Справа № 991/8488/25
Провадження №11-сс/991/576/25
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

захисника

та представника власника майна ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 25 серпня 2025 року, якою частково задоволено клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України у кримінальному провадженні № 0000261 від 31.03.2025 та накладено арешт на об`єкти рухомого та нерухомого майна, які зареєстровані на праві власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_8

УСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 25 серпня 2025 року: частково задоволено клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000261 від 31.03.2025; накладено арешт, шляхом заборони відчуження та розпорядження майном, на об`єкти рухомого та нерухомого майна; відмовлено в іншій частині клопотання.

Не погодившись із указаним рішенням, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_8 звернулася до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить:

1.Скасувати ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду про накладення арешту з метою конфіскації майна як виду покарання від 25.08.2025 в частині:

1)накладення арешту, шляхом заборони відчуження та розпорядження майном, на об`єкт нерухомого майна:

-33% квартири, загальною площею 78,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 29, які зареєстровані на праві власності за ОСОБА_5 , з метою конфіскації майна, як виду покарання;

2)накладення арешту, шляхом заборони відчуження та розпорядження майном, на частину об`єктів нерухомого майна, а саме на:

-домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (розмір частки 29/200), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна ;

-нежитлову будівлю, загальною площею 2912,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 19427291;

-земельної ділянки із кадастровим номером :17:005:0040, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;

-земельної ділянки із кадастровим номером :17:005:0027, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;

-земельної ділянки із кадастровим номером :17:005:0036, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;

-земельну ділянку із кадастровим номером :04:041:1825, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 ;

-земельну ділянку площею 0,0999 гектарів, кадастровий номер: :78:403:0013, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 ;

-об`єкт незавершеного будівництва - садовий (дачний) будинок, що знаходиться на земельній ділянці із кадастровим номером :78:403:0013, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 , які зареєстровані на праві власності за ОСОБА_8 ,

-постановити в цій частині нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання детектива НАБУ про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000261 від 31.03.2025 - відмовити.

2.Ухвалу Вищого антикорупційного суду від 25.08.2025 в частині накладення арешту на частину автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , 2006 року випуску, який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_5 , з метою конфіскації майна, як виду покарання - залишити без змін.

08 вересня 2025 року на електронну пошту Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від адвоката ОСОБА_6 надійшли доповнення до її апеляційної скарги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що слідчий суддя дійшов помилкових висновків щодо часткового задоволення клопотання в частині накладення арешту, шляхом, зокрема, відчуження та розпорядження майном, на об`єкти нерухомого майна, виходячи з наступного:

- висновки суду щодо необхідності накласти арешт на частину від 29/200 частки домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , які належать ОСОБА_8 не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими;

- ухвала слідчого судді в частині накладення арешту на частину належних ОСОБА_8 об`єктів нерухомого майна є незаконною та необґрунтованою, оскільки, висновок суду про необхідність накласти арешт на частку від вищевказаного майна ґрунтується на припущенні суду, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя;

- у клопотанні та додатках до нього відсутні документи, які підтверджують право власності на об`єкти нерухомого майна;

- відсутня інформація щодо підстав набуття ОСОБА_8 права власності на об`єкти нерухомості, а отже неможливо встановити на даний час чи є вказані частки (1/2) земельних ділянок з кадастровими номерами :17:005:0040, :17:005:0027, :17:005:0026 та земельна ділянка із кадастровим номером :04:041:1825 спільною сумісною власністю подружжя чи особистою власністю ОСОБА_8 ;

- земельна ділянка площею 0,0999 гектарів, кадастровий номер: :78:403:0013, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України є особистою приватною власністю ОСОБА_8 , оскільки вона була набута нею за її особисті кошті, отримані в борг за договором позики від третьої особи. Погашення позики здійснюється ОСОБА_8 також особисто з її коштів, без участі її чоловіка ОСОБА_5 ;

- накладення у даному кримінальному провадження арешту на 33% квартири, загальною площею 78,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 29 створить перешкоду або унеможливить отримання компенсації ОСОБА_10 та ОСОБА_5 за знищене житло;

- на думку сторони захисту, було можливим накладення арешту на частину автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , 2006 року випуску, який зареєстрований на праві власності за ОСОБА_5 , з метою конфіскації майна, як виду покарання, оскільки зазначений автомобіль був придбаний 25.10.2016 року ОСОБА_5 за спільні з ОСОБА_8 кошти та, відповідно, є спільною сумісною власністю подружжя.

У судове засідання з`явились підозрюваний ОСОБА_5 , захисник/представник власника майна ОСОБА_6 та прокурор САП ОСОБА_7 , які не заперечували щодо розгляду за наявного складу учасників. Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду скарги, у судове засідання не з`явились, у зв`язку з чим колегією суддів прийнято рішення здійснити її розгляд за наявного складу учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_5 , захисника/представника власника майна ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили задовольнити її, прокурора САП ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість призначення покарання у виді конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У ході розгляду клопотання детектива слідчий суддя з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження та обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на рухоме та нерухоме майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Згідно матеріалів провадження, детективи НАБУ здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000261 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 368 Кримінального кодексу України (далі - КК України), ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 368 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 368 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 368 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України.

За версією органу досудового розслідування, у період з березня по серпень 2025 року утворена ОСОБА_5 та ОСОБА_11 організована група у складі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , вчинила особливо тяжкі корупційні злочини, пов`язані із заволодінням бюджетними коштами в особливо великих розмірах, та одержанням неправомірної вигоди в особливо великих розмірах.

03.08.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах, організованою групою, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України та у проханні надати та одержанні службовою особою, яка займає особливо відповідальне становище, неправомірної вигоди в особливо великому розмірі для себе та третіх осіб за вчинення службовою особою в інтересах третьої особи дій, з використанням наданого службового становища, вчинених організованою групою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 368 КК України.

Санкції кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 368 КК, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , передбачають додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Згідно вимог ч. 1 ст. 59 КК України, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Кримінальний закон не встановлює прямого співвідношення чи обмеження обсягу конфіскації майна як виду покарання із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Покарання у виді конфіскації майна, як і будь-яке інше покарання, встановлюється вироком суду.

Тобто, у випадку визнання винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 368 КК України, суд може призначити йому покарання у виді конфіскації майна.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що не накладення арешту на майно, зазначене детективом НАБУ у клопотанні, може призвести до його можливого відчуження на користь третіх осіб або настання інших наслідків, у зв`язку з чим не буде досягнута дієвість даного кримінального провадження.

Слідчим суддею встановлено, що 19.07.2003 зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 ОСОБА_8 є власником:

-домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (розмір частки 29/200), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна ;

-нежитлової будівлі, загальною площею 2912,2 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 19427291;

-1/2 земельної ділянки із кадастровим номером :17:005:0040, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;

-1/2 земельної ділянки із кадастровим номером :17:005:0027, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;

-1/2 земельної ділянки із кадастровим номером :17:005:0026, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;

-земельної ділянки із кадастровим номером :04:041:1825, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 ;

-земельної ділянки, площею 0,0999 га, кадастровий номер :78:403:0013, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 ;

-об`єкта незавершеного будівництва - садовий (дачний) будинок, що знаходиться на земельній ділянці із кадастровим номером: :78:403:0013, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 ,

Зазначене майно не є виключеним з цивільного обороту, набуте ОСОБА_5 та ОСОБА_8 під час шлюбу та, відповідно до норм чинного законодавства, має статус спільного сумісного майна. Відповідно, наявні правові підстави для накладення арешту на 1/2 частину об`єктів нерухомого майна, яке зареєстроване за ОСОБА_8 .

Окрім того, слідчим суддею встановлено, що у власності ОСОБА_5 перебуває автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_3 , 2006 року випуску, на який поширюється режим спільної сумісної власності, а тому наявні правові підстави для накладення арешту на 1/2 частину зазначеного майна.

Щодо 33% квартири, загальною площею 78,1 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 29, власником якої є ОСОБА_5 , то слідчим суддею встановлено, що зазначена частка квартири набута ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_4 від 24.11.1997, що свідчить про те, що це нерухоме майно є особистою власністю підозрюваного, тому арешту підлягає вся його частка у розмірі 33%.

Колегія суддів відхиляє довід апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах провадження документів, які підтверджують право власності на об`єкти нерухомого майна, оскільки на підтвердження відповідних відомостей детективом НАБУ до клопотання додані витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 2, а.с. 105-115). Окрім того, вказаний довід апеляційної скарги свідчить про суперечливість позиції адвоката, оскільки не вказує яким чином арешт цього майна порушує права та законні інтереси ОСОБА_5 та ОСОБА_8 .

Колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження носить тимчасовий характер, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Оцінюючи доводи щодо накладення арешту на 1/2 частини майна спільної сумісної власності, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Виходячи з положень ст. 70 СК України, та беручи до уваги презумпцію рівності часток чоловіка і дружини у спільному майні подружжя, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на 1/2 частину рухомого та нерухомого майна, що належить підозрюваному ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності подружжя. Така позиція узгоджується з висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19).

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність відомостей, які б підтверджували реєстрацію за ОСОБА_8 право власності на нерухоме майно, набуття земельної ділянки площею 0,0999 га, кадастровий номер :78:403:0013, за особисті кошти ОСОБА_8 , позбавлення права на отримання компенсації за пошкоджене чи знищене майно, то їм надана належна правова оцінка слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі (пункти 126-130 оскаржуваної ухвали).

Під час апеляційного розгляду підозрюваним ОСОБА_5 , його захисником, представником власника майна ОСОБА_8 ОСОБА_6 не надано доказів, які спростовували б висновки слідчого судді.

Інші доводи щодо скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, зазначені у поданій до суду апеляційній скарзі, не спростовують висновків слідчого судді та не можуть бути підставою для скасування ухвали.

Невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження чи істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 117, 170, 171, 173, 309, 395, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду про арешт майна від 25 серпня 2025 року залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3