УХВАЛА

15 липня 2025 року

м. Київ

справа № 496/2053/21

провадження № 51-2693ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2024 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 20 травня 2025 року у кримінальному провадженні стосовно нього,

встановив:

Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2024 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, і призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК засудженого звільнено від відбування покарання.

Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування моральної шкоди - 20 000 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 травня 2025 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4 , вирок місцевого суду змінено та виключено із мотивувальної його частини посилання, як на докази вини ОСОБА_4 , показання свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями засуджений подав касаційну скаргу про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 3, 4, 5 ч. 2 та частинами 3, 5, 6 цієї статті.

Так, відповідно до ст. 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається судове рішення, що оскаржується.

У той же час, засуджений у скарзі посилаючись на порушення допущені судами попередніх інстанцій, ставить питання про скасування рішень місцевого і апеляційного судів, при цьому просить призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, однак не вказує, чому обставини, на які він посилається не може встановити і дати їм оцінку апеляційний суд, і є необхідність скасувати у тому числі вирок місцевого суду.

Касатору слід звернути увагу, що суд касаційної інстанції у разі скасування лише ухвали апеляційного суду, якою вирок суду першої інстанції залишено без зміни, може виключно призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, у той же час, у разі необхідності скасувати вирок суду першої інстанції, який залишено без змін ухвалою апеляційного суду, суд касаційної інстанції може одночасно скасувати і вирок місцевого суду і ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Таким чином, автор скарги допустив протиріччя в її прохальній частині.

Пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК передбачено, що касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Частина 1 ст. 438 КПК встановлює, що підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Особа, яка подає касаційну скаргу, заперечуючи законність судових рішень, має конкретно вказати у чому полягають допущені, на її думку, порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування чи зміни оспорюваного судового рішення, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.

Проте засуджений подав касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.

Автор скарги вказує на те, що апеляційний суд у супереч вимог КПК і практики Верховного Суду не допитав усіх свідків, однак, для можливості перевірки таких доводів Судом, не зазначає, які фактичні дані вони могли повідомити, та у чому полягає істотність порушень вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення в контексті недопиту таких свідків.

Також касатор не вказує, чи заявлялось клопотання стороною захисту про допит зазначених ним свідків, чи вживались заходи стороною захисту для забезпечення їх явки у судове засідання, які порушення у цьому контексті допустили суди, якщо такі були.

Крім того, касатор зазначає про здобуття акта обстеження № 80 особою без процесуального статусу, однак не конкретизує, що мається на увазі, яка особа отримувала такий акт і чому, на думку автора скарги, ця особа не мала статусу і у чому полягають порушення, у цьому аспекті, допущені судом чи судами.

Крім іншого, скаржник зазначає про недопустимість доказів, отриманих до внесення відомостей в Єдиний державний реєстр досудового розслідування, що тягне за собою визнання таких недопустимими, однак для можливості перевірки порушень, допущених судами у цьому контексті, не зазначає, про які докази йде мова й у чому саме полягають порушення, допущені судом/судами.

До того ж, відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак, подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.

Разом з тим, усупереч приписам ч. 5 ст. 427 КПК засуджений до касаційної скарги не додав копії судових рішень, які ним оскаржуються.

Частиною 6 статті 427 КПК передбачено, що до касаційної скарги додаються її копії з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження. Ця вимога не поширюється на засудженого, який тримається під вартою.

Як убачається із рішень судів першої та апеляційної інстанцій, розміщених у Єдиному державному реєстрі судових рішень, у розгляді цієї справи приймали участь, крім засудженого,- його захисник, прокурор, потерпіла та її представник.

Однак, усупереч положень вказаної вище частини ст. 427 КПК, до касаційної скарги засуджений не додав копій касаційної скарги з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.

З огляду на викладене, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені ст. 438 КПК, що є підставою для зміни чи скасування рішення, а також уточнити та конкретизувати доводи своєї касаційної скарги і належним чином обґрунтувати її доводи.

У зв`язку із вищевикладеним за наявності підстав, засудженому потрібно подати касаційну скаргу в новій редакції, взявши до уваги зазначене у цьому рішенні.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити її без руху й установити строк для усунення допущених недоліків.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2024 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 20 травня 2025 року у кримінальному провадженні стосовно ньогозалишити без руху та надати йому строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк, скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3