КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №760/8359/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1 Провадження № 11-сс/824/4093/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 07 травня 2025 року,-

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 07 травня 2025 року задоволено клопотання прокурора відділу за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000015 від 22 березня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.199, ч.2 ст.199, ч.3 ст.199 КК України та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №0000015 від 22 березня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.199, ч.2 ст.199, ч.3 ст.199 КК України, яке було вилучено під час обшуку 26 березня 2025 року за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- мобільний телефон Redmi;

- мобільний телефон Samsung A51;

- мобільний телефон Vertu;

- мобільний телефон Samsung;

- мобільний телефон iPhone 5;

- мобільний телефон Nokia 6700;

- грошові кошти у сумі 4050€ (23 купюри по 50 та 29 по 100);

- 345$ США (3 купюри по 100, 2 купюри по 20 й одна купюра 5).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 ,подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000015 від 22.03.2024, а саме на: мобільний телефон Redmi; мобільний телефон Samsung А51; мобільний телефон Vertu; мобільний телефон Samsung; мобільний телефон iPhone 5; мобільний телефон Nokia 6700; грошові кошти у сумі 4050€ (Євро), 23 купюри номіналом 50€ (Євро) та 29 купюр номіналом 100€ (Євро); грошові кошти у сумі 345$ (доларів США), (3 купюри номіналом 100$ (доларів США), 2 купюри номіналом 20$ (доларів США) та 1 купюра номіналом 5$ (доларів США), що були вилучені під час проведення обшуку 26.03.2025, за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_6 , які йому належать на праві власності та є його особистим майном та особистими коштами.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що вказана ухвала слідчого судді є необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства та підлягає скасуванню, так як при розгляді справи суд першої інстанції неналежним чином надав оцінку доказам, що надавались сторонами та не взяв до уваги докази сторони захисту, які могли істотно вплинути на його висновки.

Апелянт вказує на те, що ОСОБА_6 , є законослухняним громадянином України, в наданих суду матеріалах на обґрунтування поданого клопотання, немає жодних доказів, прямих і непрямих, які б вказували на можливу причетність ОСОБА_6 до кримінальних правопорушень, які є предметом розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Єдиною метою накладення арешту на майно ОСОБА_6 , відповідно до змісту клопотання, є необхідність збереження речових доказів, оскільки вони зберегли на собі сліди кримінального правопорушення.

Грошові кошти, вилучені у ОСОБА_6 , не були набуті кримінально протиправним шляхом, а є особистими коштами ОСОБА_6 , про що повідомлялось органу досудового розслідування. Крім того, органом досудового розслідування не надано жодних доказів протиправного походження вказаних грошових коштів.

Вилучені шість мобільних телефонів у ОСОБА_6 , вже оглянуті органом досудового розслідування та при огляді не було виявлено інформації, що безпосередньо пов`язана з предметом доказування у провадженні, а також не виявлено жодних контактів з особами, які займаються підробкою грошових коштів або контактів фігурантів даного кримінального провадження.

Що стосується вилучених у ОСОБА_6 , грошових коштів, то вказані кошти є його особистими та в жодному разі не є підробленими, а саме: 345 доларів США ним було куплено в пункті обміну валют, а більшу частину Євро йому подарувала його мати ОСОБА_10 , яка офіційно працює в Європі та заробляє у Євро.

Крім того, в даному кримінальному провадженні взагалі не фігурують підроблені Євро, а тільки гривні та долари США, відтак не зрозуміло, які є підстави вважати, що Євро, вилучені у ОСОБА_6 , є підробленими.

Також, не зрозумілою є мета накладення арешту «з метою збереження речових доказів», оскільки вилучені грошові кошти де факто не мають кримінального походження, не є підробленими та не фігурують в матеріалах справи.

Постанова слідчого про визнання цих грошових коштів речовими доказами від 27.03.2025 є формальною, немотивованою та такою, що не містить в собі жодного обґрунтування і не витримує ніякої критики.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, в підтримку поданої апеляційної скарги, яку останній підтримав з наведених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів справи та зі змісту оскаржуваної ухвали, що детективами Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000015 від 22.03.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 199 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_11 , за попередньою змовою з групою невстановлених осіб, організував перевезення та ввезення в Україну із Турецької Республіки підроблених грошових коштів, зокрема доларів США та євро, з метою їх подальшого збуту. Крім того, зазначена група осіб займається виготовленням та реалізацією підробленої національної валюти України - гривні.

У ході проведення слідчих дій було здійснено контрольовану закупівлю підроблених доларів США та гривні у ОСОБА_11 , які в подальшому, згідно з висновком експерта, були визнані підробленими.

У ході проведення слідчих дій була здійснена контрольована закупівля підроблених доларів США та гривні у ОСОБА_11 , які відповідно до висновку експерта визнані фальшивими. Встановлено, що ОСОБА_6 зустрічається з ОСОБА_11 та був присутній разом із ним під час проведення оперативної закупки фальшивих грошей, а також при передачі зразків підробленої валюти. Ці факти підтверджуються матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій (НСРД).

Згідно з наявною оперативною інформацією та матеріалами кримінального провадження, існують достатні підстави вважати, що до вказаного злочину причетний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого 26.03.2025 за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва, проведено обшук. Під час обшуку вилучено:

- мобільний телефон Redmi;

- мобільний телефон Samsung A51;

- мобільний телефон Vertu;

- мобільний телефон Samsung;

- мобільний телефон iPhone 5;

- мобільний телефон Nokia 6700;

- грошові кошти у сумі 4050€ (23 купюри по 50 та 29 по 100);

- 345$ США (3 купюри по 100, 2 купюри по 20 й одна купюра 5).

В ході проведення обшуку ОСОБА_6 зазначив, що зазначені мобільні телефони та кошти належать йому.

27.03.2025 детективом, відповідно до ст. 98 КПК України винесено постанову про визнання зазначених предметів речовим доказом, оскільки вони зберегли відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

09.04.2025 прокурор відділу за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 , звернулася до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням, про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000015 від 22 березня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 199 КК України, в якому просила накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів, яке було вилучене в ході проведення 26.03.2025 обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- мобільний телефон Redmi;

- мобільний телефон Samsung A51;

- мобільний телефон Vertu;

- мобільний телефон Samsung;

- мобільний телефон iPhone 5;

- мобільний телефон Nokia 6700;

- грошові кошти у сумі 4050€ (23 купюри по 50 та 29 по 100);

- 345$ США (3 купюри по 100, 2 купюри по 20 й одна купюра 5).

На обґрунтування вимог даного клопотання прокурор вказала, що мобільні телефони, вилучені під час обшуку, ймовірно, містять інформацію (листування, виклики, фото, відео, месенджери, банківські додатки), що безпосередньо пов`язана з організацією, комунікацією та збутом підробленої валюти. Їхній зміст може встановити зв`язки з іншими учасниками групи та деталізувати обставини вчинення кримінального правопорушення.

Вилучені грошові кошти в іноземній валюті можуть мати походження, пов`язане із реалізацією підробленої валюти. Їх кількість, структура (наявність великої кількості купюр високих номіналів), а також можливі серійні номери викликають підозру у зв`язку з предметом злочину, що розслідується. Вони можуть бути як предметом збуту, так і одержаними доходами від злочинної діяльності.

Незастосування такого заходу забезпечення як накладення арешту на майно яке має ознаки предметів злочину може призвести до їх знищення, приховання у зв`язку із чим буде неможливо досягти меті дієвості кримінального провадження, установлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, та доведення вини в суді.

У зв`язку з вище викладеним, для забезпечення збереження речових доказів, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та є предметом його вчинення, виникла необхідність у накладенні арешту на вказані речі, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України.

Беручи до уваги те, що вилучені вищевказані речі, відповідно до ст. 98 КПК України, являються речовими доказами, з метою забезпечення збереження речових доказів, а також, з метою спеціальної конфіскації, виникла необхідність у зверненні до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

07.05.2025 ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва задоволено вказане клопотання прокурора та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №0000015 від 22 березня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 199 КК України, яке було вилучено під час обшуку 26 березня 2025 року за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000015 від 22.03.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 199 КК України, слідчий суддя, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали виходив з наявності, передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вищевказане майно, з врахуванням правової підстави для накладення арешту на майно, яке було вилучено під час обшуку 26 березня 2025 року за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , можливість використання його як доказів у кримінальному провадженні, слідчий суддя прийшов до висновку, що тимчасово вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України. Так, мобільний телефон Redmi, мобільний телефон Samsung A51, мобільний телефон Vertu; мобільний телефон Samsung, мобільний телефон iPhone 5, мобільний телефон Nokia 6700, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Щодо грошових коштів у сумі 4050€ та 345$ США - наявні достатні підстави вважати, що вони набуті кримінально протиправним шляхом.

Також слідчий суддя встановив, що прокурор довела необхідність арешту майна, наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а тому вважав, що клопотання підлягає задоволенню, а вказане вище тимчасово вилучене майно - арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

При цьому слідчий суддя врахував, що таке втручання в право власників майна на мирне володіння своїм майном є законним, переслідує суспільний інтерес, а також є пропорційним визначеним цілям. На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника (користувача) майна з метою забезпечення кримінального провадження.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, враховано доводи прокурора в підтримку поданого клопотання та заперечення власника майна та його представника, щодо підстав його задоволення, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК Україниарешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, всупереч твердженням апелянта, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження №0000015 від 22.03.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 199 КК України та відношення до нього вилученого майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Так, колегія суддів зауважує на тому, що постановою старшого детектива відділу детективів Підрозділу детективів (на правах самостійного Управління) ТУ БЕБ у Київській області ОСОБА_12 від 27.03.2025, майно у кримінальному провадженні №0000015 від 22 березня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 199 КК України, яке було виявлено та вилучено під час обшуку 26 березня 2025 року за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 ,визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні /т. 2 а.с.65-66/.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК Українитимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, всупереч твердженням апелянта.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 167, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Твердження апелянта, про те, що грошові кошти, які були вилучені у ОСОБА_6 , мають законне походження та не мають відношення до обставин кримінального провадження №0000015 від 22 березня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 199 КК України, мають бути перевірені органом досудового розслідування під час проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК Україниарешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 07 травня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4