печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2024 року у справі № 757/60496/24-к, в рамках кримінального провадження № 0000950 від 19.12.2023 року, -

В С Т А Н О В И В :

21.07.2025 року до провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, у частині заборони розпорядження транспортними засобами, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2024 року у справі № 757/60496/24-к, в рамках кримінального провадження № 0000950 від 19.12.2023 року на:

- вантажний автомобіль марки DAF FT XF 105.460, з номерним знаком НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 ;

- вантажний автомобіль марки VOLVO FH 13.420, з номерним знаком НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 ;

- вантажний автомобіль марки VOLVO FH 460, з номерним знаком НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 ;

-напівпричів марки ОМТ 3SC01 з номерним знаком НОМЕР_7 , VIN НОМЕР_8 ;

- напівпричів марки TRAILOR SYY 3CXAC331S з номерним знаком НОМЕР_9 , VIN НОМЕР_10 ;

- напівпричів марки MAGYAR S34SDC1NE з номерним знаком НОМЕР_11 , VIN НОМЕР_12 ;

- напівпричів марки MERCERON M-343HERP0 з номерним знаком НОМЕР_13 , VIN НОМЕР_14 ;

- напівпричів марки ALAMEN 3Н з номерним знаком НОМЕР_15 , VIN НОМЕР_16 , які належать підозрюваному ОСОБА_4 на праві власності.

В обґрунтування поданого клопотання зазначає, що накладення арешту, із забороною відчуження та розпорядження на вказані транспортні засоби не є пропорційним втручанням у право власності ОСОБА_4 , також, накладений арешт унеможливлює отримання доходу останнім, що погіршує правове становище підозрюваного в межах цивільно-правових зобов`язань. Також, представник власника майна наголошує, що досягнення мети арешту не потребує заборони розпорядження вказаними транспортними засобами, а відтак наявні підстави якими законодавець зумовлює скасування накладеного арешту.

Адвокат ОСОБА_3 подала клопотання про розгляд справи у її відсутність, вимоги клопотання про скасування арешту майна підтримала у повному обсязі, посилаючись на викладені у ньому підстави.

Прокурор групи прокурорів ОСОБА_5 подав до суду заперечення, у яких просив відмовити у скасуванні арешту майна, оскільки 22.07.2025 року прокурором затверджено обвинувальний акт в рамках кримінального провадження № 0000950 від 19.12.2023 року, за обвинуваченням, зокрема ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками вчинення кримінальних проваджень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 15 п. п. 3, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 345 КПК України та направлено до суду для розгляду по суті, на підтвердження чого додає копію супровідного листа щодо направлення обвинувального акту до Рівненського районного суду Рівненської області від 22.07.2025 року, вих. №09/2/2-7104-24.

За таких обставин, слідчий суддя розглянув клопотання у відсутність учасників судового провадження на підставі ст. 26 КПК України.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступних висновків.

Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Разом з тим, прокурором направлено до суду разом із запереченнями копію супровідного листа щодо направлення обвинувального акту, зокрема, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками вчинення кримінальних проваджень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 15 п. п. 3, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 345 КПК України до Рівненського районного суду Рівненської області від 22.07.2025 року, вих. №09/2/2-7104-24.

Враховуючи те, що досудове розслідування завершено, обвинувальний акт направлено до Рівненського районного суду Рівненської області для розгляду по суті, та враховуючи приписи ч. 1 ст. 174 КПК України, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170-174, 309, 395КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1