УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Про продовження запобіжного заходу

(повний текст)

3 вересня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 Кримінального кодексу України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003622 від 31.12.2024 року

клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою

ВСТАНОВИВ:

Виходячи із змісту обвинувального акту, 31.12.2024, приблизно з 14 год. 30 хв., на прибудинковій території житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , перебували ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 які вживали алкогольні напої.

Перебуваючи за вищевказаною адресою, приблизно о 15 год. 30 хв., знаходячись у алкогольному сп`янінні, між ОСОБА_7 , та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт, щодо заборгованості останнім грошових коштів сумою 500 грн.. Вичерпавши словарний запас на аргументи щодо повернення вищевказаної заборгованості, знаходячись у стані агресії, у ОСОБА_7 , виник злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті та бажаючи їх настання, у цей же час та у тому ж місці, схопив у руку ніж, який знаходився з ними для нарізання продуктів харчування, та наніс один прямий удар ножем у ділянку грудної клітки, а саме поруч серця. Внаслідок отриманого тілесного ушкодження ОСОБА_6 помер на місці.

Смерть ОСОБА_6 , 1990 р.н. настала від проникаючого колото-різаного поранення грудей та живота з ушкодженням серця та печінки, крововтратою та шоком

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 9 липня 2025 року обвинуваченому продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 6 вересня 2025 р. включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 Кримінального процесуального кодексу України, суд у кожному випадку, коли надходить клопотання, зобов`язаний до закінчення двомісячного строку з моменту застосування запобіжного заходу перевірити наявність підстав та доцільність його продовження. Це положення закону є прямим проявом принципу змагальності та контролю за дотриманням фундаментальних прав і свобод людини, закріплених Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Прокурор, діючи в межах наданих повноважень та з метою забезпечення невідворотності правосуддя, звернулася до суду з мотивованим клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 . Обґрунтовуючи свою позицію, сторона обвинувачення вказала на збереження ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: небезпеку того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може ухилитися від суду, з метою уникнення суворої кримінальної відповідальності; може чинити незаконний вплив на свідків з метою перекручення обставин справи; а також існує реальна ймовірність вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Натомість обвинувачений та його захисник категорично заперечили проти доводів прокурора, наполягаючи, що клопотання є голослівним та ґрунтується виключно на припущеннях. Захисник наголошував на відсутності доказів, що підтверджують вину обвинуваченого, а також звернув увагу суду на той факт, що ОСОБА_5 не ухилявся від органів досудового розслідування, співпрацював із правоохоронними органами, сам викликав поліцію та швидку допомогу. У зв`язку з цим захист просив змінити запобіжний захід на більш м`який - особисте зобов`язання.

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши доводи сторін та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступних висновків.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим заходом, що може застосовуватися лише тоді, коли жоден інший, більш м`який захід, не здатен забезпечити досягнення мети кримінального провадження. Така позиція неодноразово підтверджувалася практикою Європейського суду з прав людини, який наголошував, що позбавлення свободи має бути обґрунтованим та необхідним в демократичному суспільстві.

Разом із тим, тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 злочину, його особливо небезпечний характер та суворість покарання, передбаченого санкцією статті, вказують на об`єктивну ймовірність того, що, перебуваючи на волі, обвинувачений може намагатися уникнути правосуддя. Усвідомлення невідворотності покарання у вигляді позбавлення волі є серйозним стимулом для переховування від суду.

Окрім цього, суд бере до уваги, що обвинувачений не має офіційного місця роботи та постійного джерела доходів. Така соціально-економічна ситуація в поєднанні з пред`явленим обвинуваченням створює обґрунтований ризик вчинення ним нових злочинів, що становитиме небезпеку для суспільства.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що в питаннях обрання та продовження запобіжних заходів суди зобов`язані враховувати не лише права конкретної особи, але й інтереси суспільства, яке має право на захист від кримінальних посягань. Інтереси правосуддя й суспільної безпеки у даній ситуації мають перевагу над правом обвинуваченого на свободу.

Суд дійшов висновку, що заявлені прокурором ризики залишаються актуальними, не зменшилися та можуть бути нейтралізовані виключно шляхом продовження строку тримання під вартою. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів - таких як особисте зобов`язання, порука чи домашній арешт - не здатен забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти встановленим ризикам.

Отже, враховуючи тяжкість обвинувачення, небезпеку для суспільства, відсутність у обвинуваченого соціально-економічних гарантій, а також необхідність дотримання балансу між правами особи та інтересами правосуддя, суд визнає клопотання прокурора законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Особливу увагу суд звертає на характер обвинувачення. ОСОБА_5 інкримінується вчинення особливо тяжкого насильницького кримінального правопорушення, що відзначається високим ступенем суспільної небезпеки. Відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України у таких категоріях справ суд має право не визначати розмір застави, оскільки сама природа пред`явленого обвинувачення виключає можливість належного забезпечення виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим шляхом застосування цього альтернативного заходу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на свободу не є абсолютним, а може бути обмежене у випадках, коли цього вимагають інтереси суспільної безпеки. Саме такі інтереси превалюють у даному кримінальному провадженні, адже йдеться про діяння, що зазіхає на життя і здоров`я людини та підриває засади правопорядку.

Суд підкреслює: визначення застави у випадку обвинувачення у вчиненні насильницького злочину було б не лише юридично недоцільним, а й небезпечним з огляду на ризики, які залишаються актуальними. Застава не може гарантувати ані явку обвинуваченого до суду, ані відсутність впливу на свідків чи можливість вчинення нових злочинів.

Таким чином, з урахуванням тяжкості обвинувачення, його насильницького характеру, високого рівня суспільної небезпеки діяння та вимог ст. 183 КПК України, суд дійшов висновку, що підстави для визначення розміру застави відсутні, а єдиним можливим і достатнім запобіжним заходом у даній ситуації є тримання під вартою.

Виходячи із зазначеного, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали в частині дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - по 01 листопада 2025 р. включно.

Ухвала бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення, а обвинуваченим, що тримається під вартою - в той же строк з моменту отримання її копії.

Повний текст ухвали оголошено 8 вересня 2025 р.

Суддя ОСОБА_1