УХВАЛА

02 вересня 2025року

м. Київ

справа № 760/5320/22

провадження № 51 - 7347 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

вивчивши матеріали касаційної скарги обвинуваченої ОСОБА_4

на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 серпня 2025 року,

установив:

Обвинувачена в межах строку на касаційне оскарження звернулася з апеляційною скаргою на вказане судове рішення, яка за змістом є касаційною скаргою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 серпня 2025 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченій ОСОБА_4 строк дії обов`язків, передбачених пунктами 1-3, 8 ч. 5 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), покладено на неї ухвалою цього суду від 20 червня 2025 року, до ухвалення кінцевого рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Цією ж ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченої про зміну покладеного на неї обов`язку не відлучатися за межі м. Києва та Київської області без дозволу суду.

У касаційній скарзі обвинувачена просить переглянути вказану ухвалу апеляційного суду в касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу та додану до неї копію судового рішення, колегія суддів (далі - Суд) дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити зважаючи на таке.

Відповідно до положень п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).

Судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, зазначено

в частинах 1 та 2 ст. 424 КПК. Це стосується вироків та ухвал про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, судових рішень суду апеляційної інстанції, постановлених щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції, а також ухвал суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвал суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених КПК.

Зазначені норми гарантують право на касаційне оскарження судового рішення тільки у випадках, прямо визначених законом.

Таким чином, право на касаційне оскарження не є абсолютним і підлягає дозволеним обмеженням, зокрема щодо кола судових рішень, які можуть бути переглянуті в касаційному порядку. Такі обмеження не шкодять самій суті права доступу до суду, переслідують легітимну мету - ефективний розгляд касаційним судом лише справ відповідного рівня значущості, а також обґрунтовані пропорційністю між застосованими засобами та поставленою метою.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (п. 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, п. 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).

Зі змісту касаційної скарги та копії оскаржуваного судового рішення вбачається, що ОСОБА_4 ставить питання про перегляд вказаної ухвали апеляційного суду, якою їй продовжено строк дії обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК покладених на неї ухвалою цього суду від 20 червня 2025 року.

Натомість, таке рішення апеляційного суду не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню, а отже не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Водночас, відповідно до положень ч. 2 ст. 424 КПК заперечення проти інших ухвал, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку, можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного розгляду.

Таким чином, беручи до уваги те, що касаційну скаргу обвинуваченою подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку, колегія суддів вважає за необхідне на підставі п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.

При цьому відповідно до ч. 3 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції відмовляє

у відкритті касаційного провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, без перевірки касаційної скарги на відповідність вимогам ст. 427 цього Кодексу.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

обвинуваченої ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 серпня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3