Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/410/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 401/1148/24 Доповідач в колегії апеляційного суду
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Д ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2025 року м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000089 стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2025 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світловодська Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 15 серпня 2024 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.4 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років,

визнано винуватим та засуджено за ч.4 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років з конфіскацією майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання більш суворого покарання, призначеного за даним вироком менш суворого, призначеного за вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.08.2024 року, ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_8 в строк відбування покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення, а саме з 11 лютого 2024 року по 08 квітня 2025 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати в сумі 757 грн. 28 коп.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Золотарівка Світловодського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , такого, що не має судимостей,

визнано винуватим та засуджено за ч.4 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією майна.

Згідно ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_9 в строк відбування покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення, а саме з 05 лютого 2024 року по 08 квітня 2025 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати в сумі 757 грн. 28 коп.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження закрити, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведеності винуватості ОСОБА_9 в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Захисник вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам цієї справи, вирок суду на його думку є незаконний та необґрунтований і такий, що ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема зазначає про те, що ОСОБА_9 нічого не знав про наміри ОСОБА_8 здійснити розбійний напад на домоволодіння потерпілого ОСОБА_12 , оскільки він не домовлявся з ОСОБА_8 про вчинення нападу.

Окрім того захисник вказує, що ОСОБА_9 під час розбійного нападу не приховував своє обличчя, грошей у потерпілого не вимагав, тілесних ушкоджень потерпілому не наносив, а навпаки намагався надати потерпілому медичну допомогу.

Адвокат стверджує, що відповідно до положень ст. 284 КПК України, недоведеність вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому кримінального правопорушення, відсутність у матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів є наслідком скасування незаконного та необґрунтованого вироку суду першої інстанції та закриття апеляційним судом кримінального провадження.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_11 просить вирок суду першої інстанції змінити, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та призначити ОСОБА_8 за ч.4 ст.187 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років.

В обґрунтування вимог зазначає, що суд при призначенні покарання, не в повні мірі дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України та не врахував те, що обвинувачений ОСОБА_8 має статус учасника бойових дій, за місцем проживання характеризується задовільно, проживає разом з батьками, на утриманні має малолітню дитину, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Окрім того, вказує що така обтяжуюча обставина, як перебування в стані алкогольного сп`яніння, крім показань обвинувачених іншими доказами не підтверджена.

Зокрема зазначає, що його підзахисний частково визнав свою вину, щиро розкаявся, надавав показання щодо обставин вчинення злочину, у зв`язку з чим на думку захисника можливо призначити покарання у виді позбавлення волі строком від 8 до 10 років.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винуватими у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаного з проникненням до житла, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану при слідуючих обставинах

Так, Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжено Указами Президента України, у тому числі від 06.11.2023 №734/2023 з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

04.02.2024 близько 22 години 30 хвилин, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_9 перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де разом вживали алкогольні напої.

У цей час у ОСОБА_8 виник прямий злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння грошовими коштами та майном в умовах воєнного стану, які належали ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_3 .

З метою полегшення своїх злочинних дій, ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_9 спільно заволодіти грошовими коштами ОСОБА_12 , на що останній одразу погодився та дав свою добровільну згоду, тим самим вступив у злочинну змову з ОСОБА_8 , направлену на відкрите заволодіння майном ОСОБА_12 в умовах воєнного стану групою осіб.

Реалізовуючи свій злочинний задум до кінця, 04.02.2024 близько 23 год. 00 хв. ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_8 прибули до домоволодіння АДРЕСА_3 , яке огороджено парканом.

Усвідомлюючи, що у вказаному домоволодінні мешкає чоловік похилого віку, який не зможе чинити їм активний опір, ОСОБА_8 одягнув медичну маску на обличчя і шкіряні рукавички на руки та узяв дерев`яну палицю, яку заздалегідь приніс із собою задля полегшення вчинення злочину. В подальшому, ОСОБА_8 переліз через паркан, яким була огороджена територія домоволодіння АДРЕСА_3 , тим самим незаконно проник на його територію, та відчинив зсередини вхідну хвіртку, через яку ОСОБА_9 зайшов, тобто незаконно проник на територію зазначеного домоволодіння, яке є сховищем, та на праві приватної власності належить ОСОБА_12 .

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, підійшли до вхідних дверей житлового будинку, розташованого на території вищевказаного домоволодіння, де ОСОБА_8 вдарив руками по вхідних дверях вищевказаного будинку. Від застосування руками фізичної сили, гак на який зсередини були закриті двері, відлетів, а двері відчинилися. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 через них незаконно проникли у зазначене житло.

У цей час ОСОБА_12 , який перебував в одній з кімнат вказаного домоволодіння та спав, почувши удар у двері, прокинувся та намагався піднятися з ліжка.

ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , підбіг до потерпілого та почав наносити потужні удари дерев`яною палицею по голові та тулубу ОСОБА_12 , після чого став вимагати від потерпілого інформацію про місце знаходження у будинку цінних речей, зокрема грошових коштів та виробів із золота, якими вони спільно з ОСОБА_9 хотіли заволодіти.

ОСОБА_9 , у свою чергу діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , знаходячись у приміщенні вказаного будинку, спостерігав за обстановкою, в тому числі й на вулиці, з метою повідомлення ОСОБА_8 у разі появи небезпеки бути викритими на місці скоєння злочину. В подальшому останні спільно оглядали приміщення будинку з метою виявлення місця зберігання грошових коштів.

Враховуючи фізичну перевагу ОСОБА_8 , отримані тілесні ушкодження, ОСОБА_12 , побоюючись за своє життя та здоров`я, був вимушений надати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 1000 грн.

Отримавши від потерпілого грошові кошти в сумі 1000 грн., ОСОБА_8 продовжив наносити останньому удари палицею та кулаками обох рук по тілу та голові, вимагаючи більше грошових коштів, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_12 втратив свідомість.

У результаті нанесених ОСОБА_8 ударів потерпілому ОСОБА_12 були спричинені наступні тілесні ушкодження: внутрішньочерепна травма у вигляді струсу головного мозку, з наявністю забійної рани на волосяній частині голови, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я; крововиливів та саден на тілі та кінцівках, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Скориставшись тим, що після спричинених тілесних ушкоджень ОСОБА_12 перебуває у безпорадному стані, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 обшукали вказаний житловий будинок, виявили у серванті однієї з кімнат грошові кошти потерпілого в сумі 50000 грн., якими спільно незаконно заволоділи.

Утримуючи грошові кошти потерпілого ОСОБА_12 при собі, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, коштами розпорядилися на власний розсуд, заподіявши своїми умисними протиправними діями потерпілому ОСОБА_12 тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я та матеріальну шкоду у сумі 51000 грн.

Заслухавши доповідача, в дебатах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які підтримали апеляційні скарги та просили суд їх задовольнити, прокурора ОСОБА_6 та потерпілу ОСОБА_7 , які заперечували проти їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 задоволенню не підлягають за таких підстав.

Переглядаючи вирок в межах доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 про скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження з підстав недоведеності вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується ( п.1 та 2 ч.1 ст. 373 КПК України) колегія суддів апеляційного суду вважає їх безпідставними, оскільки сторона захисту, під час апеляційного розгляду не довела наявність правових і фактичних підстав для цього.

Так, відповідно до ст. 370 КПК України, як обвинувальний, так і виправдувальний вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Із цього слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Крім того, згідно положень ст. 7, 17 та 22 КПК України, однією з засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості.

При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, ухвалюючи обвинувальний вирок суд першої інстанції, з дотриманням норм ст.ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення, надати їм належну, логічну оцінку щодо об`єктивного спростування таких відомостей, виходячи з вимог ст. ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченого кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своїм правовим змістом кваліфікація діяння завжди обумовлена необхідністю доказування за допомогою кримінальних процесуальних і криміналістичних засобів двох обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу.

Правильна кваліфікація забезпечує реалізацію конституційного принципу законності у кримінальному судочинстві (ст. 129 Конституції України), гарантує охорону й здійснення прав і свобод людини і громадянина, виступає необхідною умовою призначення справедливого покарання.

При цьому, суд повинен керуватися принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України».

Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак, не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину і виключають можливу відсутність умислу або інший його характер.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин.

Частиною 4 ст. 187 КК України передбачена відповідальність за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням до житла, вчинений за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 187 КК України, є заподіяння особі, яка зазнала нападу, насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, або погроза застосування такого насильства.

Під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.

Виходячи зі статті 187 КК України, розбій характеризується нападом, який може бути відкритим або несподіваним для потерпілого (таємним). Напад завжди супроводжується насильством над потерпілим як способом подолання дійсного чи можливого опору з метою заволодіння чужим майном. Обов`язковою ознакою розбійного нападу є небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, насильство. При цьому фізичне насильство полягає у силовому впливові на потерпілого, який призводить до заподіяння йому легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я або незначною втратою працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також в інших насильницьких діях, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх заподіяння. В останньому випадку винна особа повинна усвідомлювати можливість заподіяння таких тілесних ушкоджень. Розбій вважається закінченим злочином з моменту нападу, поєднаного із застосуванням або погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, незалежно від того, заволодів майном злочинець чи ні.

Суб`єктом злочину є осудна особа, яка досягла 14-річного віку.

Так, даючи юридичну оцінку діям обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку, зазначив про те, що кваліфікація дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.4 ст. 187 КК України, які перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, за попередньою змовою, з метою заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_12 проникли на територію домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить останньому, застосувавши до потерпілого ОСОБА_12 фізичне насильство, небезпечне для життя та здоров`я останнього, заволоділи грошовими коштами в сумі 51 000 грн. - є правильною.

На обґрунтування своїх висновків суд послався на ряд досліджених в судовому засіданні письмових доказів, у тому числі: протокол огляду місця події, протокол проведеного з підозрюваним ОСОБА_9 слідчого експерименту, висновки експерта, показання потерпілого ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а їх сукупність такою, що доводить спрямованість умислу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_12 шляхом застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я.

Зокрема суд зазначив про те, що не заважаючи на часткове визнання вини ОСОБА_8 та невизнання вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України повністю підтверджується даними:

- витягу з ЄРДР за № 0000089 від 05.02.2024 з правовою кваліфікацією ч.4 ст. 187 КК України. (т.1 а.п.104)

- рапорту чергового ВП № 1 (м. Світловодська) Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області про надходження 04.04.2024 о 23 год. 58 хв. заяви від гр.. ОСОБА_7 про те, що цього ж дня близько 23.00 троє невідомих шляхом вибиття вхідних дверей проникли до приміщення будинку АДРЕСА_3 , де проживає її батько ОСОБА_12 , нанесли деревяною палицею тілесні ушкодження по голові та заволоділи грошовими коштами в сумі близько 50000 грн. (т.1 а.п.108, 110)

- протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 05.02.2024, згідно з яким, гр.. ОСОБА_12 просить притягнути до кримінальної відповідальності двох невідомих осіб, які близько 23.00 год. 04.02.2024 проникли до домоволодіння АДРЕСА_3 , спричинивши тілесні ушкодження деревяною палицею по голові, відкрито заволоділи грошовими коштами в сумі 51000грн. (т.1 а.п.111)

- протоколу огляду місця події від 05.02.2024, згідно з яким огляд проведено в період часу з 00.50 год. по 02.35 год., місцем огляду є домоволодіння АДРЕСА_3 . За результатами огляду вилучено змиви речовини бурого кольору, слід рукавички з поверхні міжкімнатних дверей, 3 сліди папілярних візерунків, дерев`яна палиця розламана на дві частини, металева палиця. (т.1 а.п. 113-115, 116-129)

- постанови слідчого від 05.02.2024 про визнання і приєднання до кримінального провадження речових доказів та здачу їх на зберігання. (т.1 а.п.130-131, 132-137)

- акту застосування службового собаки від 05.02.2024. (т.1 а.п. 138)

- ухвали слідчого судді Свіловодського міськрайонного суду від 06.02.2024 про надання дозволу на проведення огляду території домоволодіння АДРЕСА_3 . (т. 1. а.п.142)

- протоколу пред`явлення особи для впізнання від 05.02.204, згідно з яким потерпілий ОСОБА_12 впізнав особу, зображену на фото № 1, як одного з тих, які близько 23.00 год. 04.02.2024 вчинили відносно нього розбійний напад. Довідка до протоколу: на фотознімку під №1 зображено ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . (т. 1 а.п.145-147, 148)

- протоколу пред`явлення особи для впізнання від 05.02.204, згідно з яким потерпілий ОСОБА_12 впізнав особу, зображену на фото № 3, як одного з тих, які близько 23.20 год. 04.02.2024 вчинили відносно нього розбійний напад. Довідка до протоколу: на фотознімку під №3 зображено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (т. 1 а.п.149-151, 152)

- протоколу огляду місця події від 05.02.2024 прилеглої території до домоволодіння АДРЕСА_4 . Під час огляду місця події присутня гр.. ОСОБА_14 , яка пояснила, що 04.02.2024 у період часу з 23.00 по 24.00 до її місця проживання прийшов гр.. ОСОБА_9 , який передав їй грошові кошти в сумі 500 грн. однією купюрою з метою повернення боргу. Вказану купюру номіналом 500 грн. ОСОБА_14 видала слідчому. (т. 1 а.п. 153-154)

- ДВД-Р диску з відеозаписом проведення огляду місця події від 05.02.2024 за участю гр.. ОСОБА_14 (т. 1 а.п.155)

- постанови слідчого від 05.02.2024 про визнання і приєднання до кримінального провадження речового доказу та здачу їх на зберігання. (т.1 а.п.156, 157)

- висновоку експерта № СЕ-19/112-24/1613-Д від 08.02.2024, відповідно до якого з чотирьох слідів рук, які були вилучені 05.02.2024 в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 , слід пальця руки найбільшими розмірами по вісях 17х19 мм на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 38х51 мм та слід долоні руки найбільшими розмірами по вісях 29х30 мм на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 38х72 мм придатні для ідентифікаціі по ним особи (осіб), що їх залишила (задишили). (т. 1 а.п.163-168)

- інформації директора Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 08.02.2024, згідно з якою, в результаті перевірки за дактилоскопіяним обліком по АДІС «Дакто-2000» двох слідів рук, вилучених 04.02.2024 в ході ОМП за фактом розбійного нападу за адресою: вул.. Миру, 125 в м.Світловодськ (ЄРДР № 0000089) встановлено, що один слід пальця руки залишений особою, дактископічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , народився в селі Золотарівка Світловодського району Кіровоградської області. (т.1 а.п.169)

- протоколу відібрання зразків для експертного дослідження від 05.02.2024, згідно з яким у потерпілого ОСОБА_12 відібрано зразки крові. (т. 1 а.п.171)

- висновоку експерта № 143 від 08.02.2024, відповідно до якого кров потерпілого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , належить до групи Ва за ізосеролігічною системою АВ0. (т. 1 а.п.176-177)

- висновоку експерта № 145 від 22.03.2024, згідно з яким на аплікаторах двох медичних паличок зі змивами з місця події, знайдена кров людини, яка може походити від потерпілого ОСОБА_12 (т. 1 а.п.182-184)

- висновоку експерта № 144 від 18.03.2024, відповідно до якого на чоловічих штанах, вилучених в ході затримання ОСОБА_9 , сліди крові не знайдено. (т. 1 а.п.189-190)

- протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 05.02.2024, відповідно до якого ОСОБА_9 затриманий 05.02.2024 о 17 год. 57 хв. Під час особистого обшуку затриманого виявлено та вилучено чоловічі брюки чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору на правій штанині. (т. 1 а.с.198-201)

- постанови слідчого від 05.02.2024 про визнання і приєднання до кримінального провадження речових доказів та здачу їх на зберігання.(т.1 а.п. 202)

- протоколу проведення слідчого експерименту із застосуванням відеозапису від 06.02.2024 за участю підозрюваного ОСОБА_9 , з якого встановлено, що 04.02.2024 близько 21.00 год. ОСОБА_9 зустрів ОСОБА_8 біля автомобільної заправки по вул.. Миру та разом пішли до домоволодіння АДРЕСА_3 , оскільки ОСОБА_16 повідомив, що там йому винні гроші. Тіхоміров переліз через паркан та зсередини відчинив хвіртку через яку ОСОБА_17 зайшов на територію домоволодіння. ОСОБА_18 вирвав вхідні двері та зайшов в приміщення будинку. Почувши звуки з приміщення будинку, ОСОБА_19 зайшов до будинку, де побачив чоловіка з розбитою головою, якому допоміг. ОСОБА_16 в цей час вимагав грошові кошти. У подальшому чоловік пішов віддавати кошти з іншої кімнати, які ОСОБА_16 вихватив. З вказаних грошових коштів, ОСОБА_16 дав ОСОБА_19 500 грн. та придбав цигарки на заправці. (т.1 а.п.231-232)

- протоколу перегляду відеозапису слідчого експерименту від 06.02.2024. (т. 1 а.п.233)

- ДВД-Р диску з відеозаписом слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_9 , який переглянуто під час судового розгляду та з якого встановлено наступне. 04.02.2024 близько 21.00 год. разом з ОСОБА_8 ОСОБА_9 йошов по вул.. Миру. ОСОБА_8 сказав, що йому необхідно зайти в гості, де йому винні гроші. Підійшовши до домоволодіння потерпілого, ОСОБА_16 переліз через паркан та відчинив хвіртку, він зайшов на територію домоволодіння та стояв біля входу. Почувши шум з будинку, зайшов в середину, де на підлозі побачив чоловіка в крові. Підійшов до потерпілого, якому витер кров та допоміг встати. В цей час ОСОБА_16 шукав гроші в іншій кімнаті. Знайшовши гроші, разом з ОСОБА_16 вийшов з будинку. По дорозі ОСОБА_16 дав йому 500 грн. та купив цигарки. Тілесні ушкодження потерпілому він не спричиняв та не вимагав гроші, з ОСОБА_16 пішов лише на його прохання, оскільки не був обізнаний з його намірами. Отримані гроші від ОСОБА_16 віддав в якості боргу сусідці. (т.1 а.п.234)

- постановиа слідчого від 08.02.2024 про оголошення у розшук підозрюваного за ч.4 ст. 187 КК України ОСОБА_8 (т.2 а.п.7-8)

- протоколу затримання особи на підставі ухвали слідчого судді від 11.02.2024, згідно з яким підозрюваного за ч.4 ст. 187 КК україни ОСОБА_8 затримано 11.02.2024 о 12 год. 40 хв. (т.2 а.п.9)

- протоколу огляду місця події від 11.02.2024, згідно з яким оглядом місця події є територія прилегла до домоволодіння АДРЕСА_5 , на якій присутній гр.. ОСОБА_20 . Вказаний громадянин повідомив, що поблизу домоволодіння припаркований автомобіль ВАЗ 2108 білого кольору , на якому 05.02.2024 приїхав його знайомий ОСОБА_8 . За результатами огляду вилучено автомобіль марки ВАЗ 2108 білого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , 1989 року випуску, разом з ключами та технічним паспортом. (т.2 а.п.36)

- ДВД-Р диску з відеозаписом огляду місця події від за участю гр.. ОСОБА_20 від 11.02.2024. (т.2 а.п.37)

- постанови слідчого від 11.02.2024 про визнання і приєднання до кримінального провадження речових доказів та здачу їх на зберігання. (т.2 а.п.38)

- протоколу огляду відеозапису від 30.03.2024, згідно з яким предметом проведення огляду є відеозаписи з камер відеоспостережння автомобільної заправочної станції «UPG», розташованої по вул.. Миру, 127 в м. Світловодську. (т.2 а.п.56)

- ДВД-Р диску з відеозаписами з камер відеоспостережння автозаправочної станції «UPG», розташованої по вул.. Миру, 127 в м. Світловодську в період часу з 23.00 год. 04.02.204 по 01.00 год. 05.02.2024. З переглянутих відеозаписів встановлено, що 04.02.2024 о 23.22 год. двоє осіб зовні схожих на обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 йдуть у напряму автозаправочної станції. ОСОБА_9 залишився на вулиці, а ОСОБА_8 зайшов до магазину, де придбав цигарки. Після чого о 23.24 год. 04.02.204 обидва пішли з території АЗС. (т.2 а.п.57)

- постанови слідчого від 3.03.2024 про визнання і приєднання до кримінального провадження речових доказів та здачу їх на зберігання. (т.2 а.п.48)

- ухвали слідчого судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14.03.2024, якою надано доступ слідчому до медичної документації потерпілого ОСОБА_12 (т.2 а.п.61)

- протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 02.04.2024 до оригіналів історії хвороби та медичної картки стаціонарного хворого № 572. (т.2 а.п.63, 64)

- висновоку експерта № 63 від 11.04.2024, відповідно до якого, у гр.-на ОСОБА_12 на момент звертання за медичною допомогою малась: внутрішньочерепна травма у вигляді струсу головного мозку, з наявністю забійної рани на волосяній частині голови. Ці ушкодження виникли від дії тупого твердого пердмету вірогідніше всього, враховуючи обставини справи, дерев`яною палицею. Також, в медичній документації вказано про наявність крововиливів та садин на тілі та кінцівках, розмір, кількість, форми ушкоджень не вказані. По ступеню тяжкості внутрішньочерепна травма у вигляді струсу головного мозку з забійною раною відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я. Всі інші ушкодження як у сукупності так і окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Давність спричинення ушкоджень відповідають строку вказаному у постанові. Вищеописані ушкодження могли бути спричинені руками чи взутими ногами людини. (т.2 а.п.68-69)

- протоколу проведення слідчого експерименту із застосуванням відеозапису від 21.03.2024 за участю підозрюваного ОСОБА_8 (т.2 а.п.83-84)

- ДВД-Р диску з відеозаписом проведення слідчого експерименту від 21.03.2024 за участю підозрюваного ОСОБА_8 . З переглянутого судом відеозапису встановлено наступне. 04.02.2024 під спільного вживання алкогольних напоїв в приміщенні квартири ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 разом вирішили заволодіти грошовими коштами потерпілого, у зв`язку з чим вдвох пішли до домоволодіння АДРЕСА_3 . Виходячи з під`їзду, ОСОБА_8 взяв із собою палицю, ніби для відлякування собак. Прийшовши до домоволодіння потерпілого, ОСОБА_8 вдягнув медичну маску на обличчя та переліз через паркан, відчинив замок на хвіртці, через яку зайшов ОСОБА_9 . Застосувавши фізичну силу відчинив вхідні двері в будинок та разом з ОСОБА_9 зайшли в приміщення, де в одній з кімнат він побачив потерпілого, від якого почав вимагати грошові кошти, ОСОБА_9 був поруч та шукав грошові кошти. Потерпілий встав та з одягу, який висів на стіні, дістав 1000 грн. Потерпілий йшов попереду, якимсь чином він зіштовхнувся з потерпілим, який об дверний отвір вдарився, розбив голову і впав. У руках була дерев`яна палиця, але її не використовував, у потерпілого забрав гроші. Після чого вийшли з ОСОБА_9 на вулицю, де віддав йому частину грошових коштів (7-8 купюр по 500 грн.). Вказані показання обвинуваченим надані на місці вчинення кримінального правопорушення. (т.2 а.п.85)

Крім того, суд на обґрунтування своїх висновків про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні нападу з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_12 , поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний з проникненням до житла, вчинений за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, вказав, що показання потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_7 є послідовними та повністю узгоджуються з іншими вищевказаними письмовими доказами, у тому числі висновками експертів та результатами слідчих експериментів, які відповідають первинним поясненням, характером виявлених та механізмом утворення тілесних ушкоджень і, по суті спростовують доводи адвоката ОСОБА_10 про відсутність у ОСОБА_9 умислу на вчинення нападу на потерпілого ОСОБА_12 .

Зокрема суд, мотивуючи своє рішення вказав про те, що критично оцінює позицію обвинуваченого ОСОБА_9 щодо відсутності у діях останнього попередньої змови з ОСОБА_8 і розцінює це як спосіб захисту та спробу уникнути від кримінальної відповідальності.

На обґрунтування таких висновків суд зазаначив про те, що встановлено і матеріалами справи підтвердужється, що під час спільного розпиття алкогольних напоїв ОСОБА_8 висловив намір вчинити заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_12 з приміщення його будинку та запропонував ОСОБА_9 піти з ним, на що останній погодився. По дорозі ОСОБА_8 взяв із собою дерев`яну палицю, шкіряні рукавички та медичну маску. Вищеописані дії ОСОБА_8 були очевидні для ОСОБА_9 , який не зважаючи на це в нічний час доби, будучи обізнаним, що в будинку проживає літній чоловік, який має грошові кошти, добровільно пішов разом з ОСОБА_8 , тобто вчинив дії, які свідчать про намір діяти спільно з ОСОБА_8 для досягнення мети заволодіння грошовими коштами потерпілого із застосуванням до нього насильства.

Підсумовуючи свої висновки суд зазначив про те, що показання потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_7 про присутність ОСОБА_9 під час вчинення нападу з метою заволодіння грошовими коштами потерпілого із застосуванням до нього насильства протягом всього часу досудового та судового слідства були незмінними, потерпілий ОСОБА_12 під час досудового слідства впізнав ОСОБА_9 , як особу, яка вчинила відносно нього розбійний напад (т.1 а.п.145-148)

Як вбачається з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції в ході судового слідства було повністю та об`єктивно досліджено всі докази по справі, що свідчать про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Колегія суддів вважає, що покази потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_7 є логічними, послідовними та підтверджуються матеріалами кримінального провадження, в тому числі протоколом проведення 21.03.2024 року слідчого експерименту, в ході якого ОСОБА_8 послідовно відтворив обставини нападу, а також підтвердив про участь ОСОБА_9 у вчиненні даного нападу, висновком судового експерта №63 від 11.04.2024 року, згідно з яким у потерпілого ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження, у вигляді внутрішньочерепної травми у вигляді струсу головного мозку та забійна рана на волосяній частині голови. Дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Утворилися від дії тупого твердого предмету, враховуючи обставини справи, дерев`яною палицею.

Отже, ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достовірності, місцевий суд правильно вирішив, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Порушень порядку збирання (формування) й оцінки доказів в аспекті ст. 94 КПК судом допущено не було, вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що відповідно до встановлених фактичних обставин цієї справи, діяння обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд правильно кваліфікував за ч. 4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням до житла, вчинений за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом їх винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення, а позиція ОСОБА_9 щодо непричетності до злочину, на думку суду, свідчить про намагання обвинуваченої уникнути відповідальності за вчинене.

На спростування доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про відсутність у матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_9 у вчиненні розбійного нападу, колегія суддів апеляційного суду відмічає.

У даному кримінальному провадженні показання потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_7 отримано в порядку, визначеному законом, вони не суперечать іншим зібраними доказам.

Тому суд не мав підстав не довіряти потерпілим, а їх показання, як і дані, що містяться в протоколах слідчих дій та експертних висновках, на підставі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, якими обґрунтовано вирок.

При таких беззаперечних доказах, колегія суддів вважає неприйнятними доводи адвоката ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_9 не знав про наміри ОСОБА_8 про вчинення розбійного нападу, які по суті спростовується вищевказаними письмовими доказами, показаннями потерпілих, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, про що змістовно зазначив в оскаржуваному вироку.

Колегія суддів розцінює позицію ОСОБА_9 як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення, з метою уникнення кримінальної відповідальності та справедливого покарання, при тому, що його вина підтверджується дослідженими безпосередньо судом доказами, які не викликають сумнівів у їх достовірності.

Перевіряючи в апеляційному порядку доводи сторони захисту про необ`єктивність суду у дослідженні доказів, яким за висновком захисників дана неправильна оцінка, то колегія суддів зазначає, що згідно ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Також колегія суддів не вбачає підстав і для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 , оскільки суд при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, зазначив про те, що відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше судимий, ніде не працює, не одружений, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставини, які пом`якшують ОСОБА_8 покарання судом не встановлено.

Обставини, які обтяжують ОСОБА_8 суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Підстав для призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд не знайшов і дійшов до висновку про те, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства.

На спростування доводів захисника-адвоката ОСОБА_11 щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_8 надто суворого та несправедливого покарання, колегія суддів відмічає, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» регламентовано, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

В даному випадку, фактичні обставини справи свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий, ніде не працює, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

З урахуванням характеру, ступеню тяжкості та суспільної небезпечності, вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, думки потерпілої ОСОБА_7 , а також його особи, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючих обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду про те, що ОСОБА_8 , як особа представляє суспільну небезпеку для оточуючих, а тому його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах реальної ізоляції від суспільства.

Крім того вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна, згідно санкції ч.4 ст.187 КК України є достатнім та справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Окрім того, необхідно зазначити, розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Однак з матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_8 не визнав усіх обставин кримінального правопорушення, як вбачається з вироку вину визнав частково, не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання своєї винуватості в судових дебатах, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_11 про те, що суд при призначенні покарання, не достатньо врахував особу ОСОБА_8 , його щире каяття, позитивні характеристики є необґрунтованими і по суті спростовуються змістом оскаржуваного вироку, а тому колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, підстав для призначення ОСОБА_8 менш суворого покарання не вбачає.

Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на всіх етапах досудового розслідування та судового розгляду були вільними і не обмеженими ні в часі, ні в умовах реалізації своїх процесуальних прав.

Колегія суддів апеляційного суду, неупереджено, виключно в межах своїх повноважень, відповідно до свідомого розуміння права та незалежно від стороннього впливу з будь-якої сторони, з дотриманням процедури апеляційного розгляду кримінальних проваджень, в повній мірі надала всім учасникам, з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності сторін, право та можливість надати пояснення, представити додаткові докази, спростувати доводи іншої сторони та довести переконливість своїх вимог.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла однозначного висновку, що доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинами цієї справи, недостатність доказів, їх неправильну оцінку та доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_11 про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вичненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого не знайшли свого об`єктивного підтвердження, під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, по суті спростовується змістом оскаржуваного вироку та матеріалами кримінального провадження.

Отже, підстав для скасування або зміни законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000089 стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.4 ст.187 КК України - без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою у той же строк з моменту її вручення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4