географічними координатами «49.4372660, 37.0278210». Прибувши до ставка та реалізуючи раніше виниклий злочинний умисел, направлений на вбивство декількох осіб, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, усвідомлюючи протиправність, караність, загальну суспільну небезпечність своїх дій, а також передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків для багатьох оточуючих осіб, діючи умисно, з використанням малозначного приводу, вийшов з транспортного засобу та тримаючи у лівій руці гранату РГО, пальцем правої руки висмикнув кільце з гранати, привівши її у готовність до вибуху та з метою доведення свого умислу до кінця, продовжуючи погрози вбивством, кинув гранату у бік людей, які перебували поруч на піщану поверхню пляжу, після чого через декілька секунд відбулася детонація та вибух з подальшим бризантним вибуховим осколковим ураженням, потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , які отримали при цьому численні тілесні ушкодження, після чого були госпіталізовані до КНП БМР «Балаклійська клінічна багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування».

Згідно довідок КНП БМР «Балаклійська клінічна багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» від 15.07.2025:

-потерпілий ОСОБА_7 отримав вогнепальне осколкове поранення черевної порожнини; пошкодження тонкої кишки з перфорацією; локальний каловий перитоніт; травматичний шок; множинні ВОСП обох нижніх кінцівок; перелом кісток лівої гомілки;

-потерпілий ОСОБА_9 отримав вогнепальне осколкове проникаюче поранення грудної клітини з права; тотальний гемопневпоторакс; постгеморагічну анемію тяжкого ступеня; множинні ВОСП обох кінцівок; перелом кісток обох гомілок.

-потерпілий ОСОБА_8 отримав вогнепальне осколкове проникаюче поранення грудної клітини з права; правобічний субтотальний гемопневпоторакс; вогнепальне осколкове не проникаюче поранення поперекової ділянки тулуба; множинні ВОСП обох нижніх кінцівок з кровотечею; травматичний шок; постгеморолічну анемію середнього ступеню; перелом обох кінцівок.

Таким чином, ОСОБА_3 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але не довів його до кінця причин, які не залежали від його волі, так як потерпілим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 було своєчасно надано медичну допомогу».

Надана стороною обвинувачення сукупність матеріалів кримінального провадження на даному етапі кримінального провадження, до моменту вирішення обвинувачення по суті, є достатньою для обґрунтованості повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 1, 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, що підтверджується:

1)Даними протоколу огляду місця події, проведено 15.07.2025 за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон.

2)Даними протоколу огляду місця події, проведено 16.07.2025 за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с. Морозівка за координатами 49.4372660, 37.0278210, під час якого виявлено та вилучено: фрагмент ґрунту, просякнутий речовиною бурого кольору (об`єкт 1); фрагмент ґрунту пропитаний речовиною бурого кольору (об`єкт 2); пару капців чорного кольору з нашаруванням речовини бурого кольору (об`єкт 3); фрагмент ґрунту, просякнутий речовиною бурого кольору (об`єкт 4); металеві уламки зі слідами вибухової дії (рештки ймовірно гранати РГО); пару капців сірого кольору з речовиною бурого кольору (об`єкт 6); фрагмент ґрунту, пропитаний речовиною бурого кольору (об`єкт 7); сонцезахисні окуляри (об`єкт8); фрагмент ґрунту, пропитаний речовиною бурого кольору (об`єкт 9); фрагмент ґрунту, пропитаний речовиною бурого кольору (об`єкт 10); транспортувальну пробку до гранати; ніж з дерев`яною рукояткою.

3)Даними протоколів допиту свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які повідомили, що 15.07.2025 разом поїхали до знайомих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які проживають у с. Морозівка, з метою відпочинку на ставку поблизу села. На ставку ОСОБА_14 вживав алкогольний напій пиво у кількості 2,5 л. В подальшому останній в стані алкогольного сп`яніння почав поводити себе некоректно, викрикувати нецензурну лайку, став агресивним по відношенню до сусідньої компанії відпочиваючих, які грали у настільну гру «карти». ОСОБА_15 розпочав конфлікт, ліз у бійку, але його втримали та повезли додому. Через деякий час ОСОБА_15 на одинці повернувся на ставок та через деякий час вони почули вибух, після чого направились до ставку та побачили, що поруч із автомобілем ОСОБА_15 лежать троє поранених чоловіків та сам ОСОБА_15 .

4)Даними протоколу допиту свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що проживає разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_3 15.07.2025 вона та ОСОБА_15 разом зі своїми знайомими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 поїхали на ставок поблизу с. Морозівка. Під час відпочинку ОСОБА_15 вживав алкогольний напій пиво у кількості 2,5 л. В подальшому останній в стані алкогольного сп`яніння почав поводити себе некоректно, викрикувати нецензурну лайку, став агресивним по відношенню до сусідньої компанії відпочиваючих, які грали у настільну гру «карти». ОСОБА_15 розпочав конфлікт, ліз у бійку, але його втримали та повезли додому. Через деякий час ОСОБА_15 на одинці повернувся на ставок та через деякий час вона почула вибух, після чого направилась до ставку та побачила, що поруч із автомобілем ОСОБА_15 лежать троє поранених чоловіків та сам ОСОБА_15 .

5)Даними протоколів допиту свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які пояснили, що 15.07.2025 відпочивали у компанії з п`яти чоловіків, 4 військовослужбовця та 1 цивільний, на ставку поблизу с. Морозівка. Поруч із ними знаходилась компанія інших людей у кількості 6 чоловік, 2 чоловіків та 4 жінки. В ході відпочинку сусідньої компанії один із чоловіків ( ОСОБА_19 ) почав себе агресивно поводити в бік ОСОБА_7 , намагався почати бійку та розмовляв нецензурною лайкою в бік останнього. В ході даного конфлікту ОСОБА_19 почав погрожувати вбивством ОСОБА_7 , а потім і всім військовослужбовцям, які там знаходились. Через деякий час сварка закінчилась та ОСОБА_15 разом зі своєю жінкою поїхали у невідомому напрямку. Через приблизно пів години ОСОБА_19 повернувся на автомобілі ВАЗ 2109 на ставок вже сам, вийшов з автомобіля та, тримаючи гранату в лівій руці, правою рукою дістав запобіжне кільце та продовжив погрожувати вбивством. Так ОСОБА_15 проходив з гранатою приблизно 20 хвилин, всі присутні намагалися його заспокоїти та вмовляли його не робити цього. Але, стоячи поруч зі своїм автомобілем, ОСОБА_15 кинув гранату на землю поруч із ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в результаті чого граната вибухнула та всі 4 особи зазнали тілесних ушкоджень.

6)Даними протоколів проведення слідчого експерименту, проведеними зі свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , які під час слідчого експерименту вказали на місце розташування транспортних засобів, місце знаходження осіб та розташування потерпілих після вибуху.

7)Даними висновку експерта від 24.07.2025 про те, що 15.07.2025 поблизу домоволодіння за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с. Морозівка за координатами 49.4372660, 37.0278210, стався вибух вибухового пристрою ручної осколкової гранати РГО.

8)Даними довідок КНП БМР «Балаклійська клінічна багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» від 15.07.2025, згідно з якими: потерпілий ОСОБА_7 отримав вогнепальне осколкове поранення черевної порожнини; пошкодження тонкої кишки з перфорацією; локальний каловий перитоніт; травматичний шок; множинні ВОСП обох нижніх кінцівок; перелом кісток лівої гомілки; потерпілий ОСОБА_9 отримав вогнепальне осколкове проникаюче поранення грудної клітини з права; тотальний гемопневпоторакс; постгеморагічну анемію тяжкого ступеня; множинні ВОСП обох кінцівок; перелом кісток обох гомілок; потерпілий ОСОБА_8 отримав вогнепальне осколкове проникаюче поранення грудної клітини з права; правобічний субтотальний гемопневпоторакс; вогнепальне осколкове не проникаюче поранення поперекової ділянки тулуба; множинні ВОСП обох нижніх кінцівок з кровотечею; травматичний шок; постгеморолічну анемію середнього ступеню; перелом обох кінцівок.

9)Даними письмових пояснень ОСОБА_3 .

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14 березня 1984 року № 9627/81 Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 23 жовтня 1994 року № 14310/88 «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

До того ж у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року № 42310/04, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року № 12244/86, 12245/86, 12383/86 «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року № 14310/88 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» від 13 листопада 2007 року № 35615/06).

Встановлено, що надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України - переховуватися від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

У розумінні Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року № 33977/96 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суттєвим є той фактор, що про підозру ОСОБА_3 повідомлено 25.07.2025, що стало початком притягнення його до кримінальної відповідальності, тому ризик втечі фактично виник лише з цієї дати і в подальшому лише збільшується внаслідок наближення моменту можливого призначення передбаченого суворого покарання.

Кримінальним процесуальним кодексом України встановлено процедуру отримання показань у кримінальному провадженні - спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від них та дослідження їх судом.

Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони зацікавлених осіб з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань тощо.

Оскільки підозрюваний ОСОБА_20 вже має кримінальний досвід внаслідок неодноразового притягнення до кримінальної відповідальності (7 разів), відбування реального покарання у виді позбавлення волі, наявності не знятих і не погашених у встановленому законом порядку судимостей, що буде свідчити про його виняткову зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, вперте небажання безповоротно відмовитись від злочинного способу життя і стати на шлях виправлення та перевиховання, тому є обґрунтований підвищений ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Підозрюваний раніше судимий 7 разів, усі рази реально відбував покарання, має повну загальну середню освіту, офіційно не працевлаштований (дані про працевлаштування відсутні, не підтвердив законні джерела доходів), одруженого, неповнолітніх дітей, утриманців, інвалідності не має, не обліках у відділі пробації, нарколога і психіатра не знаходиться, за місцем проживання характеризується посередньо. Постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, позитивної репутації не має.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Переконання про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам ґрунтується на: тяжкості кримінальних правопорушень і тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він підозрюється, а це один з них особливо тяжкий злочин (ч. 2 ст. 15 п. 1, 5 ч. 2 ст. 115 КК України), проти життя та здоров`я особи, за який передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від десяти до п'ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, вчинений щодо декількох осіб, в тому числі військовослужбовців, в умовах воєнного стану, у тяжкий для держави та людей час, є надзвичайно небезпечним, адже людина, її життя, здоров`я, честь і гідність та безпека належать до найвищих соціальних цінностей, що може свідчити про підвищену суспільну небезпеку останнього.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Із урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується підозрюваному, слідчий суддя вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Це рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини («Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України»), згідно з якою суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому обставини, на яких ґрунтуються заперечення сторони захисту проти клопотання, не є достатніми для запобігання зазначеним ризикам, які є підвищеними.

Інші позитивні дані про особу підозрюваного цього висновку не спростовують.

Стан здоров`я підозрюваного зумовлений вчиненням ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень, тобто до такого стану він призвів себе сам, при цьому завдавши шкоду здоров'я ще й іншим особам. Лікування, можливе оперативне втручання можливо здійснювати у цивільних лікарнях під вартою, під конвоєм, а у разі покращення стану здоров'я та медичних показань, після переведення з цивільної лікарні до слідчого ізолятора, навіть в умовах його медичної частини. Прийняття рішення про тримання підозрюваного під вартою жодним чином не позбавляє його права на лікування та медичне обслуговування, які безумовно повинні йому бути забезпеченні виконавцями цієї ухвали, як в умовах слідчого ізолятора, так і за його межами, у цивільних закладах охорони здоров`я.

Факт наявності захворювань у підозрюваного в сукупності з іншими обставинами не знижує суттєво суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_3 , і його особи, та не зменшують встановлених слідчим суддею ризиків, а суспільний інтерес тримання підозрюваного під вартою в цьому випадку переважає його особистий інтерес.

Застосування запобіжного заходу необхідно для забезпечення здійснення досудового розслідування, яке з об 'єктивних причин не закінчено на даний час.

Обставин, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування інших запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, натепер не встановлено.

На цьому етапі кримінального провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, остаточної правовій кваліфікації інкримінованого кримінального правопорушення тощо.

На підставі викладеного, керуючись ст. 176-201 КПК України,

п о с т а н о в и в:

1)Клопотання задовольнити повністю.

2)Застосувати до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування - до 24 вересня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

3)Строк дії ухвали до 24 вересня 2025 року.

4)Зобов`язати слідчих, які здійснюють досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_3 про тримання під вартою останнього.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1