Номер провадження 11-кп/816/679/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 січня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів з раніше визначеними умовами та розміром застави.

Своє клопотання прокурор обґрунтував тим, що строк дії попередньої ухвали, якою обвинуваченому було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою закінчується, а ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на час застосування вказаного запобіжного заходу, не зменшились та існують.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 січня 2025 року дане клопотання прокурора було задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто, до 28 березня 2025 року, включно.

Визначено обвинуваченому ОСОБА_6 заставу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 грн. 00 коп. та покладено на останнього, у разі її внесення обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 січня 2025 року - скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід та зменшити останньому встановлений розмір застави.

В обґрунтування своїх вимог, захисник посилається на те, що у поданому прокурором клопотанні існування зазначених ризиків жодним чином доведено не було.

Так, щодо ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, то стороною обвинувачення не було підтверджено небезпеки переховування обвинуваченого чи взагалі наявності в нього таких можливостей, а наголошено лише на суворість майбутнього покарання. При цьому, ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 , що є додатковою гарантією відсутності вказаного ризику.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, то, як зазначає апелянт, наявність обвинувального акту не може бути підставою для висновку про його існування, крім того, поза увагою суду залишилось те, що перебуваючи в слідчому ізоляторі, ОСОБА_6 працював з 24 травня 2024 року по 18 червня 2024 року, з 24 червня 2024 року по 02 жовтня 2024 року на посаді робітника майстерні -слюсар з механоскладальних робіт, на підтвердження чого було надано довідку про доходи №13 від 15 жовтня 2024 року, з якої вбачається, що за вказаний період йому було нараховано заробітну плату у розмірі 33 792 грн. 00 коп.

Також ОСОБА_6 , перебуваючи під вартою, проявляє дбайливе ставлення до предметів і майна, якими користується при виконанні дорученої роботи, використовує їх тільки за призначенням, у зв`язку з чим начальником державної установи «Сумський слідчий ізолятор» неодноразово було відмічено останнього заохоченнями, що характеризує його як особу, що виконує покладені обов`язки та сумлінно ставиться до них.

Щодо ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то як вказує апелянт, навіть намір обвинуваченого впливати на свідків як і наявність у нього такої можливості не було доведено та встановлено. При цьому, як вбачається з матеріалів кримінального провадження в якості свідків було допитано ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - інспектори управління патрульної поліції, які виявили ОСОБА_6 , провели його поверхневу перевірку, та перебували з ним до приїзду слідчого. Окрім відсутності доцільності та можливості здійснювати вплив на співробітників поліції з боку обвинуваченого, їх дії ще й фіксуються у записах нагрудних камер. Крім того, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були понятими під час затримання підозрюваного та проведення його особистого обшуку 06 квітня2024 року і хід цієї слідчої дії зафіксовано за допомогою технічних засобів. При цьому, навіть такому гіпотетичному ризику можна запобігти обравши відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Тобто, як вказує апелянт, ризик впливу на свідків є недоведеним не тому, що обвинувачений перебуває у слідчому ізоляторі, а тому, що такий ризик загалом відсутній та не є можливим.

Також, апелянт посилається на незадовільний стан здоров`я ОСОБА_6 , та на те, що останній має родину та стійкі соціальні зв`язки у місці постійного проживання, позитивно характеризується за місцем тимчасового тримання, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом враховано, також, не було.

Крім того, як зазначає апелянт, судом визначено невиправдано високий розмір застави, який обвинувачений об`єктивно не може внести, зважаючи на отриману ним заробітну плату, яка згідно довідки про доходи становить 33 792 грн. за період з 25 травня 2024 по 02 жовтня 2024 року.

З врахуванням вказаного, захисник зазначає, що продовживши обвинуваченому найбільш суворий запобіжний захід, судом не було встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти встановленим ризикам, у зв`язку з чим вважати законним оскаржуване рішення підстави відсутні.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник - адвокат ОСОБА_7 та прокурор були повідомлені належним чином, на підтвердження чого на адресу апеляційного суду надійшли рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

До початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 подав до суду клопотання, в якому просив провести судове засідання без його та обвинуваченого участі.

Прокурор, також, звернувся до суду з заявою, в якій просив розгляд апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 здійснити у письмовому провадженні, оскаржувану ухвалу залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності учасників даного провадження, що узгоджується з вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України.

А тому, заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали вказаного кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи та вимоги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Так, висновок суду про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора, поданого в рамках кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтований наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, існування яких було встановлено з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

На спростування доводів апелянта щодо відсутності доказів на підтвердження заявлених ризиків, колегія суддів зауважує, що у ОСОБА_6 відсутні сталі соціальні зв`язки, він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який, у разі доведеності винуватості, йому загрожує покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, і побоюючись відповідальності, може вчинити дії щодо переховування від суду. Крім того, в матеріалах даного провадження відсутні докази щодо місця роботи обвинуваченого, і з врахуванням фактичних обставин кримінального правопорушення, він отримує кошти від розповсюдження психотропних речовин.

Саме за наявності вказаних обставин, суд і дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з чим погоджується і колегія суддів, і підставою для цього стали встановлені ризики, які існують і не зменшились, з врахуванням того, що на час розгляду клопотання прокурора судовий розгляд ще тривав.

При цьому, на спростовування доводів захисника, колегія суддів звертає увагу, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на який посилався прокурор, судом встановлений не був.

Крім того, колегія суддів зауважує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, при прийнятті даної ухвали, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також тих обставин, що злочини, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , становлять небезпеку для суспільства, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є виправданим.

Що стосується доводів апелянта про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом не було враховано стан здоров`я обвинуваченого, то вони є безпідставними, оскільки доказів на підтвердження того, що стан здоров`я ОСОБА_6 є настільки незадовільним, що останній не може утримуватись в умовах ізоляції від суспільства, доказів надано не було, як і не було надано доказів на підтвердження того, що належна процесуальна поведінка останнього буде забезпечена при застосуванні до нього більш м`яких запобіжних заходів.

Щодо застави, яка було визначена судом обвинуваченому, то колегією суддів не вбачає підстав для визнання її розміру для обвинуваченого, як вважає захисник, непомірним, з огляду на те, що він відповідає межам, встановленим п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, і не є максимальним, крім того, на час апеляційного розгляду наявна інформація, що саме у зв`язку з внесенням на відповідний рахунок застави у визначеному судом розмірі, ОСОБА_6 був звільнений з під варти і на даний час перебуває на волі.

Інших доводів, які не були враховані судом та за яких клопотання прокурор не підлягало б до задоволення, захисником в апеляційній скарзі не наведено і таких обставин під час апеляційного розгляду встановлено не було.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 січня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4