Справа № 134/1104/25
У Х В А Л А

16 липня 2025 року с-ще Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Крижопіль в режимі відеоконференції клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ,

встановив:

У провадженні Крижопільського районного суду Вінницької області (головуюча суддя ОСОБА_6 ) перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 200, ч. 1 ст. 209, ч. ч. 1, 2 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до п. 5 листа Верховного Суду «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» № 2/0/2-22 від 03.03.2022 року, у разі неможливості у визначений КПК України строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою його може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою ст. 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.

Враховуючи, що головуюча суддя у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 перебуває на лікарняному, клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , яке надійшло до суду 14 липня 2025 року, розглядається іншим суддею, визначеним в порядку, встановленому частиною третьою ст. 35 КПК України, ОСОБА_1 .

В обґрунтування клопотання прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_3 вказує, що строк обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 18 липня 2025 року і до спливу цього строку завершити судове провадження не представляється можливим, оскільки кримінальне провадження включає в себе велику кількість епізодів злочинної діяльності обвинуваченого, потрібно допитати свідків, дослідити письмові докази, допитати обвинуваченого, у разі необхідності провести інші процесуальні дії. Водночас ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були визначені під час досудового розслідування при обранні обвинуваченому запобіжного заходу і в подальшому встановлені під час судового розгляду при продовженні строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не відпали. Так, ОСОБА_4 є особою, раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, у в нього відсутнє постійне джерело доходу, що дає підстави стороні обвинувачення вважати, що вчинення корисливих злочинів являється для нього засобом для існування, тому, перебуваючи на волі, він може продовжити вчиняти нові кримінальні правопорушення. Крім того кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , вчинено ним під час відбування покарання у вигляді обмеження волі в ДУ «Крижопільський виправний центр (№ 113)». Також у разі звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 з-під варти, він може переховуватися від суду, оскільки санкція за найтяжчий злочин, у якому він обґрунтовано обвинувачується, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Враховуючи викладене, запобігти вищевказаним ризикам можливо лише шляхом застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Більш м`які запобіжні заходи, на думку сторони обвинувачення, не будуть дієвими.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечили проти задоволення клопотання. Просять застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічну пору доби, оскільки він має постійне місце проживання, про що ним було подано відповідні докази. Наведені у клопотанні стороною обвинувачення доводи вважають безпідставними, оскільки обвинувачений не має наміру переховуватися від суду та впливати на свідків, місце перебування одних з яких йому не відоме, а інші є працівниками виправного центру, навпаки в разі зміни запобіжного заходу на домашній арешт він знайде роботу та буде проживати в межах територіальної юрисдикції Крижопільського районного суду, щоб мати змогу прибувати в судові засідання за викликом суду.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, два з них є тяжкими злочинами і санкція за найтяжчий злочин, у якому він обґрунтовано обвинувачується, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. На думку суду, перебуваючи на волі, ОСОБА_4 , розуміючи важкість покарання, яке йому може бути призначене у разі визнання його вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні, у співставленні можливих негативних для нього наслідків, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєне, незаконно впливати на свідків, які ще не були допитані судом, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Окрім того ОСОБА_4 не має стабільного джерела доходу, у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки, які б могли забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому ставиться у вину, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, тому суд вважає виправданою необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки, на переконання суду, наразі жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду даного кримінального провадження.

Оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала, тому суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_4 тримання під вартою на 60 днів, до 13 вересня 2025 року включно.

Підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на нічний домашній арешт суд не вбачає. Наведені стороною захисту доводи уже перевірялися судом та самі по собі не є підставою для зміни запобіжного заходу.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 11 квітня 2024 року визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121120 грн.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 331, 372, 392 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_4 - задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 продовжити на 60 діб до 13 вересня 2025 року включно.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт в нічну пору доби, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченому, який перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Суддя: