КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4463/2025 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5

за участю:

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЙСИКС» ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06 травня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000001 від 03.05.2024, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно.

Просив суд накласти арешт на грошові кошти ТОВ «ДАЙМОНД ПЕЙ» () у безготівковій формі в сумі 183 634 155, 19 гривень, що знаходяться на транзитному рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код за ; код банку (МФО) 305299) № НОМЕР_1 , шляхом заборони розпорядження вказаними грошовими коштами та зупинення видаткових операцій по зазначеному рахунку, за винятком видаткових операцій виключно до бюджетів всіх рівнів та державних цільових фондів, з зобов`язанням службових осіб банку надати органу досудового розслідування - Головному підрозділу детективів (на правах Департаменту) Бюро економічної безпеки України довідку про залишок коштів на вказаному рахунку та виписки про рух грошових коштів по вказаному рахунку на день накладення арешту.

В обґрунтування клопотання зазначив, що Бюро економічної безпеки України, за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000001 від 03.05.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203-2, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209 КК України.

В ході досудового розслідування досліджуються обставини ухилення протягом 2021-2024 років службовими особами ТОВ «ВБЕТ УКРАЇНА» () від сплати податків та зборів, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів в особливо великих розмірах. Обставини легалізації службовими особами ТОВ «ДАЙМОНД ПЕЙ», організаторів азартних ігор в мережі Інтернет, зокрема ТОВ «ВБЕТ УКРАЇНА», ТОВ «СПЕЙСИКС», за сприяння та із залученням приватного виконавця ОСОБА_10 , ТОВ «ТАЧ-СТАР», ТОВ «ТРК ТЕХ», ТОВ «МІДЛСКАЙ», ТОВ «КИРАМИТ», ТОВ «ЛЕНТІС ДЕВІЛС» майна в особливо великому розмірі, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, шляхом здійснення фінансових операцій, вчинення правочинів.

Встановлені в ході досудового розслідування обставини дають підстави вважати про існування можливої протиправної схеми виведення, а також легалізації майна (коштів), щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, невстановленими службовими особами ТОВ «ДАЙМОНД ПЕЙ» та юридичних осіб - організаторів азартних ігор в мережі Інтернет, зокрема ТОВ «ВБЕТ УКРАЇНА», шляхом вчинення «удаваних» правочинів з юридичними особами з ознаками фіктивності, здійснення фінансових операцій на підставі рішень судів, постановлених за результатами розгляду позовних заяв юридичних осіб з ознаками фіктивності про стягнення заборгованостей за цими «удаваними» правочинами та подальших фінансових операцій з переказу коштів на користь суб`єктів господарювання з ознаками ризиковості/фіктивності.

Під час досудового розслідування встановлено, що на транзитному рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код за ; код банку (МФО) 305299) № НОМЕР_1 знаходяться кошти ТОВ «ДАЙМОНД ПЕЙ» () в безготівковій формі в сумі 183 634 155, 19 гривень, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони набуті кримінально-протиправним шляхом, а також містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На підставі викладеного постановою детектива Бюро економічної безпеки України від 29.04.2025 згадане майно (грошові кошти) визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому, у зв`язку із необхідністю забезпечення збереження речових доказів, прокурор просить накласти арешт на зазначене майно.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06.05.2025 клопотання прокуроразадоволено частково.

Накладено арешт в рамках кримінального провадження № 0000001 від 03.05.2024 на грошові кошти ТОВ «ДАЙМОНД ПЕЙ» () у безготівковій формі в сумі 183 634 155, 19 гривень, що знаходяться на транзитному рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код за ; код банку (МФО) 305299) № НОМЕР_1 , шляхом заборони розпорядження вказаними грошовими коштами та зупинення видаткових операцій по зазначеному рахунку, за винятком видаткових операцій виключно до бюджетів всіх рівнів та державних цільових фондів.

У задоволенні інших вимог клопотання - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, 02.06.2025 директор Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЙСИКС» ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06.05.2025 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Просив поновити пропущений строк на апеляційне оскарження у зв`язку, що не було повідомлено про розгляд справи та копія ухвали було отримано лише 28.05.2025.

В обґрунтуванні апеляційних вимог, зазначав що власником грошових коштів в сумі 183 634 155,19 грн, які знаходяться на транзитному рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК», є саме ТОВ «СПЕЙСИКС», а не як помилково зазначив слідчий суддя - ТОВ «ДАЙМОНД ПЕЙ».

Зазначає, що вказані кошти тимчасово опинились на транзитному рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у ході її стягнення з транзитного рахунку, відкритого в ПАТ «МТБ БАНК» для перерахування законному та єдиному власнику - ТОВ «СПЕЙСИКС».

Зазначає, що кошти були отриманні законним шляхом, а саме в межах законної господарської діяльності ТОВ «СПЕЙСИКС» зі здійсненням організації азартних ігор в мережі Інтернет.

Вважав, що слідчий суддя не встановив та не зробив жодних висновків про причетність ТОВ «СПЕЙСИКС» до будь-якої злочинної діяльності та про набуття вказаним товариством коштів незаконним шляхом.

Стверджував, що в оскаржуваній ухвалі відсутнє будь-яке обґрунтування та мотиви, з яких слідчий суддя дійшов до зазначених висновків. Зауважив, що ст.98 КПК України не свідчить про те, що конкретне майно є речовим доказом.

Заслухавши доповідь судді, доводи директора ТОВ «СПЕЙСИКС», який підтримав подану апеляційну скаргу в повному обсязі та просив скасувати оскаржувану ухвалу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга директора ТОВ «СПЕЙСИКС», не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів, наданих судом першої інстанції, що Бюро економічної безпеки України, за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000001 від 03.05.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203-2, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209 КК України.

Встановлено достатні підстави вважати, що до кримінально-протиправної діяльності, яка досліджується в рамках даного провадження, об`єктивно може бути причетне ТОВ «ДАЙМОНД ПЕЙ» (), при цьому в рамках досудового розслідування виявлено, що на транзитному рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код за ; код банку (МФО) 305299) № НОМЕР_1 знаходяться кошти ТОВ «ДАЙМОНД ПЕЙ» () в безготівковій формі в сумі 183 634 155, 19 гривень, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони набуті у протиправний спосіб, а також містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів клопотання, постановою детектива Бюро економічної безпеки України від 29.04.2025 згадане майно (грошові кошти) визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000001 від 03.05.2024.

З висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, мету запобігання можливості передачі та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, беручи до уваги наявність достатніх підстав вважати, що воно є майном, здобутим внаслідок вчинення злочину та визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні відповідною постановою, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на грошові кошти.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Із зазначеного вбачається, що слідчим суддею встановлено, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження та можливе відношення до нього грошових коштів, які знаходяться на банківських рахунках ТОВ «ДАЙМОНД ПЕЙ» () у безготівковій формі в сумі 183 634 155, 19 гривень, що знаходяться на транзитному рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код за ; код банку (МФО) 305299) № НОМЕР_1 , а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що постановою детектива від 29.04.2025 грошові кошти в сумі, які знаходяться на транзитному банківському рахунку визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

На час розгляду клопотання підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів прийшла до висновку, що обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав, відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді та підлягають з`ясування під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу директора ТОВ «СПЕЙСИКС», - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЙСИКС» залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06 травня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3