Справа номер №303/9786/24
Провадження №1-кс/303/1611/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м. Мукачево

Слідчий суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному 18.12.2023 до ЄРДР за №0000930,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному 18.12.2023 до ЄРДР за №0000930.

Подане клопотання мотивоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України на посаді гранатометника 1 гірсько-штурмового відділення 2 гірсько-штурмового взводу 4 гірсько-штурмової роти 2 гірсько-штурмового батальйону в/ч НОМЕР_1 , у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 ЗУ «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 12, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, через особисту недисциплінованість, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу командування та начальників, яким підпорядкований за службою, в умовах воєнного стану 24.11.2023, умисно, без поважних причин, самовільно залишив місце служби, а саме розташування підрозділу в/ч НОМЕР_1 в районі виконання бойових завдань, на той час дислокувався в населеному пункті Комишуваха, Запорізької області та відсутній без поважних причин на військовій службі по теперішній час, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи свою діяльність з проходженням військової служби.

Таким чином ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Зважаючи на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 даного кримінального правопорушення, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує останньому в разі визнання його винуватим, наявність визначених п. 1-3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, з метою забезпечення належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, слідчий просить задовольнити подане клопотання.

В судовому засіданні слідчий та прокурор, кожен окремо, підтримали клопотання, просили суд його задовольнити.

В судовому засіданні захисник підозрюваного заперечив проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за необґрунтованістю існування вказаних у клопотанні ризиків. Просив застосувати запобіжний захід не пов`язаний із тримання під вартою, а саме, цілодобовий домашній арешт.

Підозрюваний ОСОБА_5 просив обмежитись застосуванням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Вказав на те, що дійсно самовільно військову службу та перебував вдома.

Заслухавши думку сторін, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, приходжу до наступного висновку.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Під час вирішення питання щодо запобіжних заходів оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб встановити чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

На підставі оцінки сукупності доданих до клопотання доказів, можна дійти висновку, що причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу.

Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі «Москаленко проти України» №37466/04 від 20.08.2010 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що орган судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачується. У цьому контексті ЄСПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також ЄСПЛ зазначив що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Враховуючи наведене, а також те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, яке віднесено до категорії тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, під час досудового розслідування перебував у розшуку, що свідчить про високий рівень можливого переховування від органів досудового розслідування, суду, а також, перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчиняти правопорушення, у якому підозрюється, а тому приходжу до висновку про наявність достатніх підстав вважати щодо існування ризиків, передбачених п. 1 та п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність вказаних у клопотанні ризиків, передбачених п. 2, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, жодним чином не обґрунтовано, а тому є безпідставним.

З огляду на викладене, приходжу до висновку про неможливість застосування відносно підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, а тому вважаю, що для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_5 щодо останнього слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого статтею 407 КК України застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Згідно із ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Разом із тим, положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтею 407 КК України.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке є тяжким, а також враховуючи: тяжкість можливого покарання; наявність доведених ризиків, передбачених п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України; довготривале перебування підозрюваного в розшуку; встановлення місцезнаходження ОСОБА_5 оперативно-розшуковими заходами поза місцем реєстрації та проживання; а також враховуючи неможливість застосування іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою (ч. 4 ст. 183 КПК України), слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для визначення останньому застави, як альтернативи триманню під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183,193, 194, 196-198, 200, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному 18.12.2023 до ЄРДР за №0000930 задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11 липня 2025 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення, може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1