ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/4187/24 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/759/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Київського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2023 року за ч.2 ст. 185, ст.71 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 9 місяців,

якою відмовлено в задоволенні клопотання останнього про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,-

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Київського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 9 місяців. Вирок набрав законної сили 10 листопада 2023 року.

Початок строку: 10 жовтня 2023 року, кінець строку 10 липня 2026 року.

Засуджений ОСОБА_7 , який відбуває покарання в ДУ «Хролівський виправний центр (№140)»звернувся до Харківського районного суду з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким в порядку, передбаченому ст.82 КК України.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2024 рокуОСОБА_7 відмовлено в задоволенні його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , за її змістом, просить ухвалу місцевого суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та застосувати до нього вимоги ч.1 ст.82 КК України.

В обґрунтування посилається на те, що суд не взяв до уваги ті обставини, що він позитивно характеризується, став на шлях виправлення, має п`ять заохочень, працює, має родину дружину, малолітню дитину, батьків похилого віку.

До початку судового розгляду, засуджений ОСОБА_7 надіслав заяву з проханням апеляційний розгляд провести без його участі. Також просив задовольнити його апеляційну скаргу.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, щодо законності судового рішення, перевіривши матеріали судового провадження, матеріали особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги засудженого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Мотиви суду

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. В п. 2 ч.4 цієї статті зазначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половину строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Згідно до приписів ч.3 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчила успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Відповідно до ч.2 ст.67, ч.2 ст.103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Таким чином, закон України про кримінальну відповідальність для застосування зазначеної правової пільги передбачає наявність саме двох вказаних правових підстав.

Стаття 6 КВК України визначає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В той же час, дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого.

Згідно з п.3 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Порядок вирішення таких питань регламентується ст. 539 КПК України.

Крім того, відповідно до пп.2,17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарань більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як убачається з матеріалів провадження та ухвали районного суду, ОСОБА_7 засуджений вироком Київського районного суду м. Полтави від 10 жовтня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 9 місяців.

Станом на час звернення до суду із клопотанням, засуджений ОСОБА_7 дійсно відбув більше половину строку покарання.

Згідно останньої характеристики на засудженого від 23 травня 2024 року, наданої начальником відділення СПС майором внутрішньої служби ОСОБА_8 , погодженої з начальником сектору з соціально-виховної та психологічної роботи майором внутрішньої служби ОСОБА_9 , засуджений ОСОБА_7 22 червня 2021 року прибув самостійно до державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» за приписом Орджонікідзевського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області.

З 22 червня 2021 року по 21 березня 2022 року відбував покарання у державній установі «Хролівський виправний центр (№140)». Був працевлаштований в майстерні установи, згідно ст.60 КВК України. До виконання поставлених завдань ставився сумлінно, робітничу норму та поставленні завдання виконував своєчасно та у повному обсязі, дбайливо ставився до майна виправного центру та предметів, якими користувався при виконанні дорученої роботи, здійснював за ними належний догляд, використовував їх тільки за призначенням. За час відбування покарання в установі до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Стягнень не мав. Один раз заохочувався за сумлінну поведінку і ставлення до праці. Характеризувався позитивно.

З 21 березня 2022 року по 12 червня 2023 року відбував покарання в секторі при державній установі «Крюківська виправна колонія (№29)», куди він був етапований у зв`язку із введенням на всій території України воєнного стану. Під час відбування покарання в державній установі «Крюковська виправна колонія (№29)» стягнень не мав, три рази заохочувався за сумлінну поведінку та ставлення до праці, характеризувався позитивно. На підставі рішення Центральної комісії Департаменту від 31 травня 2023 року засудженого переведено для подальшого відбування покарання з дільниці для тримання осіб, засуджених до обмеження волі державної установи «Крюковська виправна колонія (№29)» до державної установи «Хролівський виправний центр (№140)». З 12 червня 2023 року відбуває покарання в державній установі «Хролівський виправний центр (№140)». Працевлаштований на контрагентському об`єкті «Інтер-Прайм», згідно ст.60 КВК України. До виконання робіт з благоустрою державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» відноситься з розумною ініціативою, поставлені завдання виконує якісно та у строк. Порушень техніки безпеки не допускає. У відношенні до представників адміністрації ввічливий, тактовний, дотримується правомірних взаємовідносин, виконує їх законні вимоги. Виконує передбачені законом вимоги персоналу, при виконанні робіт із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок, порушень техніки безпеки не допускає. Один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, один раз заохочувався за сумлінну поведінку та ставлення до праці, характеризується посередньо. Відповідно до ст. 65 КВК України приймає особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Підтримує родинні зв`язки із родичами шляхом телефонних розмов. Стан здоров`я задовільний. На профілактичних обліках не перебуває. Згідно вироку Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2019 року позову не має. Виконавчі листи до установи не надходили. Вину у вчиненому злочині визнає, розкаюється, міру покарання вважає справедливою.

Згідно довідки про стягнення та заохочення засудженого ОСОБА_7 , останній за час відбуття покарання має два заохочення. Порушував режим тримання, за що один раз 16 березня 2024 року притягався до дисциплінарної відповідальності за нетактовну поведінку з представниками адміністрації, стягнення не погашене.

Згідно довідки про працевлаштування та нарахування заробітної плати засудженому ОСОБА_7 , останній за час відбування покарання у виді обмеження волі у державній установі «Хролівський виправний центр (№140)» у червні 2023 року не працював у зв`язку із перебуванням у відділенні карантину, діагностики та розподілу; з липня 2023 року по травень 2024 року був працевлаштований на контрагентських об`єктах Державному підприємстві «Завод ім. В.О. Малишева»; Державному підприємстві «Харківський завод спеціальних машин»; ГО «Фельдман Еко-Парк», ТОВ «Інтер Прайм Харків».

За час відбування покарання в державній установі «Хролівський виправний центр (№140)» засуджений ОСОБА_7 за власною ініціативою залучався до робіт із благоустрою установи згідно ч.5 ст.60 КВК України. До цих робіт відповідно до вимог ч.5 ст.60 КВК України засуджені залучаються без оплати праці. Участю у роботах з благоустрою установи ОСОБА_7 подавав позитивний приклад для інших засуджених.

При цьому, відповідно до матеріалів особової справи, судом першої інстанції встановлено, що виправлення засудженого не мало систематичного характеру, оскільки останній, як вбачається із постанови про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор установи виконання покарань від 16 березня 2024 року, допустив порушення встановлених зобов`язань, а саме: вимог п. 4 та п. 10 ч. 1 розділу ІV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, яке полягає в тому, що ОСОБА_7 під час проведення особистого догляду, повів себе агресивно та викликаючи, був незадоволений проведенням самого обшуку, при цьому почав розмовляти на підвищених тонах, нецензурно висловлюючись та виказуючи невдоволення порядком відбування покарання в установі. На неодноразово зроблені йому зауваження та попередження, про те, що його дії протиправні, засуджений ніяк не відреагував, вступив у суперечку.

При розгляді клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст.82 КК України, суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, повно та всебічно, відповідно до зазначених вимог закону та правових позицій суду касаційної юрисдикції з`ясував усі дані, що характеризують особу засудженого та інші обставини, які дають можливість дійти до висновку про те чи став обвинувачений на шлях виправлення та з цього приводу в ухвалі зазначив, всупереч тверджень апелянта, достатні мотиви, з яких вважав, що у задоволенні клопотання слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що під час розгляду клопотання не встановлено таких ґрунтовних даних про поведінку засудженого та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним, та є можливим в умовах іншого виду покарання.

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 про його толерантну поведінку, як підставу застосування до останнього положень ст.82 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт виконання всіх інших обов`язків засудженого під час перебування в установі відбування покарань не є в даному випадку безумовними підставами заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а їх пасивне виконання є частиною умов режиму відбування покарання та не свідчить про становлення на шлях виправлення. Та ж обставина, що засуджений має родину, сама по собі не є беззаперечною підставою для застосування щодо засудженого правової пільги, передбаченої ст.82 КК України.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2024 рокущодо засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4