УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі : головуючого слідчого судді - ОСОБА_1

за участі секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду клопотання старшого слідчого слідчого 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м.Києві та Київській області ОСОБА_3 ,погодженого із прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_4 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Малин , Житомирської області, громадянина України,не судимого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 ,

в рамках кримінального провадження,відомості про злочин якого внесено до ЄРДР за №0001185 від 22.11.2024 р. якому пред`явлено підозру за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.27 ч.5, ч.3 ,ст.258 КК України ,-

за участю прокурора - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_6

підозрюваного - ОСОБА_5

законного представника - ОСОБА_7

психолога - ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого слідчого 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м.Києві та Київській області ОСОБА_3 ,погодженого із прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_4 , про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження, відомості про злочин якого внесені до ЄРДР за №0001185 від 22.11.2024 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 27 ч.5, ч.3 ,ст.. 258 КК України.

На обґрунтування клопотання зазначено наступне.

Слідчим управлінням ГУ СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001185 від 22.11.2024 року за підозрою ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 258 КК України, ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України, ОСОБА_10 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 258 КК України та ОСОБА_11 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 258 КК України.

Встановлено, що Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-зп від 11.07.1997 зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах І, ІІІ та ХІІІ Основного Закону України - Конституції України.

Зокрема, положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам Президент Російської Федерації (далі - РФ), а також інші невстановлені на цей час представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил РФ (далі по тексту -ЗС РФ) на територію України.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Київській, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 затвердженого Законом України № 2102 - IX від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб на всій території України. В подальшому у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, відповідно до змін внесеними Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом Президента України від 06 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом Президента України від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ, Указом Президента України від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-ІХ, Указом Президента України від 06 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 08 листопада 2023 року № 3429-ІХ, Указом Президента України від 05 лютого 2024 року № 49/2024, затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 року № 3654-ІХ, Указом від 6 травня 2024 року № 271/2024, затвердженим Законом України від 8 травня 2024 року № 3684-IX, Указом Президента України від 23 липня 2024 року № 469/2024, затвердженим Законом України від 23 липня 2024 року № 3891-ІХ, Указом Президента України від 28 жовтня 2024 року № 740/2024, затвердженим Законом України від 29 жовтня 2024 року № 4024-ІХ воєнний стан неодноразово продовжено.

Крім того, 24.02.2024 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України Президентом України видано указ № 69/2022 «Про загальну мобілізацію». Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Розуміючи вище наведені обставини, 12.11.2024, громадянин України ОСОБА_5 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом, знаходячись в м. Житомир Житомирської області, більш точний час та місце розслідуванням не встановлено, за допомогою застосунку для миттєвого обміну повідомленнями «Telegram» встановив контакт та вступив у злочинну змову з невстановленою розслідуванням особою, користувачем облікового запису в месенджері «Telegram» з ім`ям « ОСОБА_12 », з метою вчинення кримінального правопорушення проти громадської безпеки, внаслідок чого виник злочинний умисел на вчинення терористичного акту.

У подальшому, ОСОБА_5 , діючи умисно, перебуваючи в м. Житомир Житомирської області, з метою реалізації злочинного умислу, направленого на вчинення терористичного акту, в період з 12.11.2024 по 20.11.2024, точний час та місце розслідуванням не встановлено, під час особистої розмови запропонував своєму знайомому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за грошову винагороду виготовити саморобний вибуховий пристрій.

Перебуваючи в м. Житомир Житомирської області, гр. України ОСОБА_5 , не раніше 12.11.2024, більш точне місце та час не встановлені, використовуючи застосунок для миттєвого обміну повідомленнями «Telegram» отримав від невстановленої особи, користувачем облікового запису в месенджері «Telegram» з ім`ям « ОСОБА_12 », детальні інструкції по виготовленню саморобного вибухового пристрою, а саме щодо способу та засобів, які для цього потрібно, а також, щодо методів дотримання конспірації під час підготовки до вчинення терористичного акту.

При, цьому громадянин України ОСОБА_5 , усвідомлював, що виготовлений ним саморобний вибуховий пристрій, буде використаний іншою особою для вчинення терористичного акту, а саме: вчинення вибуху, який створить небезпеку для життя чи здоров`я людини з метою порушення громадської безпеки, що може призвести до загибелі людини.

На виконання вищевказаних інструкцій користувача облікового запису в месенджері «Telegram» з ім`ям « ОСОБА_12 », громадянин України ОСОБА_5 , з метою конспірації, під час підготовки до вчинення терористичного акту, надав вказівку ОСОБА_11 підшукати для найму квартиру.

14.11.2024 ОСОБА_11 на виконання вказівки ОСОБА_5 підшукав та орендував квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .

Далі діючи умисно, перебуваючи в м. Житомир Житомирської області, 19.11.2024, більш точний час не встановлено, з метою реалізації спільного злочинного умислу, направленого на вчинення терористичного акту, виконуючи детальні інструкції користувача облікового запису в месенджері «Telegram» з ім`ям « ОСОБА_12 », громадянин України ОСОБА_5 та ОСОБА_11 в ТРЦ «Глобал UA» за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 77 придбали сім-карту мобільного оператору Vodafone з номером НОМЕР_1 та в магазині «Comfy», який знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 77 придбали мобільний телефон «Sigma» для подальшого виготовлення на ix основі саморобного вибухового пристрою, шляхом розбирання мобільного телефону та внесення в його конструкції істотних змін, а саме: від`єднання дротів від динаміків мобільного телефону, з метою подовження дротів, для подальшої можливості під`єднання до дротів електронного сірника.

Після цього, 19.11.2024 продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу виконуючи детальні інструкції невстановленої особи користувача облікового запису в месенджері «Telegram» з ім`ям « ОСОБА_12 », в проміжок часу з 16 год. 00 хв. по 19 год. 00 хв., більш точний час розслідуванням не встановлено, громадянин України ОСОБА_5 разом із ОСОБА_11 прибули до орендованої квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , де розібрали мобільний телефону та внесли в його конструкцію істотні зміни, а саме: від`єднали дроти від динаміків мобільного телефону та подовжили їх, після вказаного викликали службу таксі «Bolt» та вирушили з міста Житомир до міста Києва.

Прибувши за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, 6, більш точний час не встановлено, громадянин України ОСОБА_5 разом із ОСОБА_11 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, направленого на вчинення терористичного акту, виконуючи детальні інструкції користувача облікового запису в месенджері «Telegram» з ім`ям « ОСОБА_12 », залишили в кущах за адресою: АДРЕСА_4 , заздалегідь підготовлений мобільний телефон з сім-картою мобільного оператору Vodafone з номером НОМЕР_1 , для його подальшого використання при вчиненні кримінального правопорушення проти громадської безпеки, а саме: терористичного акту іншою особою. Після вказаного, перебуваючи в м. Київ, більш точне місце та час не встановлені, громадянин України ОСОБА_5 , використовуючи застосунок для миттєвого обміну повідомленнями «Telegram» відзвітував невстановленій особі, користувачу облікового запису в месенджері «Telegram» з ім`ям « ОСОБА_12 », про місце залишення ним та ОСОБА_11 заздалегідь підготовленого мобільного телефону для вчинення терористичного акту, та повернулися з м. Києва до м. Житомира на орендовану квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .

Після чого, 22.11.2024 за адресою: м. Київ, вул. Рогозівська 4/16, поблизу Штабу ДФТГ Лівий Берег, між автомобілями Subaru Forester, зеленого кольору, номерний знак НОМЕР_2 та автомобілем Audi A4, білого кольору із номерним знаком НОМЕР_3 , невстановленими особами, які діяли за попередньою змовою з особою на ім`я « ОСОБА_13 » та особою під псевдонімом « ОСОБА_12 », установлено саморобний вибуховий пристрій, у механізмі якого використали придбані ОСОБА_10 електронні сірники, а також використали придбані ОСОБА_5 та ОСОБА_11 перероблений мобільний телефон та сім-картку мобільного оператора «Vodafone» з номером НОМЕР_1 . В наслідок чого, саморобний вибуховий пристрій невстановленою особою дистанційно приведено в дію, що призвело до його підриву та вибуху, яким завдано смерті ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Малина, Житомирської області, громадянин України, зареєстрований иза адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 обґрунтовано підозрюється у пособництві терористичного акту, а саме: вчиненні вибуху, який створив небезпеку для життя чи здоров`я людини з метою порушення громадської безпеки, що призвело до загибелі людини, тобто у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 258 КК України.

На даний час є необхідність у продовженні строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 , оскільки є достатньо підстав вважати, що існують ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися, які виправдовують тримання під вартою:

1.Переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду: враховуючи, що ОСОБА_5 згідно із ст. 12 КК України підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти громадської безпеки України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або до довічного позбавлення волі, тому підозрюваний ОСОБА_5 з метою ухилення від кримінальної відповідальності, розуміючи тяжкість та невідворотність покарання, яке, відповідно до чинного законодавства, пов`язане із позбавленням волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду шляхом зміни місця свого проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон або окупованої території. Також слід врахувати вік підозрюваного, який в умовах воєнного стану може безперешкодно виїхати за межі України, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України є ризиком.

2.Також ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшився, а саме те, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, що стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення, тобто речі, які можуть бути знайдені та визнані у встановленим законом порядку речовими доказами у справі, або стосовно злочинів про які органами досудового розслідування не розпочато досудове розслідування.

У разі не продовження підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній буде в змозі знищити (видалити дистанційно з іншого пристрою відомості листування щодо інструктажу на вчинення терористичного акту), сховати та спотворити будь-які предмети та речі, що мають істотне значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

1.Крім цього, під час подальшого досудового розслідування вказаного кримінального провадження ОСОБА_5 , для ухилення від можливої кримінальної відповідальності може незаконно впливати на свідків, експерта, у кримінальному провадженні, а також інших осіб, які на теперішній час ще не надали органу досудового розслідування свої покази, однак їм можливо відомі обставини вчинення злочину. Також зможе повідомити іншу підозрювану в цьому кримінальному провадженні, яка вже переховується від органів досудового розслідування, щодо відомих йому матеріалів кримінального провадження.

Поряд з цим, на теперішній час органом досудового розслідування не встановлені всі особи, причетні до вчинення вказаного кримінального правопорушення, у разі не продовження до нього запобіжного заходу, зможе попередити інших невстановлених осіб, із котрими він підтримував контакт для здійснення протиправної діяльності, про необхідність зміни акаунту чи способів зв`язку, чим унеможливить подальше документування вчиненого злочину, а також, свідки, покази яких мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тому у випадку не продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, створить передумови для продовження спілкування останнього з зазначеними особами, у тому числі шляхом незаконного впливу на достовірність їх показань у даному кримінальному провадженні, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є ризиком.

Слід також зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків та експертів залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на вказаних осіб існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

1.Водночас,ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжує існувати, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки останній, діючи умисно, брав участь у пособництві терористичного акту, а саме: вчиненні вибуху, який створив небезпеку для життя чи здоров`я людини з метою порушення громадської безпеки, що призвело до загибелі людини. Також слід враховувати особу підозрюваного, стосовно якого здійснюється досудове розслідування в іншому кримінальному провадженні №0000177 від 20.11.2024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.258 КК України, в якому щодо нього було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

2.Також, ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшився, а саме: вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 , враховуючи характер та спосіб вчинених підозрюваним дій, специфіку кримінального правопорушення та способи конспірації, які застосовувались при його вчиненні слід вважати, що без продовження вказаного запобіжного заходу у останній зможе продовжити вчиняти інші аналогічні кримінальні правопорушення, а також інші кримінальні правопорушення з метою уникнення кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав думку захисника.

Згідно з ч. 4 ст. 107 Кримінального процесуального кодексу України, фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів.

Заслухавши сторін провадження, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України N 475/97-ВР від 17.07.1997 Конвенція набула чинності для України 11.09.1997.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23.02.2006 передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування. Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Частиною 4 статті також передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

У відповідності до ч.4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання

За приписами ч.1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Судом встановлено що, слідчим управлінням ГУ СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001185 від 22.11.2024 року за підозрою ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 258 КК України, ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України, ОСОБА_10 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 258 КК України та ОСОБА_11 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 258 КК України. 30.11.2024 року слідчим суддею Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_15 застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який закінчується о 24 год. 00 хв. 27.01.2025 року.

Постановою заступника керівника Київської міської прокуратури строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001185 продовжено до трьох місяців, тобто до 28 лютого 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського продовжено до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28 лютого 2025 року.

Слідчим суддею Солом`янського районного суду м. Києва строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001185 продовжено до шести місяців, тобто до 28.05.2025 року.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського продовжено до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26 квітня 2025 року.

Щодо обґрунтованості підозри, то вона є обґрунтованою щодо дій ОСОБА_5 .

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві України, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у п. 175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

За таких умов, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші), які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дане кримінальне правопорушення.

Згідно зі ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Разом із цим вирішуючи питання про наявність відносно підозрюваного ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, суд приходить до висновку про доведеність ризиків щодо переховування від органів досудового розслідування або суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Зазначені ризики є суттєвими, і, як засвідчили обставини, якими обґрунтовується клопотання, їм неможливо запобігти в умовах застосування до підозрюваного будь-якого іншого запобіжного заходу, оскільки інші запобіжні заходи не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщеннях підозрюваного не можуть їм запобігти.

Метою і підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.

Таким чином, суд приходить до висновку, що прокурором доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, окрім як тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 183 КПК України може бути застосованим до ОСОБА_5 .

Згідно з Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 р. №511-550/0/4-13 вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

В даному випадку злочин, в якому обвинувачується підозрюваний, ще й характеризується підвищеним ступенем суспільної небезпечності, оскільки мова йде про шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Отже, тримання під вартою, як запобіжний захід, в даному випадку є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також відповідає тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування. Вказаний запобіжний захід забезпечить швидке та повне проведення досудового розслідування, а також виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування до підозрюваного більш м`якого, окрім виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Даних, які б беззаперечно унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою, матеріали клопотання не містять. Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я слідчому судді не надано.

Суд приймає до уваги доводи прокурора про те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється зокрема у вчиненні особливо тяжкого злочину, і вказана обставина є важливою, але не єдиною. Крім того, суд вважає наявними ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ймовірність вчинення ОСОБА_5 нового кримінального правопорушення достатньо велика.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Отже, на підставі вищевикладеного слідчий суддя дійшов висновку, про те, що клопотання підлягає частковому задоволенню, а строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повинен бути продовжений, на 30 днів, тобто до 28.05.2024 року.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 176-179, 183, 184, 196, 309, 376 ч. 2 КПК України,

УХВАЛИВ:

Продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком до 28 травня 2025 року в межах строку досудового розслідування, з визначенням в якості альтернативного запобіжного заходу застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 гривень, які можуть бути внесені як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною ( юридичною) особою на депозитний рахунок: отримувач ТУДСАУ в місті Києві, , МФО 820172,банк Державна казначейська служба України м.Київ, рахунок отримувача UA1012089 та надати документ,що це підтверджує,до Солом`янського районного суду міста Києва.

В разі внесення застави покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки, передбачені частинами п`ятою статті 194 КПК України строком на 60 днів з дня внесення застави, а саме:1) не відлучатися із населеного пункту,в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;2) прибувати на першу вимогу до суду;3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем,а також,якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку,встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя,суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

В разі внесення застави уповноважена особа по місцю утримання обвинуваченого повинна негайно здійснити розпорядження щодо звільнення обвинуваченого з-під варти, про що повідомити суд.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Київську міську прокуратуру .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1