Номер провадження: 11-кп/813/1583/25
Справа № 521/4165/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому матеріали кримінального провадження, №0000222 від 25.03.2024 року за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 31.03.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_10 , , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м.Миколаїв Миколаївської області, українця, громадянина України, із середньо-технічною освітою, маючого на утриманні малолітню дитину 2023 року народження, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.313, ч.3 ст.28, ч.2 ст.317, ч.3 ст.307, ч.3 ст.311 КК України;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Одеса, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.313 КК України,

встановив:

На розгляді Малиновського районного суду м.Одеси від 31.03.2025 року перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000222 від 25.03.2024 року за обвинуваченням:

- ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.313, ч.3 ст.28, ч.2 ст.317, ч.3 ст.307, ч.3 ст.311 КК України;

- ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.313, ч.3 ст.28, ч.2 ст.317, ч.3 ст.307, ч.3 ст.311 КК України;

- ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.313, ч.3 ст.28, ч.2 ст.317, ч.3 ст.307, ч.3 ст.311 КК України;

- ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.313, ч.2 ст.309, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України;

- ОСОБА_11 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.313, ч.3 ст.307 КК України.

Оскарженою ухвалою місцевого суду, у підготовчому судовому засіданні задоволено клопотання прокурора та, в тому числі, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 29.05.2025 року, без визначення застави.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції послався на те, що на теперішній час не зменшились існуючи ризики, передбачені п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а тому лише запобіжний захід у виді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу в частині задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строку тримання під вартою, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , із забороною залишати житло з 22 год до 06 год наступної доби, або визначити розмір застави в сумі 242 240 грн.

Захисник вважає, що заявлені стороною обвинувачення ризики недоведені, а запобіжний захід у виді нічного домашнього зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Вважає, що суд не взяв до уваги наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, родини, постійного місця проживання, а також не звернув уваги на незадовільний стан його здоров`я. Крім того, суд не розглянув можливість застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до його підзахисного запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_4 , або застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі від 80 до 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Захисник звертає увагу, що досудове розслідування завершено, всі необхідні слідчі (розшукові) дії виконанні, що суттєво зменшує ступінь існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України та є підставою для застосування до ОСОБА_11 більш м`якого запобіжного заходу. ОСОБА_11 має міцні соціальні зв`язки, проживає разом з батьками та молодшою сестрою в м.Одесі, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, не переховувався від органу досудового розслідування та не перешкоджав кримінальному провадженню.

Захисник вважає, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, його підзахисний не має наміру переховуватись від суду, оскільки такими діями він лише погіршить своє становище.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисників, які підтримали апеляційні скарги; думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарг; дослідивши виділені матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина 1 ст.404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст.331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, з огляду на таке.

На теперішній час у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000222 від 25.03.2024 року, судом першої інстанції мають бути здійсненні всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачуються, в тому числі, у вчиненні особливо тяжкого злочину в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, за який, у разі доведеності вини, їм може загрожувати реальне покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років, з конфіскацією майна.

Беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, беззаперечно продовжує існувати ризик того, що вони можуть вдатися спроб переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Becciev v.Moldova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58).

Аналізуючи характер та обставини злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , апеляційний суд вважає, що у випадку застосування до обвинувачених запобіжного заходу не пов`язаного з позбавлення волі, останні матимуть можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що буде перешкоджати повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно з ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Беручи до уваги той факт, що судовий розгляд кримінального провадження ще не розпочався, а свідки, які підлягають безпосередньому допиту судом ще не допитані, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України ризик, не можна визнавати недоведеним.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком суду про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що у випадку застосування до обвинувачених запобіжного заходу не пов`язаного з позбавлення волі, останні матимуть можливість продовжити злочинну діяльність.

Вказаний ризик підтверджується тим, що до затримання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , будучи у працездатному віці, не були працевлаштованими, а отже не мали законних джерел доходу для забезпечення своїх потреб.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Доводи захисників про те, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 мають міцні соціальні зв`язки, не дають достатніх підстав вважати, що вказані обставини з достатньою повнотою зменшують існуючі ризики.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового розгляду лише винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, дозволить під час судового розгляду контролювати їх місце перебування та запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які на теперішній час продовжують існувати.

За таких обставин, доводи викладені в апеляційних скаргах щодо недоведеності існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу надається оцінка сукупності всіх обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Враховуючи викладене, доводи захисників про наявність підстав для застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту є необґрунтованими, а суд першої інстанції правильно встановив обставини, передбачені ч.3 ст.199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження обвинуваченим строку тримання під вартою.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою.

Приймаючи до уваги фактичні обставини кримінального провадження, виходячи із конкретних обставини інкримінованих обвинуваченими діянь, які характеризується надзвичайно високим ступенем суспільної небезпеки, яка визначається тим, що незаконні операції з наркотичними засобами та їх неконтрольований обіг завдають великої шкоди здоров`ю населення, апеляційний суд погоджується з висновком суду, який на підставі п.5 ч.4 ст.183 КПК України не визначив обвинуваченим альтернативний запобіжний захід у виді застави.

На теперішній час обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, не встановлено.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинувачених під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення поданих апеляційних скарг та скасування ухвали суду першої інстанції.

Пунктом 1 ч.3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 406, 407, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 31.03.2025 року, якою в кримінальному провадженні 0000222 від 25.03.2024 року, обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4