Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1785/24
Провадження № 1-кп/382/63/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2025 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні № 000888, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.09.2024, за обвинуваченням обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Яготин, Бориспільського району, Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючий, не одружений, не маючий на утриманні неповнолітніх дітей, з середньою освітою, в силу ст. 89 КК України, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Яготинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_4 , обвинуваченого у кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України.

Ухвалою від 07.10.2024 року призначено підготовче судове засідання.

В жодне підготовче судове засідання обвинувачений ОСОБА_4 не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, повідомлення чи доказів поважності неявки в судове засідання чи про зміну свого місця проживання/перебування не надав. Ухвали Яготинського районного суду Київської області від 11.12.2024 року, 24.12.2024 року, 09.01.2025 року та 24.01.2025 року про привід обвинуваченого не виконані; з наданих до суду рапортів та пояснень вбачається, що при неодноразовому відвідуванні за місцем проживання ОСОБА_4 виявити вдома останнього не вдалося; виконати вищевказані ухвали про привід не вдалося; вжитими заходами встановити місце перебування ОСОБА_4 не вдалося.

У судовому засіданні 11.02.2025 року прокурор подав до суду письмове клопотання про надання дозволу на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке також подано до суду. В обґрунтування послався на те, що обвинувачений на виклики до суду не з`являвся, в цей період до нього застосовувалися приводи, які не були не виконані, оскільки місце перебування ОСОБА_4 не було встановлено.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 11.02.2025 року суд оголосив розшук обвинуваченого ОСОБА_4 , надав дозвіл на його затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та зупинив кримінальне провадження до його розшуку та приводу в судове засідання.

30.07.2025 року до приміщення Яготинського районного суду Київської області уповноваженими службовими особами доставлений обвинувачений ОСОБА_4 .

Ухвалою від 30.07.2025 року судове провадження № 382/1785/24 у кримінальному провадженні № 000888, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.09.2024, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України, відновлено для забезпечення розгляду клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та проведення підготовчого судового засідання.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб. Клопотання обґрунтовано тим, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, полягає в тому, що ОСОБА_4 усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинені кримінальні правопорушення, один з яких є за ступенем тяжкості тяжким злочином (ч. 4 ст. 185 КК України - покарання за яке законом передбачено позбавлення волі на строк від п?яти до восьми років), може намагатись уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики суду. Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 11.12.2024, 24.12.2024, 09.01.2025, 24.01.2025 застосовано привода до обвинуваченого ОСОБА_4 . Доручення виконання приводу покладено на ВП № 2 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області. Відповідно до матеріалів ВП № 2 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області місце перебування ОСОБА_4 не було встановлено. Встановлено, що запобігання ризикам переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду та перешкоджання ним розгляду кримінального провадження становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні відправлення судочинства. Цей інтерес має превалююче значення та виправдовує застосування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою; ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, полягає у тому, що ОСОБА_4 може впливати на свідків, потерпілу у кримінальному провадженні. Даний ризик обґрунтовується тим, що наразі існує ризик того, що він знаючи про фактичне місце проживання свідків, потерпілої, може незаконно впливати на них, змушуючи із застосуванням фізичного чи психологічного примусу або умовляння чи переконання, змінювати свої показання, давати неправдиві показання або відмовитись від дачі будь-яких показань; ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, полягає у тому, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення. Даний ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 будучи неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності та у сфері обігу наркотичних засобів, останній раз вироком Яготинського районного суду Київської області від 28.05.2015 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Згідно з ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки. ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується негативно, офіційно ніде не працевлаштований, неповнолітніх осіб та осіб похилого віку на утриманні не має, тобто не має міцних соціальних зв?язків, а тому в будь-який час може змінити місце свого перебування з метою переховування від суду. Виходячи з вищевикладеного, відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 КПК України, жоден із більш м?яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у статті 177 КПК України та є всі підстави вважати, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення. Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов?язків та запобігання спробам переховуватись від суду, впливати на свідків, потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення. Підставою обрання запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, з яких один є тяжким (ч. 4 ст. 185 КК України), а також існування ризиків, які дають достатні підстави вважати, що він може здійснити вищевказані дії, що зазначені у пунктах 1, 3, 5 ст. 177 КПК України.

Застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов?язання не забезпечить належної поведінки останнього, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації. Не можливе і застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки на момент звернення до суду із вказаним клопотанням не надійшло жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру, про обрання відносно останнього саме такого запобіжного заходу. Застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть із застосуванням електронних засобів контролю та при забороні підозрюваному цілодобово залишати житло не зможе унеможливити спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення. Викладене вище унеможливлює застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Єдиним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання ОСОБА_4 покладених на нього обов?язків та унеможливить реалізацію вищевикладених ризиків є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Застосування більш м?яких запобіжних заходів до ОСОБА_4 не зможе запобігти вказаним ризикам. Враховуючи вищевикладене, є всі достатні та обгрунтовані підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , а тому останньому необхідно обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, що необхідно для виконання завдання кримінального судочинства, передбаченого ст. 2 КПК України.

В судовому засіданні прокурор зазначив на існуванні ризиків щодо можливості обвинуваченого переховуватися від суду та впливати на потерпілого, а також наголосив на тому, що обвинувачений тривалий час вже перебував у розшуку.

Обвинувачений та захисник заперечили проти обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою; просили застосувати до обвинуваченого домашній арешт. Представник потерпілої підтримала клопотання прокурора.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. ст. 177, 178 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України.

Загальною декларацією прав людини (статті 3, 9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ" у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у пункті 62 зазначено: "Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у "демократичному суспільстві" у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Хайредінов проти України" (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін "свавільність" розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (рішення від 09 липня 2009 року у справі "Моорен проти Німеччини" (Mooren v. Germany) [ВП], заява № 11364/03, пункти 72, 77 та 78, з подальшими посиланнями), або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин (рішення від 27 лютого 2007 року у справі "Нештак проти Словаччини" (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, пункт 74)".

Конституція України регламентує право кожної людини на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Частиною 4 статті 194 КПК України передбачено, що суд при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні прокурора, якщо прокурор не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбачених статтею 177 КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

В обґрунтування клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор посилався на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1статті 177 КПК України.

Суд погоджується з наявністю ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений неодноразово в судові засідання не з`являвся, доказів поважності неявки на виклик суду не подано; судом відкладалися судові засідання та до обвинуваченого було застосовано привід, накладено грошове стягнення за невиконання процесуальних обов`язків.

Досліджуючи матеріали клопотання відносно обвинуваченого, суд, погоджуючись із думкою прокурора про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також обґрунтування обставин, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої ст. 194 КПК України, разом з тим враховує, що клопотання не містить переконливого обґрунтування, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України, а відтак на даний час тримання під вартою не можна визнати пропорційним легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів та є передчасним.

За таких обставин, враховуючи ступінь тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень, оцінюючи доводи прокурора, надавши оцінку наявності ризиків у кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що на даний час застосування виняткового запобіжного заходу належним чином не доведено (ч. 4 ст. 194 КПК України).

Згідно з положеннями ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами доводи та дані про особу обвинуваченого, яка має постійне місце реєстрації та проживання, не працює, не одружений має негативну характеристику, неодноразово в судові засідання не з`являвся та перебував у розшуку, доказів поважності неявки на виклик суду не надав, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, враховуючи, що існує ризик (ст. 177 КПК України), враховуючи доводи сторони захисту, суд, з метою запобігання ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, приходить до висновку про необхідність обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Такий запобіжний захід на даний час є співмірним з існуючими ризиками на даний час та може забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 194, 196, 395 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора відмовити. Клопотання захисника задовольнити.

Обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 , на час судового розгляду строком на 60 днів та покласти на останнього такі обов`язки:

- цілодобово не залишати місце постійного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора або суду;

- прибувати за кожною вимогою до процесуального прокурора та до суду, в разі не можливості з?явитись через поважні причини повідомити про це посадову особу чи орган, що здійснив виклик;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну місця проживання та/або роботи;

- утримуватися від спілкування з учасниками кримінального провадження, в тому числі свідками, потерпілими, тощо.

Виконання ухвали суду покласти на Відділення поліції № 2 Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області за місцем проживання обвинуваченого.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Строк домашнього арешту рахувати з моменту винесення ухвали 30.07.2025 року.

Строк дії ухвали визначити до 27.09.2025 року включно.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду негайно.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали підписаний 30.07.2025.

Суддя ОСОБА_1