Справа №295/7125/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретарів судового

засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 0000055 від 31.03.2022 про обвинувачення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого на посаді командира роти № 2 батальйону №3 полку №2 (з обслуговування лівого берега) Управління патрульної поліції в м. Києві, з 15.12.2021, тимчасово виконує обов`язки заступника начальника Управління патрульної поліції в Житомирській області-начальника відділу чергової служби Управління патрульної поліції в Житомирській області, має спеціальне звання-капітан поліції, раніше не судимого,

за ст. 365 ч.2 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

представника

потерпілого ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_12

в с т а н о в и в :

Згідно обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що відповідно до наказу начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 113 о/с від 20.02.2019 призначений на посаду командира роти № 2 батальйону № 3 полку № 2 (з обслуговуванням лівого берега) Управління патрульної поліції в м. Києві та відповідно до наказу начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 227 о/с від 29.03.2019 отримав спеціальне звання - старший лейтенант поліції.

У подальшому, наказом начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 1796 о/с від 15.12.2021 у відповідності до статті 69 Закону України «Про Національну поліцію» на старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 покладено тимчасове виконання обов`язків заступника начальника управління патрульної поліції в Житомирській області - начальника відділу чергової служби Управління патрульної поліції в Житомирській області.

Згідно статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про Національну поліцію» систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції.

Відповідно до Положення про управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, затвердженого наказом Департаменту патрульної поліції № 361 від 18.03.2016 (у редакції наказу ДПП № 2563 від 18.11.2021), управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції є територіальним (відокремленим) підрозділом Департаменту патрульної поліції, який реалізовує свої повноваження та території Житомирської області та згідно із пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є правоохоронним органом, який здійснює правозастосовні та правоохоронні функції, а його працівники, які виконують вказані функції, є працівниками правоохоронного органу.

Так, відповідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 28 Конституції України ніхто не може бути підданий нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно з статтею 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути заарештований інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Кожному затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правничою допомогою захисника.

Відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлений свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановлених законом.

Згідно статті 2 Закону України «Про Національну поліцію» зазначеного Закону завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази.

Положеннями статті 18 вказаного Закону визначено основні обов`язки поліцейського. Поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Статтею 29 Закону України «Про Національну поліцію» визначено вимоги до поліцейського заходу.

Поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень.

Поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та елективним.

Обраний поліцейський захід є законним, якщо він визначений законом. Поліцейському заборонено застосовувати будь-які інші заходи, ніж визначені законами України.

Обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам.

Застосований поліцейський захід є пропорційним, якщо шкода, заподіяна охоронюваним законом правам і свободам людини або інтересам суспільства чи держави, не перевищує блага, для захисту якого він застосований, або створеної загрози заподіяння шкоди.

Обраний поліцейський захід є ефективним, якщо його застосування забезпечує виконання повноважень поліції.

Поліцейський захід припиняється, якщо досягнуто мети його застосування, якщо неможливість досягнення мети заходу є очевидною або якщо немає необхідності у подальшому застосуванні такого заходу.

Статтею 42 Закону України «Про Національну поліцію» визначено види поліцейських заходів примусу.

Поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу: 1) фізичний вплив (сила); 2) застосування спеціальних засобів; 3) застосування вогнепальної зброї.

Фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників.

Спеціальні засоби як поліцейські заходи примусу - це сукупність пристроїв, приладів і предметів, спеціально виготовлених, конструктивно призначених і технічно придатних для захисту людей від ураження різними предметами (у тому числі від зброї), тимчасового (відворотного) ураження людини (правопорушника, супротивника), пригнічення чи обмеження волі людини (психологічної чи фізичної) шляхом здійснення впливу на неї чи предмети, що її оточують, з чітким регулюванням підстав і правил застосування таких засобів та службових тварин.

Статтею 44 Закону України «Про Національну поліцію» визначено порядок застосування фізичної сили.

Поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.

Поліцейський зобов`язаний письмово повідомити свого керівника, а той зобов`язаний повідомити прокурора про завдання особі тілесних ушкоджень унаслідок застосування фізичної сили.

Статтею 45 Закону України «Про Національну поліцію» визначено порядок застосування спеціальних засобів.

Поліцейський для забезпечення публічної безпеки і порядку застосовує спеціальні засоби, визначені цим Законом. Поліцейський уповноважений застосовувати спеціальні засоби тільки у разі, якщо він пройшов відповідну спеціальну підготовку.

Відповідно до частини першої статті 43 згаданого Закону, поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим.

Відповідно до посадової інструкції заступника начальника управління - начальника відділу чергової служби Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 18.11.2021 № 2570, з якою ОСОБА_13 ознайомлений 22.11.2021, останній зобов`язаний неухильно дотримуватись положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, а також професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

З поміж іншого, ОСОБА_13 також зобов`язаний здійснювати безпосереднє керівництво особовим складом Управління, задіяним для патрулювання визначеної території з метою забезпечення публічної безпеки і громадського порядку, охорони та захисту прав і свобод людини, інтересів суспільства та держави, протидії злочинності, безпеки дорожнього руху, проводити роботу щодо зміцнення службової дисципліни, запобігати надзвичайним подіям, кримінальним, корупційним та іншим правопорушенням серед поліцейських Управління, своєчасно виявляти й усувати їх причини, аналізувати стан службової дисципліни й об`єктивно доповідати про це начальнику Управління, здійснювати контроль за виконання функціональних обов`язків працівників Управління, діяльність яких він координує.

Таким чином, ОСОБА_8 як працівник правоохоронного органу є представником влади та службовою особою, уповноваженою на виконання функцій держави, у тому числі з питань протидії злочинності та забезпеченні дотримання прав і свобод людини та громадянина.

Разом з тим, перебуваючи на посаді тимчасово виконуючого обов`язків заступника начальника Управління патрульної поліції в Житомирській області начальник відділу чергової служби Управління патрульної поліції в Житомирській області, діючи всупереч вимог статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 21, 28, 29 Конституції України, статей 1, 2, 3, 6 підпунктів 1, 2 та 4 статті 7, пункту 1 статті 8, пункту З статті 11, пунктів 1, 2 статей 18, 23, 29, 42, 43, 44, пункту 10 статті 45, статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», а також службових обов`язків, визначених посадовою інструкцією, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 18.11.2021 № 2570, старший лейтенант поліції ОСОБА_8 умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, без складання будь-яких адміністративних матеріалів, перевищуючі свої службові повноваження, безпідставно застосував до начальника сектору зв`язку та телекомунікацій Управління патрульної поліції в Житомирській області майора поліції ОСОБА_10 насильство та спеціальні засоби - кайданки, заподіявши йому тілесні ушкодження, а також вчинив дії, що ображають особисту гідність потерпілого, за наступних обставин.

Так, 14.03.2022 ОСОБА_10 від начальника управління комунікацій та зв`язку Департаменту національної поліції ОСОБА_14 у робочому чаті «iTivtsi» в додатку «Telegram» надійшло повідомлення з проханням приїхати до Департаменту патрульної поліції з метою отримання комп`ютерної техніки зі складу для подальшого зберігання в Управлінні патрульної поліції в Житомирській області у зв`язку з військовим станом на території України та обстрілами м. Києва.

Про вказану ситуацію, ОСОБА_10 доповів начальнику Управління патрульної поліції в Житомирській області ОСОБА_15 та отримавши погодження, 15.03.2022 особисто доставив виділену на зберігання комп`ютерну техніку зі складу Департаменту патрульної поліції до складу Управління патрульної поліції в Житомирській області, що знаходиться в підвальному приміщенні за адресою: вул. Покровська, 96, м. Житомир.

В подальшому, 18.03.2022 тимчасово виконуючий обов`язки заступника начальника Управління патрульної поліції в Житомирській області ОСОБА_8 попросив у ОСОБА_10 зробити дублікат ключа від складу де зберігалось завезене ним з департаменту майно.

Однак у зв`язку з тим, що це була п`ятниця та вечірній час, ОСОБА_10 запропонував зробити дублікат ключа в понеділок, тобто 21.03.2022.

21.03.2022 ОСОБА_8 заступив на службу в поліцейському однострої та перебував в адміністративному приміщенні Управління патрульної поліції в Житомирській області, що за адресою: вул. Покровська, 96, м. Житомир.

В цей же день, близько 12 год. 45 хв. ОСОБА_10 перебуваючи у звільненні після добового чергування, після телефонної розмови із заступником начальника відділу чергової служби Управління патрульної поліції в Житомирській області майором поліції ОСОБА_16 , який передав вказівку ОСОБА_8 про необхідність надати дублікат ключів від складу, прийшов до адміністративного приміщення Управління патрульної поліції в Житомирській області, що за адресою: вул. Покровська, 96, м. Житомир, з метою надати ключ від складу де зберігається евакуйована техніка, яка перебувала на тимчасовому зберіганні ОСОБА_10 , начальнику Управління патрульної служби в Житомирській області, якому безпосередньо підпорядковується, однак не знайшовши останнього на робочому місці, спустився до підвального приміщення, в якому розташовувався вищезазначений склад.

Спускаючись до підвального приміщення, ОСОБА_10 почув звуки роботи ріжучого електроінструменту та побачив, як невідома йому особа намагається зламати замок від дверей вказаного складу.

Підійшовши ближче ОСОБА_10 , вважаючи, що вчиняється несанкціоноване проникнення до матеріальних цінностей, за які він ніс персональну відповідальність, оскільки про будь-яке розпорядження ними він не отримував вказівок від свого безпосереднього керівника - начальника Управління патрульної служби у Житомирській області, увімкнув камеру на своєму мобільному телефоні та почав вести відеозйомку під час якої помітив, поблизу ОСОБА_8 , правомірно вважаючи, що несанкціоноване проникнення до складу організовано останнім.

На питання ОСОБА_10 про підстави проникнення до приміщення з матеріальними цінностями, за які він ніс відповідальність, в його відсутність ОСОБА_8 не надав будь-яких пояснень щодо правомірності зламу замка та почав виражатися у бік останнього нецензурною лайкою.

В цей же час і в цьому ж місті через непогодження з діями ОСОБА_10 , направленими на документування зламу замка від складу, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на протидію такому документуванню шляхом вчинення дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, а саме на застосування насилля щодо ОСОБА_10 , заподіяння йому тілесних ушкоджень та застосування спецзасобів - кайданок.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_8 почав наближатися до ОСОБА_10 та намагався своїми руками вибити з рук телефон, супроводжуючи це шарпанням за одяг та руки.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел ОСОБА_8 , заздалегідь не попереджаючи ОСОБА_10 про застосування до нього фізичної сили, не висунувши для виконання будь-яку вимогу поліцейського, без будь-яких законних підстав, не врахувавши обставин конкретної ситуації, зокрема відсутності в діях потерпілого будь-якої фізичної непокори чи вчинення ним протиправних дій, умисно застосував насилля у вигляді фізичної сили та наніс останньому руками близько п`яти ударів, один з яких ОСОБА_10 прийшовся в область правої скроні, а інший по правій руці. Інші удари були проміжні та невлучні.

З метою уникнути відносно себе насилля, ОСОБА_10 почав відступати спиною від агресивно наступаючого ОСОБА_8 до чергової частини.

Перебуваючи в черговій частині ОСОБА_8 , продовжуючи застосовувати до ОСОБА_10 насилля, схопив своїми руками ліву руку і плечовий суглоб потерпілого, здійснив рукопашний прийом - загин вказаної руки за спину, та вивів його на вулицю де знаходились поліцейські взводу № 1 роти № 4 Управління патрульної поліції в Житомирській області ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , які несли службу по охороні поста № 1 Управління патрульної поліції в Житомирській області та відповідно до своїх службових обов`язків підпорядковувались ОСОБА_8 .

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, перебуваючи в цей же час на посту № 1 Управління патрульної поліції в Житомирській області, без будь-яких законних підстав, ОСОБА_8 , перевищуючи свої службові повноваження, віддав незаконний наказ (вказівку) підпорядкованим йому поліцейським взводу №1 роти №4 Управління патрульної поліції в Житомирській області ОСОБА_19 та ОСОБА_18 про застосування до ОСОБА_10 спеціальних засобів - кайданок.

Проте, останні в силу вимог пункту 2 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію», враховуючи відсутність в діях ОСОБА_10 будь-якої фізичної непокори чи вчинення ним протиправних дій, не виконали явно незаконний усний наказ ОСОБА_8 .

Після відмови підлеглими виконати явно незаконний усний наказ (вказівку) ОСОБА_8 , доводячи до кінця свій злочинний умисел, заздалегідь не попередивши ОСОБА_10 про застосування до нього насилля у вигляді фізичної сили та спеціальних засобів і не пояснюючи причин їх застосування, усвідомлюючи, що ОСОБА_10 жодного опору чи непокори не чинить, та повністю перебуває під його контролем, без будь-яких законних підстав, всупереч вимогам статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 21, 28, 29 Конституції України, статей 1, 2, 3, 6 підпунктів 1, 2 та 4 статті 7, пункту 1 статті 8, пункту 3 статті 11, пунктів 1, 2 статей 18, 23, 29, 42, 43, 44, пункту 10 статті 45, статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», а також службових обов`язків, визначених посадовою інструкцією, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 18.11.2021 № 2570, умисно застосував до останнього спеціальні засоби - кайданки, які мав при собі, та повів останнього до заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу Управління патрульної поліції в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_20 , який, після з`ясування обставин події через деякий час звільнив ОСОБА_10 від кайданок тим самим припинив правопорушення. Уцілому ОСОБА_10 перебував у кайданках близько 30 хвилин.

Внаслідок вказаних умисних протиправних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження, у вигляді синця на лівому плечі, які за своїм характером належать до легких тілесних ушкоджень, а також спричинено негативні зміни в його емоційному стані та індивідуально - психологічних проявах.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ст. 365 ч.2 КК України, як виразились у перевищенні службових повноважень, тобто в умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, що супроводжувалися застосуванням насильства, спеціальних засобів та болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину не визнав та показав, що з 15.12.2021 тимчасово виконує обов`язки заступника начальника управління патрульної поліції в Житомирській області, начальника відділу чергової служби управління. 28.02.2022 отримав вказівку начальника управління ОСОБА_21 щодо обладнання підвального приміщення, яке знаходиться в управлінні, як бомбосховище, з вільним доступом працівників поліції, з передачею ключів до відділу чергової служби. Доступ та ключі до вказаного приміщення мав лише ОСОБА_22 , незважаючи на те, що згідно внутрішніх інструкцій ключі від всіх приміщень управління мають зберігатися у чергового. Ключ який мав черговий від вказаних дверей, був в неробочому стані. Неодноразово звертався до ОСОБА_22 з проханням передати ключ у чергову частину для вільного доступу та використання його як бомбосховища. Однак на вказані прохання ОСОБА_22 не реагував, обґрунтовуючи тим, що не зобов`язаний це робити, оскільки має вище за нього звання. У зв`язку з порушенням субординації, неналежним виконанням ОСОБА_22 своїх службових обов`язків, а саме останній зобов`язаний виконувати накази керівника, між ними виникла конфліктна ситуація. Вимогу про виготовлення дублікату ключа до ОСОБА_22 висловлював ще задовго до 18.03.2022, тобто до того як туди мали завести майно на зберігання. 21.03.22 перебував на службі, знаходився в приміщенні управління. Начальник управління запитав, чи є дублікат ключа у чергового від підвального приміщення, на що повідомив що немає, а ОСОБА_22 який був за це відповідальним перебуває у звільненні після добового чергування. У зв`язку з довготривалим зволіканням ОСОБА_22 виготовлення дубліката ключа, було прийнято рішення про заміну замка на дверях, про що повідомлено начальника управління, який це погодив. Запросили до управління майстра, разом з ним пішли до вказаного приміщення. Під час робіт по заміни замка до підвального приміщення спустився ОСОБА_22 . Останній в грубій формі почав запитувати, що відбувається, на що повідомив, що здійснюється заміна замка, оскільки він ( ОСОБА_22 ) не надав дублікат, не залишив ключ у чергового. ОСОБА_22 почав ображати словами нецензурної лайки, обізвав мародерами, погрожував посадити. Вимагав припинити роботи та відійти від дверей, почав наближатися, і без попередження, включив свій телефон і почав здійснювати відеозйомку. Він у свою чергу вимагав припинити відеозйомку. ОСОБА_22 вихопив з кобури пістолет та почав на нього направляти. Для уникнення застосування зброї ОСОБА_22 почав з останнім зближатися. ОСОБА_22 , відходячи спиною назад, почав наносити удари своєю правою ногою в його ліву ногу. Вийшовши разом до холу адмінбудівлі намагався забрати пістолет у ОСОБА_22 , оскільки сприйняв реальну загрозу застосування останнім зброї. ОСОБА_22 ігнорував вимогу віддати пістолет, у зв`язку з чим ним було прийнято рішення здійснити захват ОСОБА_22 , таким чином щоб останній не зміг скористатися зброєю. Вийшовши на вулицю, разом з присутніми черговими вдалося забрати пістолет у ОСОБА_22 та з метою безпеки для себе та оточуючих одягнув на нього кайданки. Після чого відвів ОСОБА_22 до кабінету заступника начальника, якому пояснив ситуацію, написав відповідний рапорт, після чого зняв кайданки з ОСОБА_22 . На його запитання навіщо дістав пістолет ОСОБА_22 , в присутності ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , повідомив з метою залякування. Вважає, що зі свого боку жодних протиправних дій не вчиняв, діяв в межах своїх повноважень. Зазначив, що відео надане ОСОБА_22 є нецілісним та не відображає всіх обставин події. Підставою звернення ОСОБА_22 із заявою до правоохоронних органів стало переведення, а в послідуючому звільнення з посади.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

В свою чергу стандарт доведення «поза розумним сумнівом», визначений практикою ЄСПЛ (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A № 25), який може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Згідно вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення сторона обвинувачення посилається на фактичні дані, які безпосередньо досліджені судом в судовому засіданні.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 показав, що з 2016 працює в Управлінні патрульної поліції в Житомирській області. З 2018 виконував обов`язки начальника сектору зв`язку та телекомунікацій, з 2019 року призначений на посаду начальника сектора. Його безпосереднім керівником є начальник управління ОСОБА_23 займав посаду т.в.о. заступника начальника управління. Відносини з ОСОБА_24 до події були нормальні, суто службові. Згідно своїх посадових обов`язків ОСОБА_24 міг давати йому вказівки в роботі, однак в разі виникнення сумнівів, міг переуточнити це у безпосереднього керівника. У зв`язку із введенням військового стану та необхідністю збереження майна Департамента, яке знаходилося в м. Києві, до нього звернувся куратор департамента Довгоног, з проханням евакуації майна до УПП в Житомирській області. Начальник управління ОСОБА_21 надав дозвіл. Після отримання дозволу, 14.03.2022 на чотирьох службових бусах виїхали до м. Київ, де в Департаменті УПП отримали майно. 15.03.2022 майно доставили до УПП в Житомирській області, про що було повідомлено начальника. За попередньою згодою начальника, майно розмістили у підвальному приміщенні управління, яке також використовувалося як укриття. В управлінні було основне укриття в тирі, яке є більш облаштоване. Приміщення було невеличке, розмірами 3х5 метрів, яке було заставлене технікою, частково продуктами харчування тривалого зберігання, які надавали на той час волонтери, за яке він також був відповідальним. Вхід сторонніх осіб до вказаного приміщення не допускався. Приміщення закривав на ключ, оскільки в ньому зберігалося майно на 1,5 мільйони гривень, за яке ніс матеріальну відповідальність, розписавшись про його отримання. Приміщення в управлінні мають запасні ключі, однак саме від цього приміщення дубліката ключа не було, а той, що зберігався у чергового не працював. ОСОБА_24 звернувся до нього з проханням зробити дублікат ключа, на що відповів, що зробить але пізніше. Від безпосереднього керівника не отримував вказівок надати ОСОБА_24 ключі від складу. ОСОБА_24 не пояснював для чого йому був потрібен ключ. Про те останній достеменно знав, що в ньому зберігалося вказане майно. 20.03.2022 заступив на добове чергування, 21.03.2022 звільнився пішов додому. Йому зателефонував ОСОБА_25 з приводу дубліката ключа, повідомивши, що це вказівка ОСОБА_24 . Він повідомив, що замовив дублікат, але він ще не виготовлений. Близько 13 години повертався додому, вирішив зайти до управління. При вході зустрів ОСОБА_26 , який повідомив, що щось робиться на складі. Піднявся до керівника, якого не було на місці, а потім спустився до підвалу і почув звук працюючого електроінструменту. А тому одразу увімкнув камеру відеозапису на телефоні, почав підходити ближче. Наблизившись, побачив невідомого чоловіка, а за ним ОСОБА_24 , який почав кричати навіщо він знімає, наближаючись намагався вибити з рук телефон. Він почав підніматися сходами, відмахуючись від ОСОБА_24 . Піднімаючись сходами побачив, що кобура з пістолетом розстібнута і пістолет випав, він встиг його підхопити і тримав в руці донизу. В одній руці він тримав телефон, в іншій пістолет, вийшов до холу, а ОСОБА_24 йшов на нього, вимагаючи віддати телефон та покласти пістолет. Він повідомив, що пістолетом не погрожує. ОСОБА_24 намагався відібрати зброю, заламав руку за спину та наказав черговим поліцейським забрати зброю, він у свою чергу супротив не вчиняв. Коли відібрали зброю, ОСОБА_24 , без попередження наказав вдягнути на нього кайданки, які вдягнув особисто. Після цього завів його до кабінету ОСОБА_27 час робити в управлінні, неодноразово отримував заохочення, відзнаки, подяки. Однак коли начальником управління став ОСОБА_21 , заохочень більше не отримував, мав одне зауваження. Після події був відсторонений від виконання своїх обов`язків, зняли з посади начальника сектору, призначили на посаду інспектора, потім звільнили. Рішення про звільнення оскаржив та 05.11.22 поновлений на посаді. Подія негативно вплинула на його емоційний та психологічний стан. Мав пригнічений стан, став закритим в собі. Зазначив, що ОСОБА_24 наніс йому 5-6 ударів рукою, боліла голова, був синець, але до лікаря звернувся лише через дев`ять днів. Розумів, що відносно нього може бути службове розслідування. Звернувся із заявою до ТУ ДБР через 10 днів після події. Ударів ОСОБА_24 не наносив, лише відбивався. Визнає, що порушив умови зберігання зброї, однак зброю на ОСОБА_24 не направляв, не погрожував. В послідуючому уточнив, що від керівника була вказівка виготовити дублікати ключів, але пояснити чому не виконав вказівку ОСОБА_21 не зміг.

Свідок ОСОБА_19 показав, що 21.03.2022 обіймав посаду інспектора взводу №1 роти №4 батальйону УПП в Житомирській області, був у підпорядкуванні ОСОБА_24 . 21.03.22 близько обіду разом з колегою поліцейським ОСОБА_28 , з 08 год. до 20 год. несли службу на посту, який знаходився на першому поверсі УПП, при вході в будівлю. З приміщення вибігли ОСОБА_22 , який виходив задом та ОСОБА_24 . Носадчук біг попереду, ОСОБА_24 позаду нього, намагаючись тримати за ліву руку ОСОБА_22 . ОСОБА_22 в лівій руці, ближче до грудної клітки тримав мобільний телефон, а в правій руці тримав зброю, опущену до низу стволом. Ніхто не розумів, що між ними відбувається, обоє були дуже емоційно збуджені, зупинившись біля мішків трошки заспокоїлися. ОСОБА_24 дав команду забрати зброю у ОСОБА_22 . ОСОБА_22 самостійно поклав спочатку мобільний телефон, потім зброю, добровільно завів руки за спину, а ОСОБА_24 одягнув на нього кайданки. ОСОБА_24 не попереджав ОСОБА_22 про застосування кайданок, не повідомляв причину затримання. Інших вказівок ОСОБА_24 не висловлював, не давав наказ одягти кайданки ОСОБА_22 . ОСОБА_22 не висловлював погроз застосування зброї, після вимоги ОСОБА_24 сам поклав зброю, яка була на запобіжнику. До них підійшов заступник начальника ОСОБА_25 , який розрядив зброю та забрав її, пізніше забрали мобільний телефон, здається ОСОБА_29 . Також зазначив, що перед подією до управління приїждав якийсь майстер, хто його забрав вже не пам`ятає. Зазначив, що приймав участь при проведенні слідчого експерименту, який проводився одночасно з ним та свідком ОСОБА_28 .

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_18 показав, що 21.03.2022 обіймав посаду поліцейського УПП в Житомирській області. 21.03.22 близько обіду разом з колегою, поліцейським ОСОБА_30 з 08 год. несли службу на посту №1 на першому поверсі УПП, при вході в будівлю. В цей час відбулася незрозуміла ситуація. З підвального приміщення вибігли першим ОСОБА_22 , а за ним ОСОБА_24 , обоє були збуджені. ОСОБА_22 в лівій руці тримав пістолет, а також тримав телефон, але в якій руці не пам`ятає. ОСОБА_24 лівою рукою тримав за ліву руку ОСОБА_22 . ОСОБА_22 зупинився біля мішків, а ОСОБА_24 стояв за ним поруч, підійшли до них ближче. ОСОБА_24 наказав забрати зброю у ОСОБА_22 . ОСОБА_22 сам поклав пістолет, а після чого телефон. Зброя була на запобіжнику. ОСОБА_22 не чинячи опору сам добровільно завів руки за спину. Від ОСОБА_24 була вимога одягнути кайданки, але не одягнули, оскільки були спантеличені та не розуміли що відбувається. Кайданки вдягнув ОСОБА_24 . В послідуючому, ОСОБА_25 забрав зброю, а ОСОБА_29 телефон, ОСОБА_22 повідомив, що на телефоні міститься запис. Що відбувалося між ними в приміщенні підвалу не бачили. В той день до приміщення заходив майстер, хто його запрошував та провів не пам`ятає. Також підтвердив, що слідчий проводив одночасний слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_30 .

Свідок ОСОБА_31 показала, що в березні 2022 обіймала посаду старшого інспектора з професійної підготовки відділу кадрового забезпечення. В безпосередньому підпорядкуванні ОСОБА_24 не перебувала. До події про наявність конфліктів між ОСОБА_24 та ОСОБА_22 не чула, свідком не була. Очевидцем події не була, про обставини дізналася десь через тиждень, від колег, що на початку березня відбулася неприємна, позаштатна ситуація між працівникам управління, а саме між ОСОБА_24 та ОСОБА_22 . Пригадує, що був випадок, в їх кабінеті відбувалася розмова з колегами про вказаний інцидент, під час якого до кабінету зайшов ОСОБА_24 та жартома сказав, що людей бити не можна, можна тільки йому. Вислів стосувався в загальному людей, не малося на увазі працівників поліції. Але ніхто не зрозумів значення цієї фрази. Охарактеризувала ОСОБА_22 , як стриманого, відповідального. Після даного конфлікту в характері ОСОБА_22 відбулися суттєві зміни в психологічному стані, був сумний, було видно що йому не комфортно, став більш замкнений. На її суб`єктивну думку такі зміни в стані ОСОБА_22 виникли через конфлікт зі ОСОБА_24 . ОСОБА_24 може охарактеризувати як цілеспрямованого та професіонала своєї справи. Також зазначила, що у ОСОБА_22 був високий рівень володіння зброєю.

Свідок ОСОБА_32 показала, що в березні 2022 обіймала посаду старшого інспектора з охорони праці, ОСОБА_24 є її безпосереднім керівником. Очевидцем події 21.03.2022 не була, перебувала на вулиці, була обідня перерва. Відкрилися вхідні двері, побачила, що вийшов ОСОБА_22 , а за ним ОСОБА_24 , розмовляли вони між собою на підвищених тонах. ОСОБА_24 звернувся до чергових на посту «тримайте його», та надав вказівку ОСОБА_22 здати зброю, останній заперечував, говорив на яких підставах. Потім прозвучала фраза «наручники», почула клацання кайданками. Обвинувачений та потерпілий не билися, ОСОБА_24 тримав ОСОБА_22 за рукав форменого одягу. Саму зброю не бачила, оскільки була на певній відстані від них, а коли поверталася в управління побачила зброю на стільчик.

Свідок ОСОБА_33 показав, що обіймає посаду старшого інспектора чергової службу УПП в Житомирській області, у підпорядкуванні ОСОБА_24 . 21.03.22 разом з помічником чергового заступив на добове чергування, очевидцем події не був. Не пам`ятає прізвище помічника чергового. З часу введення воєнного стану, вхід до приміщення управління був заборонений, на посту завжди стояли чергові, які несли посилений, пропускний режим план «фортеця». Цивільна особа, без супроводу не могла зайти до приміщення. ОСОБА_34 ведеться журнал обліку прийому громадян та обліку відвідувань, але не може сказати чи його вели від початку введення воєнного стану. В день події перебував в оперативному залі, а ОСОБА_22 та ОСОБА_24 йшли разом з вулиці по коридору в напрямку другого поверху. ОСОБА_22 йшов першим ОСОБА_24 ішов за ним з лівої сторони, тримав ОСОБА_22 за ліву руку. З місця на якому стояв, не міг бачити чи був ОСОБА_22 в кайданках. Як ОСОБА_22 і ОСОБА_24 виходили на вулицю не бачив. Про подію дізнався наступного дня. Не пам`ятає чи здавалися ключі від приміщень черговому, але запасні ключі в обов`язковому порядку мають бути на посту.

Свідок ОСОБА_35 показала, що потерпілий ОСОБА_22 її чоловік, очевидцем події не була. Також працювала в управлінні патрульної поліції дистанційно у відділі прес-служби. 21.03.2022 близько 13 год. чоловік зателефонував та повідомив, що підстригся, в майстерню заніс ключ, щоб зробити дублікат, після чого піде в управління до ОСОБА_24 . В послідуючому на її телефонні дзвінки чоловік не відповідав. Пізніше їй зателефонували та повідомили про подію, яка сталася з її чоловіком. Подзвонила ОСОБА_36 , слухавку взяв її чоловік, повідомив, що скоро буде дома, по голосу зрозуміла, що з ним не все нормально. Чоловік прийшов додому близько 21 год., до лікарні в той день не звертався. Видимих тілесних ушкоджень на чоловіку не бачила, окрім синця піл лівою рукою, червоно-чорного кольору. Побої чоловік пішов знімати вже на 11 день, коли дізнався, що відносно нього розпочато службове розслідування, а також звернувся до правоохоронних органів. 30 чи 31 березня чоловік потрапив до лікарні, до відділення невралгії. За характером чоловік є спокійним та урівноваженим. Після події чоловік став зовсім іншим, а саме, дратівливим, емоційно не урівноваженим, погано спав. Хвилювався з того приводу, що всі викладають обставини даної події не так як було насправді. Крім того хвилювання були також пов`язані з тим, що син брав участь в бойових діях по обороні Києва. До 21 березня між чоловіком та ОСОБА_24 були конфлікти ситуації, причини їй не відома.

Свідок ОСОБА_37 показав, що є працівником УПП в Житомирській області, перебував у безпосередньому підпорядкуванні ОСОБА_24 . Очевидцем події не був. В день події до нього зателефонував заступник командира батальйону ОСОБА_38 , з проханням прибути на роботу, щоб допомогти відкрити двері. Приїхав до управління разом з ОСОБА_39 , їх пропустили, записали на посту, вони разом спустилися до підвалу. На місці був ОСОБА_24 , який показав, які саме двері потрібно відкрити. Двері погано відкривалися, потрібно було зламати замок та поставити новий, а тому поїхав до магазину щоб його купити. ОСОБА_22 при цьому не було. Коли повернувся від ОСОБА_40 дізнався, що між ОСОБА_24 та ОСОБА_22 відбувся якийсь конфлікт. Двері відкрили, поставили новий замок, після чого пішли.

Свідок ОСОБА_16 показав, що працює на посаді заступника начальника відділу чергової частини УПП. Безпосереднім очевидцем події не був, про даний конфлікт дізнався від підлеглого, який повідомив, що бачив у холі ОСОБА_22 , зі зброєю в руках, який погрожував ОСОБА_24 . В день події від ОСОБА_24 отримав вказівку про відкриття підвального приміщення. ОСОБА_41 ключа, який зберігався у черговій частин, відкрити двері не вдалося. Після чого зателефонував ОСОБА_22 , якому повідомив про необхідність відкриття вказаних дверей, на що останній відповів, що ОСОБА_24 не може давати йому вказівки, оскільки не є його керівником. Про вказану розмову повідомив ОСОБА_24 . Йому відомо, що в даному приміщенні ОСОБА_22 розміщував різну техніку, але хто саме був за неї відповідальний йому невідомо.

Свідок ОСОБА_15 показав, що обіймає посаду начальника УПП в Житомирській області. Як керівник має право давати накази, розпорядження своїм заступникам, а останні в свою чергу доводять їх до відому особовому складу, які в разі сумніву наказу можуть уточнити у нього безпосередньо. ОСОБА_22 підпорядковується безпосередньо йому, але накази заступників начальника управління, ОСОБА_22 зобов`язаний виконувати. Тобто наказ ОСОБА_24 , ОСОБА_22 зобов`язаний виконати. ОСОБА_22 не вважав себе підлеглим перед заступниками начальника, тому іноді між заступниками та ОСОБА_22 виникали конфліктні ситуації. На початку воєнного стану ним як начальником управління була поставлена задача перед ОСОБА_24 перевірити доступ до всіх службових приміщень, забезпечити функціональність бомбосховищ. ОСОБА_24 доповів, що до підвального приміщення в черговій частині відсутній дублікат ключа. На нараді, на якій перебував і ОСОБА_22 дав вказівку здати до чергової частини дублікати ключів від підвального приміщення. ОСОБА_22 вказівку не виконав, на вимогу ОСОБА_24 надати дублікат ключа відмовився, про що останній йому доповів, а він у свою чергу погодив замінити замок. В цей же день о 12 год. 15 хв. до нього надійшло смс-повідомлення від ОСОБА_22 , з проханням зустрітися поговорити по службових питаннях, на що погодився після повернення до Управління. Очевидцем події не був, дізнався про обставини від ОСОБА_24 чи ОСОБА_20 , коли зайшов в кабінет до останнього. Не пам`ятає чи ОСОБА_22 був у кайданках, ОСОБА_42 не затримував, адміністративний протокол не складався. ОСОБА_24 подав рапорт про подію, застосування спецзасобів, у зв`язку з чим, було прийнято рішення ініціювати службову перевірку по обох працівниках. Після події ОСОБА_22 був відсторонений від посади. Йому доповіли, що ОСОБА_22 почав знімати на телефон, потім дістав зброю та почав погрожувати в її застосуванні.

Під час додаткового допиту свідок ОСОБА_15 показав, що ОСОБА_22 повідомив, що у зв`язку з бойовими діями, та метою збереження майна, Департамент патрульної поліції м. Києва, здійснює розподіл своєї техніки по регіональним Управлінням. У зв`язку з чим було підготовлено групу осіб, відповідне авто, для доставки з Києва вказаного майна. До нього ОСОБА_22 особисто звернувся з усним проханням включити його до вказаної групи, оскільки його син проходив службу в столиці. Офіційні накази не видавалися, канцелярія на той час не працювала, лише усні розпорядження. Зі слів ОСОБА_22 , це мала бути комп`ютерна техніка, яка передавалася на Житомир. З керівником департаменту комп`ютерного забезпечення Довгоногом, це питання ним не узгоджувалося. У вищого керівництва, з приводу даного питання не уточнював, оскільки довіряв своїм підлеглим. Дав дозвіл, оскільки на меті було допомогти врятувати майно. За майном поїхали ОСОБА_22 , група ТОР, останні мали відповідне авто, та повну екіпіровку. Після прибуття майна до Управління, на баланс його не ставили, акти приймання передачі не складали, все було не на часі. Бачив особисто майно, це були коробки з комп`ютерною технікою. Питання про їх розпакування або встановлення не ставилося, оскільки не зрозуміло було якою буде подальша їх доля. За проханням ОСОБА_22 , як відповідального за вказану техніку, все майно помістили до підвального приміщення, оскільки в кабінеті ОСОБА_22 не було місця. Дане підвальне приміщення не закріплене за ОСОБА_22 , раніше було закріплено за групою ТОР. Потім це була кімната для зберігання майна, продуктів харчування, використовувалася як склад. Також там зберігалася техніка, яка не використовувалася, йшла на списання, але знаходилася на балансі Управління, ОСОБА_22 був за неї відповідальний. Пізніше йому стало відомо про необхідність передачі вказаного майна до іншої області, оскільки ОСОБА_43 , що ніби то хтось мав намір її викрасти. Йому особисто зателефонував ОСОБА_44 , для уточнення такої інформації, яку він спростував. В подальшому ОСОБА_44 дав розпорядження про відправлення техніки до Рівного, оскільки Житомир був лише пунктом її перетримання. Вважає, що саме ОСОБА_22 повідомив ОСОБА_45 про можливість перетримки майна в Житомирі. На початку березня проводив нараду в своєму кабінеті, за участю начальників всіх відділів та секторів, в тому числі і ОСОБА_22 , де була поставлена задача зробити дублікати ключів від усіх приміщень, які повинні зберігатися в черговій частині, щоб мати можливості в будь який до них потрапити. В день, коли виникла необхідність відкрити двері до підвального приміщення, ОСОБА_22 був після добового чергування вдома, ключ, від вказаного приміщення знаходився у нього, дублікат не був наданий черговому. ОСОБА_24 доповів про ці обставини та звернувся з проханням за допомогою спеціаліста відкрити двері, на що надав свою згоду. Йому відомо, що перед цим до ОСОБА_22 телефонували ОСОБА_25 чи ОСОБА_26 , з повідомленням про необхідність відкрити двері, на що ОСОБА_22 відповів, що в нього вихідний. Крім того останній зазначив, що вони йому не начальники. Оскільки ОСОБА_22 проігнорував його вказівку надати ключ, тому ним було прийнято рішення про відкриття підвального приміщення, що доручив зробити ОСОБА_24 . Це доручення надав зранку, а здається вже після події, після обіду, отримав смс від ОСОБА_22 з проханням поспілкуватися по питаннях служби. ОСОБА_22 був зобов`язаний, виконати його розпорядження, виготовити дублікат від підвального приміщення, який залишити на зберіганні в черговій частині. Жодного звернення від ОСОБА_22 про неможливість виконати його розпорядження не було. На час події ОСОБА_22 мав контролювати збереження вказаного майна. Відповідно до посадової інструкцій ОСОБА_22 підпорядковується безпосередньо начальнику Управління. Були випадки не виконання ОСОБА_22 його наказів, які передавалися його заступниками, однак документально вказані факти не фіксував. Контроль за виконанням його розпоряджень та вказівок, здійснює виконавець, якому він як керівник, доручає виконати. Порядок виконання наказів, розпоряджень, вказівок, зазначено в посадовій інструкції начальника Управління. Накази начальника можуть бути як усно так і письмово.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_46 показав, що ОСОБА_22 його безпосередній керівник. Йому відомо, що з Департаменту звернулися з проханням взяти на тимчасове зберігання майно, яке потім переправлять до Рівного. Вказане майно привезли з Києва та розмістили в підвалі, яке раніше використовувалося як укриття, та було у вільному доступі, однак після того як завезли майно, двері до вказаного приміщення закрили на ключ. Хто саме був відповідальний за вказане майно йому не відомо. Безпосереднім очевидцем події не був, про подію дізнався від ОСОБА_22 та решти колег. В день події, ближче до обіду, бачив ОСОБА_22 в управлінні, останній був одягнутий у цивільний одяг. Не може сказати чи був в управлінні ОСОБА_24 . Пізніше його викликав заступник начальника ОСОБА_47 до себе в кабінет, де вже був ОСОБА_48 в кайданках не перебував, попросив забрати ключі з майстерні. Віддавв ОСОБА_22 його мобільний телефон, який передали постові чергові.

Свідок ОСОБА_49 показав, що працює в управлінні на посаді оператора комп`ютерного набору, не є поліцейським. Потерпілого та обвинуваченого знає, відносини з ними нормальні, підпорядковується ОСОБА_24 . Очевидцем події не був, про подію та її обставини дізнався через добу, коли заступив на чергування. Носадчука знає з 2017 року, останній був завжди врівноваженим, спокійним за характером. Однак після події стан ОСОБА_22 значно змінився, став закритим та пригніченим, тривалий час перебував на лікарняному.

Свідок ОСОБА_50 показав, що працює на посаді старшого інспектора відділу забезпечення УПП в Житомирській області. Все майно яке надходить до управління обліковується його відділом. Майно яке було передано в управління з Департаменту не обліковували, на баланс не передавалося. Припускає, що майно, яке отримав безпосередньо ОСОБА_22 , мав за нього і відповідати. Яке це було за майно, йому не відомо. Відомо лише, що вказане майно зберігалося в підвальному приміщенні, раніше це був кабінет роти ТОР. Від початку війни, вказане підвальне приміщення використовувалося як бомбосховище, де також зберігали сухпайки, матраци, однак подальшому там почали зберігати якусь техніку, яку саме не відомо. Очевидцем самої події не був, дізнався вже наступного дня. Бачив, що в підвальному приміщенні розпилювали замок на дверях, при цьому ні ОСОБА_24 ні ОСОБА_22 там не бачив. Йому особисто жодних вказівок з приводу відкриття вказаних дверей ніхто не надавав. Не пам`ятає чи в той день до нього телефонував ОСОБА_51 , з проханням перевірити наявність сухпайків, або в проханням в зламати замок до вказаного приміщення.

Свідок ОСОБА_52 показав, що з потерпілим не знайомий, ОСОБА_24 побачив вперше в день події. Його попросив ОСОБА_53 допомогти відкрити замок, на що погодився та по обіді приїхав до управління. ОСОБА_53 завів його в приміщення Управління, на посту його записали чергові. Потім з кимось з працівників спустився до підвального приміщення. Спочатку намагався відкрити двері ключем однак не вдалося. Тому довелося застосувати аварійне відкривання дверей, зняв ручку та добрався до серцевини замка. В цілому робота зайняла близько двох годин, були часті повітряні тривоги доводилося ховатися у бомбосховищі. ОСОБА_24 піднявся наверх, не чув щоб він з кимось розмовляв або сварився. А він продовжив працювати, йому ніхто не заважав, криків та сварок ніяких не було. Ходили якісь люди, розмовляли. Біля нього постійно стояв поліцейський. Спочатку біля нього поруч було двоє працівників поліції, один з них ОСОБА_24 . Замок вдалося відкрити, за дверима була комп`ютерна техніка, та ще був вільний простір. ОСОБА_53 привіз новий замок, який встановив. Після перегляду відео, свідок зазначив, що можливо була розмова на підвищених тонах, він працював і ні на що не відволікався.

Свідок ОСОБА_20 показав, що в березні 2022 був на посаді заступника начальника Управління, начальником відділу моніторингу та інформаційного забезпечення УПП в Житомирській області, наразі переведений в м. Київ. Відносини з потерпілим та обвинуваченим були нормальні, робочі. Під час роботи іноді були конфлікти з ОСОБА_22 , який вважав, що немає підпорядкуватися йому, як заступнику, а тільки начальнику управління. Також ОСОБА_22 мав позицію, що має підпорядковуватися лише тому хто старше за званням, на той час він мав звання капітана, а ОСОБА_22 майора. Чи були до події конфлікти між ОСОБА_24 та ОСОБА_22 йому не відомо. Очевидцем події не був, 21 березня близько 12 години дня перебував в кабінеті. До нього в кабінет зайшли ОСОБА_22 , а за ним ОСОБА_24 . На руках ОСОБА_22 були кайданки, ОСОБА_54 був брудний одяг. Від побаченого у нього був шок. ОСОБА_24 повідомив, що ОСОБА_22 наставив на нього зброю, тому в цілях безпеки змушений був одягнути на нього кайданки. Він запропонував ОСОБА_22 зняти кайданки, однак той заперечив та сказав, що хоче щоб начальник управління побачив його в кайданках, відмовлявся давати пояснення. Після того, як всі заспокоїлися, почали розмову, ОСОБА_22 погодився зняти кайданки. З пояснень стало зрозуміло що конфлікт відбувся через підвальне приміщення, коли ОСОБА_24 почав відкривати двері, а ОСОБА_22 був проти цього. ОСОБА_22 сказав, що дістав зброю щоб налякати ОСОБА_24 , який на нього нападав, тому захищався. ОСОБА_22 визнав, що був неправий. Після події, ОСОБА_24 доповідав керівнику, можливо було складено акт чи рапорт. Департаментом було ініційовано службове розслідування, за результатами якого до ОСОБА_22 застосовано стягнення у вигляді звільнення. Йому не відомо чи повідомляли прокурора про факт застосування кайданок. Документи про затримання ОСОБА_22 не складалися, оскільки затримання не було. Зазначив, що після введення воєнного стану керівництвом було прийнято рішення про надання дозволу на постійне носіння та зберігання зброї вдома. До даної події йому не відомо чи були конфлікти між ОСОБА_24 та ОСОБА_22 . ОСОБА_24 повідомляв, що ОСОБА_22 відмовляється надати ключ від підвального приміщення. Вказане підвальне приміщення використовувалося для зберігання техніки, та мали облаштувати під бомбосховище. Видимих тілесних ушкоджень на ОСОБА_22 не було, він про це не повідомляв, зі скаргами не звертався. Під час його роботи в Управлінні ОСОБА_22 один раз був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. ОСОБА_24 не притягувався. Зазначив, що ОСОБА_24 повідомив, що не з власної ініціативи відкривав двері у підвальному приміщенні, а виконував вказівку начальника ОСОБА_21 .

Також на обґрунтування обвинувачення надано витягом з ЄРДР (т.1 а.с.141); висновок експерта № 312 від 04.04.2022 (т.1 а.с.142); висновок експерта № 377 від 18.04.22 (т.1 а.с.143); протокол слідчого експерименту від 11.04.2022 за участю потерпілого ОСОБА_10 (т.1 а.с.145); протоколи слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_55 , ОСОБА_19 (т.1 а.с.151; протокол огляду від 08.04.2022 (т.1 а.с.159); протокол огляду від 01.04.2022 (т.1 а.с.164); висновок експерта № СЕ-19/106-22/3140-КТ від 22.04.2022 (т.1 а.с.177); висновок експерта № КСЕ-19/106-22/3446-ФП від 03.05.2022 (т.1 а.с.187); висновок експерта № 982/22-25 від 07.06.2022 (т.1 а.с.207); акту прийому-передачі (т.1 а.с.217); висновок за результатами службового розслідування (т.1 а.с.220); довідки начальника УПП в Житомирській області ДПП (т.1 а.с.250, т.2 а.с.1); посадові Інструкції; копії наказів (т.2 а.с.40,41); акт судово-медичного обстеження (т.2 а.с.61); протоколи огляду предметів від 21.04.2022 та 12.05.2022 (т.2 а.с.69, 76,92).

Суд, проаналізувавши та оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, дійшов до наступного висновку.

Згідно до вимог ст. 370 КПК України, обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

При цьому, згідно з ч.2 ст. 94 КПК України, кожен доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Згідно диспозиції ч.2 ст.365 КК України перевищенням влади або службових повноважень, є умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

За висновками про застосування норми права Великої Палати Верховного Суду в постанові від 05.12.2018 (справа № 301/2178/13-к), об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України, складається із вчинення дій, передбачених диспозицією кримінально-правової норми, тобто умисного вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень та відповідних наслідків. При цьому, у складі злочину, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України, наслідки, на які вказано в ч.1 цієї статті в розумінні п.3 примітки до ст. 364 КК України, заміщуються іншою ознакою застосування насильства, погроза його застосування, застосування зброї чи спеціальних засобів, болісні і такі, що ображають особисту гідність потерпілого, дії.

Із суб`єктивної сторони злочин, передбачений ч.2 ст. 365 КК України, характеризується умисною формою вини. Службова особа усвідомлює, що дії, які вона вчиняє, виходять за межі наданих їй владних чи службових повноважень, бажає їх вчинити шляхом застосування насильства, з огляду на що бажає чи свідомо припускає наслідки його застосування, до деяких з яких не виключається необережне ставлення. Мотив і мета насильницьких дій можуть бути різними та на кваліфікацію не впливають.

Доказування суб`єктивної сторони кримінального правопорушення досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільного небезпечного діяння обстановку, в якій діяла відповідно особа, тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) ознак суб`єктивної сторони.

Під час судового розгляду на обґрунтування винуватості сторона обвинувачення посилається на покази потерпілого ОСОБА_10 , на яких і було сформульовано пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення.

Суд приходить до висновку, що органом досудового розслідування неповно, однобічно, без з`ясування всіх обставин проведено розслідування, не забезпечено та не проведено ряд важливих слідчих дій, які могли б встановити дійсні обставини події, пред`явлене обвинувачення побудовано лише на показах потерпілого ОСОБА_10 , які належним чином не перевірено, не усунуто їх суперечливість.

З невідомих причин, всупереч вимог ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, слідчий, прокурор не провели огляд місця події. Що у свою чергу дало б можливість з`ясувати важливі обставини, зокрема твердження потерпілого про те, що коли він спиною піднімався сходами, тобто був зверху, а ОСОБА_8 знаходився знизу, чи міг останній при такому розташуванні наносити удари. Суд вважає, що проведення такої слідчої дії було необхідним і важливим для з`ясування всіх обставин.

Як вбачається з реєстру досудового розслідування, з часу внесення відомостей в ЄРДР 31.03.2022 ОСОБА_8 не допитувався в якості свідка, тобто з головним фігурантом у справі не з`ясовувалися обставини події, щоб мати можливість перевірити його покази шляхом проведення ряду слідчих дій тощо. 11.07.2022 ОСОБА_8 вручено підозру, в цей же день допитано в якості підозрюваного, а 18.07.2022 завершено досудове розслідування та виконано ст. 290 КПК України. Зазначене свідчить про однобічність, неповноту, порушення вимог ст.2 КПК України та ч.2 ст. 9 КПК України. Зокрема, прокурор, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, надати їм належну правову оцінку.

Як зазначалося вище обвинувачення побудовано лише на показах потерпілого ОСОБА_10 , без належної та повної перевірки обставин кримінального правопорушення.

Під час судового розгляду судом встановлено ряд суперечностей у показах потерпілого.

Зокрема, спростовано відомості викладені в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_10 о 12 год.45 хв. прийшов до Управління передати дублікат ключа від підвального приміщення керівнику. Зазначене спростовано самим потерпілим, який зазначив, що ключ лише напередодні замовив і забрали його з майстерні вже після події.

Звертає на себе увагу та обставина, що в умовах воєнного стану, в режимному об`єкті, який облаштований внутрішніми камерами відеоспостереження, є пряма заборона на будь-яку зйомку із застосуванням власних технічних засобів. Як вбачається зі змісту обвинувачення ОСОБА_10 без попередження в режимному об`єкті розпочав здійснювати відеозйомку на власний мобільний телефон. При цьому, спростовано викладення фактичних обставин про те, що ОСОБА_10 при увімкненні відеозйомки було поставлено ОСОБА_8 питання про підстави проникнення до приміщення, відеозапис зазначених обставин не містить. Такі дії ОСОБА_10 об`єктивно змусили ОСОБА_8 зреагувати, оскільки це режимний об`єкт і в умовах воєнного стану застосування їх могло привести до непередбачених наслідків.

Про однобічність досудового розслідування вказує й та обставина, що до уваги не було взято те, що ОСОБА_10 також поводився агресивно, також висловлювався нецензурною лайкою, а сторона обвинувачення зазначає, що агресивність проявляв лише ОСОБА_8 , який намагався вибити телефон і шарпав за одяг. На останніх секундах відеозапису ОСОБА_8 зупинився, а ОСОБА_10 переклав телефон в ліву руку і вимкнув запис для того щоб дістати пістолет. Надалі обвинувачення покликається лише на покази ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_8 наніс йому п`ять ударів, які прийшлися у праву скроню та по правій руці, інші удари були проміжними і не влучними. Суд критично оцінює такі покази потерпілого ОСОБА_10 , оскільки органом досудового розслідування ці покази не перевірено. Як встановлено судом вихід з підвального приміщення здійснювався за допомогою сходів, на яких ОСОБА_10 був зверху, а ОСОБА_8 знизу, а тому виникає логічне питання яким чином ОСОБА_8 міг наносити удари в голову і верхню частину тулуба ОСОБА_10 . Під час слідчого експерименту ці обставини, а саме можливість за вказаних умов нанести удари, органом досудового розслідування не перевірено. Під час судового розгляду знайшли своє підтвердження покази ОСОБА_8 , про те, що ОСОБА_10 наносив йому удари ногами, коли піднімався сходами, а ОСОБА_8 знаходився знизу. Допитані в судовому засіданні свідки показали, що одяг ОСОБА_8 , а саме брюки однострою були забруднені. При такому розташуванні у ОСОБА_10 була можливість наносити удари ногами, в цій частини покази ОСОБА_8 не спростовано.

Твердження потерпілого про те, що коли він піднімався сходами з його кобури випав пістолет, який він піймав і тримав в руках є сумнівними, оскільки під час досудового розслідування слідчим не було оглянуто кобуру ОСОБА_10 , чи дійсно вона мала якісь механічні пошкодження, які могли привести до випадіння з неї пістолету.

При цьому, під час проведення слідчого експерименту з участю ОСОБА_10 ці обставини належним чином не перевірено, слідчий експеримент проводився в кабінеті у слідчого. Відповідно до вимог ст. 240 КПК України слідча дія, як слідчий експеримент полягає в діях, спрямованих на перевірку можливості сприйняття особою певних фактів, вчинення в певному місці й певним способом чи з використанням певних знарядь конкретних дій. Складовою слідчого експерименту є проведення його в умовах, що максимально наближені до тих, в яких подія мала місце в минулому.

Чинний КПК дійсно не забороняє проведення слідчого експерименту в кабінеті слідчого, однак в даному кримінальному провадженні таку слідчу дію потрібно було провести в умовах, що максимально наближені до події. В кабінеті слідчого не було сходів, тобто показати розташування потерпілого та обвинуваченого в даному випадку було неможливо, як і неможливо було перевірити версію потерпілого, що піднімаючись у нього міг випасти пістолет, як зазначалося вище кобура взагалі не було предметом дослідження. При цьому, не перевірено можливість при такому розташуванні нанести удари, на які вказував ОСОБА_10 . Проведення слідчого експерименту в такий спосіб взагалі нівелює його результати..

Судом встановлено, що ОСОБА_8 лише після того, як ОСОБА_10 дістав пістолет, почав наближатися до нього, щоб виключити застосування зброї. Намагання застосування зброї ОСОБА_10 зафіксовано на камері відеоспостереження, де останній підняв руку з пістолетом в напрямку ОСОБА_8 , який лівою рукою намагається припинити ці дії, шляхом відведення зброї від себе. Такі дії ОСОБА_10 викликали у ОСОБА_8 почуття реальної загрози для життя та здоров`я. Зазначені обставини, незважаючи на наявність зазначеного доказу, стороною обвинувачення не проаналізовано, не надано їм правову оцінку, про ці обставини з невідомих причин взагалі не вказано в обвинуваченні. При виході з приміщення Управління у ОСОБА_8 виникла можливість тримати праву руку ОСОБА_10 , в якій був пістолет, щоб забезпечити безпеку як собі, так і оточуючим. Твердження сторони обвинувачення, що ОСОБА_8 застосував рукопашний прийом загин правої руки за спину спростовано відеозаписом з камери відеоспостереження на блокпосту та підтверджено показами свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

Щодо тверджень сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_8 надав незаконний наказ про застосування спеціальних засобів до ОСОБА_10 . Під час допиту свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , останні показали, що не розуміли ситуацію, оскільки обидва учасника події були їх колегами, а тому розгубилися, але коли почули наказ забрати зброю у ОСОБА_10 зрозуміли серйозність ситуації. Після чого допомагали ОСОБА_8 утримувати ОСОБА_10 , поки ОСОБА_8 одягав кайданки, це підтверджено також і відезаписом з камери відеоспостереження.

Про серйозність ситуації, наявну загрозу і необхідність застосувати спеціальні засоби кайданки підтверджено також показами свідка ОСОБА_32 , яка показала, що на вимогу ОСОБА_8 віддати зброю, ОСОБА_10 відмовився, що свідчить про відсутність у нього наміру добровільно віддати зброю. Також свідок зазначила, що ОСОБА_10 ніхто не бив, ОСОБА_8 тримав його за одяг.

Звертає на себе увагу та обставина, що ОСОБА_56 перебуваючи в кабінеті ОСОБА_20 повідомив останньому, що дістав пістолет щоб налякати ОСОБА_8 , що спростовує його доводи про те, що пістолет випадково випав.

Щодо тривалого часу перебування у кайданках ОСОБА_10 , судом встановлено, що останній відмовлявся щоб їх знимали, оскільки хотів щоб саме в кайданках його побачив начальник Управління ОСОБА_57 , це підтверджено самим ОСОБА_10 , так і свідком ОСОБА_20 .

Досліджені в судовому засіданні докази у своїй сукупності підтверджують факт того, що підставою для застосування фізичної сили і спеціальних засобів кайданок, стало те, що в умовах воєнного стану, в приміщенні режимного об`єкту ОСОБА_10 без дозволу здійснював відеозйомку, в послідуючому дістав пістолет, що ОСОБА_8 у вказаних умовах оцінено як можливість загрози життю та здоров`ю. Останнім вжито заходів щодо недопущення більш тяжких наслідків, а саме загрозу життю та здоров`ю, як самого ОСОБА_8 , так і оточуючих осіб, в тому числі ОСОБА_10 , які перебували в підвальному приміщенні, в холі Управління, де ОСОБА_10 наставив пістолет, так і на блок посту. Отже, ОСОБА_8 діяв в межах своїх повноважень, дотримуючись та не порушуючи вимог Закону «Про національну поліцію.

Органом досудового розслідування взагалі не надано оцінка тій обставині, що подія відбулася під час воєнного стану, на початку війни і на той час бойові дії проходили в Житомирській області.

Аналізуючи надані докази, судом встановлено, що за фактом події ОСОБА_8 21.03.2022 подав відповідний рапорт, у зв`язку з чим було розпочато службове розслідування.

Звертає на себе увагу та обставина, що ОСОБА_10 , лише після початку службового розслідування, через десять днів 31.03.2022 подав заяву про заподіяння тілесних ушкоджень, чим було обумовлено таке тривале зволікання подати вказану заяву, потерпілий пояснити не зміг. У зв`язку з чим випливає висновок, що заява подана щоб убезпечити себе та уникнути можливого дисциплінарного стягнення.

Також у суду виникають сумніви про те, що саме відй дій ОСОБА_8 . 21.03.2022 ОСОБА_10 отримав тілесне ушкодження. Зокрема, обстеження ОСОБА_10 пройшов лише 30.03.2022, тобто на дев`ятий день після події. Як вбачається з акта судово-медичного обстеження № 302 від 30.03.2022 ОСОБА_10 пояснив, що ОСОБА_8 наносив удари по правій половині обличчя та правій руці. Після чого здійснив спеціальний прийом «заламування рук», під час якого відчув біль в лівій руці. Під час судового розгляду жоден зі свідків не підтвердив, що ОСОБА_8 наносив удари. Під час обстеження у ОСОБА_10 не виявлено тілесні ушкодження на правій половині обличчя, так і правій руці, в ячкій він тримав пістолет. Щодо синця, який виявлено на лівому плечі, то у суду виникають сумніви щодо його утворення від дій ОСОБА_8 , оскільки потерпілий не повідомляв про те, що удари наносилися в ліву частину руки, тобто за яких обставин утворився цей синець не встановлено. Також звертає на себе увагу та обставина, що подія відбулася в холодну пору, ОСОБА_58 , як вбачається з відеозапису був у верхньому одязі, у светрі та куртці. Про наявність верхнього одягу експерту під час проведення судово-медичної експертизи повідомлено не було, в розпорядженні був лише акт дослідження та постанова слідчого.

Під час судового розгляду за клопотанням сторони захисту допитана експерт ОСОБА_59 показала, що висновок експерта № 312, складений на підставі акту СМЕ, проведеного експертом ОСОБА_60 , особисто огляд потерпілого ОСОБА_22 не проводила. Синці, які були виявлені у ОСОБА_22 , були давністю 8-9 діб. Сам синець своєї форми не міняє, з часом змінюється лише колір, в межах 1-2 діб до часу огляду. Колір синця не завжди змінюється в межах 15 діб, іноді бувають і більші строки. Синці це ушкодження, що зникають через 15 діб, не залишаючи слідів, але все індивідуально, залежить від організму. Не виключається можливість заподіяння таких тілесних ушкоджень, як зазначено у висновку, тобто в межах 1-2 діб. Також важливим фактором є, чи був відкритий доступ до місця прикладання, чи був наприклад обмежений одягом. На початковій стадії синець може і не мати кольору, а набуває фіолетово-червоний колір в межах 1-2 діб. Предмет, яким був нанесений удар, був невеликий, циліндричної форми, має обмежену контактуючу поверхню, міг бути і удар рукою, яка затиснута в кулак. Могла бути і ударна дія, зі стисканням або розтягненням, або їх комбінація. Враховуючи розташування синця, наявність одягу та інших факторів, кольору взагалі могло і не бути. Жовтий колір синця може проявитися на 7-8 добу. За таких обставин синець може і не бути чорного або темного кольору. Встановити з якою силою було здійснено натискання, можливо встановити лише експериментальним шляхом.

Отже експерт зазначила, що важливим фактором є, чи був відкритий доступ до місця прикладання, чи був наприклад обмежений одягом. Судом встановлено, що доступ до тіла ОСОБА_10 був обмежений. З досліджених в судовому засіданні відеозаписів вбачається, що ОСОБА_8 схопив своєю рукою праву руку ОСОБА_10 , в якій був пістолет, при цьому ударів не наносив, ні в праву ні в ліву руки. З огляду на наведене за яких обставин з`явився синець на лівій руці є невстановленим, дослідження експериментальним шляхом органом досудового рорзслідування не здійснювалося. На даний час усунути таку прогалину не виявляється можливим.

Слушними є доводи сторони захисту про те, що протоколи слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_18 є недопустимими доказами, оскільки проведені з грубим порушенням норм КПК. Так судом встановлено, що слідчі експерименти із вказаними свідками проведені одночасно, їх покази викладені під копірку, тобто повністю ідентичні, навіть за розділовими знаками (крапка, кома, тощо). Чинний кримінальний процесуальний закон передбачає підстави одночасного допиту лише для усунення розбіжностей чи неточностей. Стороною обвинувачення не доведено, що в показах вказаних свідків були розбіжності чи неточності, які призвели до того, що зі свідками проводився одночасний слідчий експеримент. Крім того, як зверталося вище, слідчим не було забезпечено проведення слідчого експерименту в умовах наближених до події в минулому, а проведено в тому ж кабінеті слідчого, що нівелювало його результати.

Суд відхиляє доводи сторони захисту щодо визнання недопустимими доказами висновки експертів № СЕ-19/106-22/3140-КТ, № КСЕ-19/106-22/3446-ФП, № 982/22-25 від 07.06.2022, протокол огляду від 01.04.2022, оскільки допущені порушення не тягнуть за собою визнання їх недопустимими.

Що стосується висновку експерта № 982/22-25 від 07.06.2022, суд приходить до висновку, що він є необ`єктивний, суперечливий.

Експерт ОСОБА_61 під час роз`яснення висновку експертизи, показала, що перед проведенням експертизи мала спілкування зі слідчим про те, які саме запитання та документи необхідні при проведенні експертизи. Для проведення експертизи було надано всі необхідні документи, а саме матеріали кримінального провадження, із клопотаннями про надання додаткових документів до слідчого не зверталася. Проведення бесіди триває протягом 3 годин. В ході якої у підекспертного з`ясовується в цілому життєвий аналіз починаючи з дитинства, характерологічні особливості, встановлюється, як взагалі підекспертний бачить ситуацію яка склалася. Основними методами дослідження є бесіда з підекспертним, спостереження, з`ясовується як взагалі особа ставиться до ситуації, її ступінь переживання. Критичні моменти та важка ситуація, в розумінні психології за своїм змістом є тотожними значеннями. Критичні моменти здатні впливати на свідомість людини, поведінкові прояви. Важка ситуація за ступенем переживання є більш глибинною. Тестування є обов`язковим при проведенні дослідження. Категоричної межі не існує, переживання впливає таким чином, що ситуація впливає на людину, якщо це входить за межі переживання людини, то можуть проявлятися психологічні прояви. Спілкувалася з потерпілим лише один раз, це відбулося через два місяці після події, однак він ще виявляв прояви стресу. В даному випадку, сама по собі подія була стресова, що вивело ОСОБА_22 з його нормального стану. Також, в ході спілкування потерпілий зазначав, що важливим фактором який вплинув на його психологічний стан стала війна, переживання за сина який воює. Що також в свою чергу створили стресову ситуацію. Зазначила, що потерпілий в минулому військовий, тому має навики як діяти в тій чи іншій критичній ситуації, що в свою чергу знижує рівень стресу.

Як вбачається з дослідницької частині експертизи, характер ОСОБА_10 незворушний, активна життєва позиція, має риси суспільного лідера, досягнені успіхи схильний вважати результатом власних якостей, впевнений в здатності досягати успіху на шляху мети. При цьому, стресогенними для ОСОБА_10 є ситуація обмеження в самореалізації. Отже експерт прийшла до висновку про високий рівень амбітності і самодостатності, які притаманні характеру ОСОБА_10 . У своєму висновку експерт зазначила, що у потерпілого наявні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які виникли внаслідок впливу обставин, що мали місце 21.03.2022. Однак, як встановлено судом, потерпілий при проведенні експертизи, як і слідчий при направленні вибіркових матеріалів кримінального провадження, замовчили ту обставину, що по подіях, які сталися 21.03.2022 розпочато службову перевірку відносно ОСОБА_10 . Отже однобічність у наданні експерту не повного спектру матеріалів, які також могли викликати зміни в емоційному стані потерпілого, призвели до неповноти при проведенні експертизи. Також звертає на себе увагу та обставина, що маючи в своєму в розпорядженні медичні документи ОСОБА_10 , згідно яких останній має ряд хронічних хвороб, експерт фактично їх поклала у свої висновки, вважаючих їх змінами в емоційному стані.

Під час судового розгляду, допитані судом свідки ОСОБА_15 , начальник Управління та ОСОБА_20 , який займав посаду заступника начальника Управління, показали, що ОСОБА_10 до події дозволяв собі прояви невиконання вказівок начальника Управління, які передавалися йому заступниками начальника, як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_20 , мотивуючи тим, що він ( ОСОБА_10 ) їм не підпорядковується та вони мають нижче звання ніж він. В день події, коли ОСОБА_10 не виконав вказівку начальника Управління про виготовлення та передачу до чергової частини дублікат ключа від підвального приміщення, доведену йому на нараді, свідок ОСОБА_16 зателефонував до ОСОБА_10 з проханням надати ключ, останній сказав, що він ОСОБА_8 не підпорядковується, він йому не вказівка. Така поведінка ОСОБА_10 є в його рисах характеру і згідно висновку дослідницької частини експерта є длоя нього стресогенною, а саме обмеження в самореалізації.

На переконання суду саме службова перевірка, за результатами якої ОСОБА_10 міг отримати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, були для нього стресогенними і потягли зміни в емоційному стані, а не сама подія, яка сталася 21.03.2022.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28.10.2023 у справі № 240/12932/22 визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту в частині застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади ОСОБА_10 , визнано протиправним та скасовано наказ № 852 о/с від 14.06.22 про звільнення, поновлено ОСОБА_10 поліцейського взводу №2 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області, з 14.06.2022.

Зазначеним рішенням не спростовано факт вчинення ОСОБА_10 21.03.2022 дисциплінарного правопорушення. Суд прийшов до висновку, що під час проведення службового розслідування не враховано всіх обставин, не зазначено про наявність чи відсутність пом`якшуючих обставин, не надано оцінки особи ОСОБА_10 (попередня поведінка, ставлення до служби, наявні нагороди). Крім того, не мотивовано неможливості застосування до нього іншого передбаченого ст. 13 Дисциплінарного статуту, виду дисциплінарного стягнення, окрім як звільнення з посади.

Отже, рішенням Житомирського окружного суду від 28.10.2023 не спростовано факт вчинення ОСОБА_10 21.03.2022 дисциплінарного правопорушення, підставою для скасування наказів про звільнення відсутність мотивування неможливості застосування іншого дисциплінарного стягнення, передбаченого Статутом.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність встановлених законом юридично значущих об`єктивних та суб`єктивних ознак, що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як кримінальне правопорушення.

Тому, поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів складу злочину - як тих, що утворюють об`єктивну сторону злочину, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Під час судового розгляду стороною обвинувачення суду не надано переконливих доказів на підтвердження обвинувачення. Судом встановлено, що дії ОСОБА_8 відповідали обстановці, в якій він опинився та він виконав всі законні вимоги, передбачені чинним законодавством. З досліджених безпосередньо судом доказів встановлено, що ОСОБА_10 тримав в руці зброю, направив її на ОСОБА_62 , не реагував на вимогу віддати зброю, у зв`язку з цим останній з дотриманням вимог ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», застосував заходи примусу у вигляді фізичної сили та спеціальні засоби кайданки. Застосування вказаних заходів до ОСОБА_10 , були пов`язані з активним його спротивом законним вимогам та для забезпечення особистої безпеки, оскільки їх зволікання могло спричинити посягання на життя і здоров`я ОСОБА_8 , або інших осіб, які на той час перебували в приміщенні Управління чи інші тяжкі наслідки. В даному випадку застосування ОСОБА_8 сили, кайданок до ОСОБА_10 були пропорційним до виниклої обстановки, а саме реальної загрози у застосуванні зброї останнім. В даному випадку вирішальним фактором того, що пістолет був на запобіжнику, це був бойовий пістолет і, за вказаних обставин існувала реальна загроза у його застосуванні.

Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (постанова Верховного Суду Касаційного кримінального суду від 12 червня 2018 р. у справі № 712/13361/15).

Тобто, при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК, що передбачають: «Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (постанова Верховного Суду Касаційного кримінального суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к).

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий учасниками судового розгляду з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 365 ч.2 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, стороною обвинувачення не надано, судом не виявлено, в зв`язку з чим суд вважає, в силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст. 62 Конституції України, виправдати ОСОБА_8 на підставі ч.1 ст. 373 КПК України, оскільки при судовому розгляді не доведено обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 ч.2 КК України.

Процесуальні витрати в сумі 39882,28 грн. віднести за рахунок держави.

Цивільний позов ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди, судових витрат, витрат на правничу допомогу в сумі 172481 грн., суд згідно ч.3 ст. 128 КПК України, залишає без розгляду.

Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_8 визнати невинуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 ч.2 КК України та виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Цивільний позов ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди, судових витрат, витрат на правничу допомогу в сумі 172481 грн., згідно з ч.3 ст. 128 КПК України, залишити без розгляду.

Процесуальні витрати в сумі 39882,28 грн. віднести за рахунок держави.

Речові докази: мобільний телефон марки «One Plus Nord2» (іmеі1: НОМЕР_1 , іmеі2: НОМЕР_2 , серійний номер: НОМЕР_3 , який передано на зберігання ОСОБА_10 , залишити його володільцю (т.2 а.с.71,.81).

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку. Копію вироку негайно вручити виправданому, захиснику, прокурору, потерпілому, представнику потерпілого та прокурору.

Суддя ОСОБА_1