Справа № 201/8399/25
Провадження № 1-кп/201/1088/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд м. Дніпра у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000053, внесеного у ЄРДР 06.06.2025 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має середньо-технічну освіту, не одружений, утриманців не має, не працює, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 209 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

1.Обставини, які встановлені судом

В невстановлені дату, місце та час, однак не пізніше початку листопада 2024 року, ОСОБА_3 , переслідуючи корисливу мету, вирішив отримувати неконтрольований державою прибуток за рахунок надання завідомо неправдивої інформації стосовно своєї волонтерської діяльності, з метою уникнення сплати ввізного мита на ввезені транспортних засобів, тобто з метою одержання пільг щодо податків.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан з 24.02.2022, що неодноразово продовжувався та Указами Президента від 12.08.2022 №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» на строк 90 діб, від 07.11.2022 №757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» на 90 діб, тобто до 21.11.2022, і далі до теперішнього часу.

Відповідно до підпункту 14.1.113 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України митні платежі, це податки, що відповідно до цього Кодексу або митного законодавства справляються під час переміщення або у зв`язку з переміщенням товарів через митний кордон України. Статтею 30 Податкового кодексу України передбачено, що податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Відповідно до ст. 272 Митного кодексу України (далі - МКУ), ввізне мито встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України.

Статтею 276 МКУ визначено, що платниками мита є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.

Главою 53 розділу XII МКУ, регулюються загальні положення щодо пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами.

Відповідно до ст. 364 МКУ, цей розділ регулює умови та порядок пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності.

Стаття 368 МКУ, передбачено, що для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, банківських виписках, електронних повідомленнях з інтернет-магазинів, інших документах, які містять відомості про вартість таких товарів.

Статтею 287 МКУ, встановлено, що при ввезенні (пересиланні) на митну територію України товари, визначені відповідно до Закону України «Про гуманітарну допомогу» як гуманітарна допомога, звільняються від оподаткування ввізним митом.

Порядок ввезення на митну територію України гуманітарної допомоги регламентується Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2022 №174 «Про деякі питання пропуску гуманітарної допомоги через митний кордон України в умовах воєнного стану», у відповідності до положень якої громадяни України для здійснення митних формальностей надають співробітникам митних органів «Декларацію про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою», як особи, що перевозять відповідний товар.

На початку листопада 2024 року в ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на надання завідомо неправдивої інформації органам державної влади з метою одержання пільг щодо податків.

У вказаний період часу ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на отримання пільг, щодо несплати податків на автомобілі, котрі були завезені на територію України, як гуманітарну допомогу, з метою подальшого їх продажу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, представившись волонтером, який займається організацією допомоги НОМЕР_1 окремій бригаді сил територіальної оборони Збройних сил України (в/ч НОМЕР_2 ), звернувся до волонтера ОСОБА_5 із запитом про допомогу у відшуканні закордоном транспортного засобу, який нібито планувалося передати на баланс вказаної військової частини.

У свою чергу ОСОБА_5 , будучи переконаним, що виконує запит дійсного волонтера направлений на підсилення обороноздатності країни, діючи через довірених осіб, в Шотландії підшукав транспортний засіб «FORD Ranger XLT D/C 4WD», vin - НОМЕР_3 , 2009 року випуску, чорного кольору, обсяг двигуна - 2500, тип пального - дизель.

У подальшому вказаний автомобіль 24.11.2024 ввезено на територію України через пункт перетину кордону «Шегині» за адресою Львівська область, Мостиський район, н.п. Шегині, та до Львівської митниці з метою отримання пільг щодо податків, а саме обов`язкових митних платежів в сумі 226 397, 70 грн. (в т.ч. ввізне мито - 30 000 грн., акцизний податок - 108 664, 75 грн., ПДВ - 87 732, 95 грн.) надано «Декларацію про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою», де вказаний автомобіль за інформацією ОСОБА_3 зазначено як гуманітарний вантаж.

Далі у грудні 2024 року ОСОБА_5 передано автомобіль «FORD Ranger XLT D/C 4WD» ОСОБА_3 для подальшої передачі на баланс військової частини.

Водночас ОСОБА_3 , після отримання вищевказаного автомобіля, достовірно знаючи про необхідність сплати ввізного мита за товар, будучи обізнаним, що особи, які ввозять на митну територію України гуманітарну допомогу мають пільги щодо сплати податків, тобто звільняються від такого оподаткування ввізним митом, діючи умисно, з корисливих мотивів направленими на власне збагачення, використовуючи «Декларацію про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою», де зазначено завідомо неправдиві відомості про гуманітарне призначення вантажу, вказаний автомобіль в жодну військову частину не передав, та користувався ним самостійно для власних потреб.

Таким чином, ОСОБА_3 на підставі вищевказаної «Декларації про перелік товарів, що визнаються гуманітарною допомогою», до якої внесено неправдиву інформації про визнання гуманітарною допомогою, неправомірно одержав пільги зі сплати податків, та не сплатив податки за автомобіль марки «FORD Ranger XLT D/C 4WD», vin - НОМЕР_3 , 2009 року випуску, у формі обов`язкових митних платежів на загальну суму 226 397, 70 грн. (в т.ч. ввізне мито - 30 000 грн., акцизний податок - 108 664, 75 грн., ПДВ - 87 732, 95 грн.), внаслідок чого охоронюваним законом державним інтересам спричинено вказані збитки.

Умисні дії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які виразились у наданні завідомо неправдивої інформації органам державної влади з метою одержання пільг щодо податків у разі відсутності ознак кримінального правопорушення проти власності, кваліфіковані за ч. 1 ст. 222 КК України.

Окрім того, на початку червня 2025 року у ОСОБА_3 виник умисел на легалізацію майна, одержаного злочинним шляхом, а саме на реалізацію автомобіля марки «FORD Ranger XLT D/C 4WD», vin - НОМЕР_3 , 2009 року випуску.

Так, відповідно до ст. 5 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» № 361-IX від 06.12.2019 (за наступними змінами та доповненнями), до легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, належать будь-які дії, пов`язані із вчиненням фінансової операції чи правочину з доходами, одержаними злочинним шляхом, а також вчиненням дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких доходів, чи володіння ними, прав на такі доходи, джерел їх походження, місцезнаходження, переміщення, зміну їх форми (перетворення), а так само набуттям, володінням або використанням доходів, одержаних злочинним шляхом.

У денний період часу 06.06.2025 ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що грошові кошти від продажу автомобіля «FORD Ranger XLT D/C 4WD» будуть отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а саме шахрайства з фінансовими ресурсами, використовуючи мобільний телефон із номером НОМЕР_4 , в мережі Інтернет на сайті безкоштовних оголошень «OLX» створив оголошення про продаж вказаного транспортного засобу за 4500 доларів США, а також здійснював пошук потенційних покупців, проводив переговори, обумовлював вартість та ставив умови продажу потенційним покупцям.

У подальшому приблизно о 12 годині 30 хвилин 07.06.2025 ОСОБА_3 , перебуваючи на перетині вул. Євпаторійської та бульвара Слави у м. Дніпро, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на набуття та володіння майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, достовірно знаючи, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом, продав ОСОБА_6 автомобіль «FORD Ranger XLT D/C 4WD» за 4300 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 07.06.2025 становило 178 328, 31 грн.

Таким чином, у вказані час та місці ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою легалізації майна, одержаного злочинним шляхом, внаслідок продажу вказаного автомобіля отримав та як наслідок умисно набув та володів грошовими коштами (майном) у загальній сумі 4300 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 07.06.2025 становило 178 328, 31 грн., щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом.

Умисні дії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що виразилися у набутті, володінні майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом, кваліфіковані за ч. 1 ст. 209 КК України.

2. Позиція обвинуваченого

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю та підтвердив їх вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд його суворо не карати, погодився із запропонованим прокурором у судових дебатах покаранням.

3.Докази, які досліджені судом

Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачений не заперечив.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позиції немає. Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого, дослідив документи, які характеризують його особу та документи, які підтверджують процесуальні витрати.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

4.Висновок суду про винуватість обвинуваченого

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 209 КК України, повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 , які виразилися у наданні завідомо неправдивої інформації органам державної влади з метою одержання пільг щодо податків у разі відсутності ознак кримінального правопорушення проти власності, кваліфіковані за ч. 1 ст. 222 КК України вірно.

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразилися у набутті, володінні майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом, кваліфіковані за ч. 1 ст. 209 КК України вірно.

5.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Загальні положення

При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Щодо обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття,оскільки він критично оцінив вчинені ними кримінальні правопорушення, своєю поведінкою під час досудового розслідування та судового провадження прагнув зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки, що проявилось в осуді вчиненого та активному сприянні їх розкриттю.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлено.

Призначення покарання

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудний у розумінні ст. 19 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.

Так, виходячи з положень ч. 4 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 222 КК України, єнетяжким злочином.

Виходячи з положень ч. 5 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 209 КК України, єтяжким злочином.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, визначаючи вид та міру покарання, яке слід застосувати до обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, наслідків вчинення, соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, рівень культури та освіти, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, і відсутність його обтяжуючої, тому, на думку суду, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання:

- за ч. 1 ст. 222 КК України - штраф в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн, з позбавленням права обіймати посади у господарській сфері, пов`язані з матеріальною відповідальністю, обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями строком на 1 рік;

- за ч. 1 ст. 209 КК України - 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у господарській сфері, пов`язані з матеріальною відповідальністю, обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностямистроком на 2 роки та з конфіскацією майна.

При цьому суд застосовує ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Разом з цим, згідно ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При вирішенні питання щодо застосування обвинуваченому положень ст. 75 КК України, суд враховує обставини вчинення кримінальних правопорушень, ступінь тяжкості, особу обвинуваченого, який не судимий, наявність пом`якшуючої покарання обставини, а тому суд вважає за можливе виправлення засудженого без відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства.

Виходячи з усіх обставин справи, а також думки прокурора, який просив призначити покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому вважає, що його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Згідно зі ст. 77 КК України, у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. Наведений перелік є вичерпним.

Враховуючи, що ОСОБА_3 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з огляду на правову позицію, яка висловлена в ухвалі від 21 червня 2023 р. колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 953/6732/22, додаткове покарання у виді конфіскації майна суд не застосовує.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи засудженого, призначене судом покарання у вигляді позбавлення волі буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

При цьому підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

6.Вирішення цивільного позову

Цивільний позов не пред`явлений.

7.Вирішення питання про долю речових доказів

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

8.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід обвинуваченому не застосовувався. Клопотань про його застосування не надходило, а тому враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України і призначене судом покарання, суд не вбачає підстав для його застосування.

Під час досудового розслідування судові експертизи не проводилися.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 209 КК України і призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 222 КК України - штраф в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн, з позбавленням права обіймати посади у господарській сфері, пов`язані з матеріальною відповідальністю, обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями строком на 1 (один) рік;

- за ч. 1 ст. 209 КК України - 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у господарській сфері, пов`язані з матеріальною відповідальністю, обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностямистроком на 2 (два) роки та з конфіскацією майна.

ОСОБА_3 на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади у господарській сфері, пов`язані з матеріальною відповідальністю, обліком, збереженням, управлінням та розпорядженням матеріальними цінностямистроком на 2 (два) роки, з конфіскацією майна.

Відповідно до положень ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 (три) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

На підставі ст. 77 КК України конфіскацію належного йому майна не застосовувати.

Витрати на проведення судових експертиз відсутні.

Запобіжний захід не застосовувався.

Цивільний позов не заявлений.

Речовий доказ оптичний диск - зберігати в матеріалах кримінального провадження (т. 1 а.п. 41).

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Соборний районний суд м. Дніпра протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1