У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«08» травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000205, за апеляційною скаргою прокурора Веселинівського відділу Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_8

на вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Григорівка Веселинівського району Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого за ч. 4 ст. 246 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2024 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 4 ст. 246 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, та покладено обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілого - держави в особі Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) до обвинуваченого задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави майнову шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки дерев, в розмірі 95 988,82 грн в дохід місцевого бюджету Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області.

Стягнуто з ОСОБА_6 процесуальні витрати за проведення судових експертиз в розмірі 7 928,58 грн.

На підставі ст. 100 КПК України речові докази у даному кримінальному провадженні, а саме:

- зразки в кількості 5 шт, вилучені в лісосмузі № 248 поблизу с. Новогригорівка Вознесенського району Миколаївської області з пеньків стовбурів дерев під час огляду місця події, які знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів СПД №1 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, конфісковано в дохід держави;

- автомобіль ГАЗ «УАЗ» 3303 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який зберігається на території подвір`я СПД №1 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_9 , поліс АР/826962 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чотири ключі від замків, які упаковано та опечатано до сейф-пакету №ЕХР0266914, які зберігаються в камері зберігання речових доказів СПД №1 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, повернуто за належністю фактичному володільцю майна ОСОБА_6 ;

- велосипед «Україна» чорного кольору, який передано на зберігання під розписку ОСОБА_10 , залишено останньому за належністю, як власнику майна;

- флеш-карту Micro SD 16 Gb із відеозаписом обшуку автомобіля ГАЗ «УАЗ» 3303 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , залишено на зберіганні в матеріалах кримінальної справи №472/293/22 у Веселинівському районному суді Миколаївської області.

На підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України застосовано спеціальну конфіскацію до бензопили марки «Forte FGS-145» червоного кольору, каністри блакитного кольору із рідиною, стовбурів свіжоспиляних дерев з різними діаметрами та довжиною, зразків в кількості 5 шт, вилучені із стовбурів дерев, які раніше були вилучені, які знаходяться в камері зберігання речових доказів СПД №1 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, конфісковано у власність держави.

Вирішено питання про заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок скасувати в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та в частині вирішення питання речових доказів з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 вважати засудженим за ч. 4 ст. 246 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України застосувати спеціальну конфіскацію до знаряддя вчинення злочину автомобіля ГАЗ (УАЗ) 3303 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , належного ОСОБА_6 , який конфіскувати у власність держави. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, в частині звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_6 під час досудового розслідування та судового розгляду свою вину у вчиненому, за обставин встановлених судом, не визнав, не висловлював жаль з приводу вчиненого та не бажав виправити ситуацію, що склалася, оскільки будь-якої шкоди не відшкодував та цивільний позов у повному обсязі не визнавав.

Також, без належної уваги суду залишились тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, також те, що суспільна небезпечність незаконної порубки лісу полягає в тому, що ці дії завдають шкоди довкіллю в цілому, науково обґрунтованому, раціональному використанню, охороні та відтворенню лісів.

Небезпечність даного злочину посилюється і тим, що порубка призводить до ерозії ґрунтів, виснаження річок, погіршення життя людей.

Однак, ухвалюючи рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_6 , суд першої інстанції не врахував дані, які засвідчують про те, що після вчинення злочину не сталися такі позитивні зміни в особистості обвинуваченого, що засвідчили б про його готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві. На думку апелянта, суд першої інстанції у вироку не зазначив, в чому полягає його висновок про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та доцільності застосування положень ст. 75 КК України, вказуючи на відсутність у ОСОБА_6 обставин, які пом`якшують покарання.

Окрім того, вважає, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що виразилося у незастосуванні закону, який підлягав застосуванню в частині вирішення долі речового доказу - автомобілю ГАЗ (УАЗ) 3303, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме не застосовано спеціальну конфіскацію даного транспортного засобу.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається, зокрема, рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації

Зазначає, що матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 05.04.2022 в денний час, порушуючи встановлений порядок охорони, раціонального використання та відтворення лісу, як важливого елементу навколишнього природного середовища, діючи умисно з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і, передбачаючи настання суспільно-небезпечних тяжких наслідків у вигляді істотної шкоди, прибув до захисних лісонасаджень залізниці, де самовільно, без спеціального на те дозволу, який посвідчується відповідним документом, виданим уповноваженим органом, за допомогою бензопили марки «Рогіе Р08-145», здійснив порубку, шляхом повного відокремлення від кореня, у спосіб спилювання 11 дерев, чим заподіяв державі в особі Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) тяжкі наслідки на загальну суму 95 988, 82 грн. Після чого, ОСОБА_6 розпиляв незаконно спиляні 11 дерев на відрізки різної довжини для подальшого транспортування та завантажив вказані дерева на кузов автомобіля ГАЗ (УАЗ) 3303, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , фактичним володільцем якого є ОСОБА_6

05.04.2022 в ході огляду місця події, виявлено та вилучено відрізки дерев різної довжини та автомобіль ГАЗ (УАЗ) 3303, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Постановою слідчого від 21.04.2022 вилучене в ході огляду місця події майно, в тому числі автомобіль ГАЗ (УАЗ) 3303, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано речовими доказами та передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів СПД №1 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області.

Ухвалою слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 квітня 2022 року накладено арешт на вилучене в ході огляду місця події майно, в тому числі на автомобіль ГАЗ (УАЗ) 3303, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Зі змісту резолютивної частини оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції ухвалив застосувати спеціальну конфіскацію до бензопили марки «Forte FGS-145» червоного кольору, каністри блакитного кольору із рідиною, стовбурів свіжоспиляних дерев з різними діаметрами та довжиною, зразків в кількості 5 шт, які вилучені із стовбурів дерев, які раніше були вилучені, тобто конфіскувати їх у власність держави, автомобіль ГАЗ (УАЗ) 3303 з реєстраційним номером НОМЕР_1 повернути за належністю фактичному володільцю майна ОСОБА_6 .

Підставами для прийняття такого рішення, суд вказав, що сторона обвинувачення не надала суду підтвердження того, що власник даного автомобіля ОСОБА_9 знав, що його автомобіль використовується, як засіб вчинення злочину, що суперечить висновку суду про те, що фактичним володільцем автомобіля є ОСОБА_6 . За такого, ОСОБА_9 і не мав знати про цілі використання зазначеного автомобіля.

Зазначає, що судом достовірно встановлено та викладено в описовій і резолютивній частинах вироку, факт того, що ОСОБА_6 є законним володільцем транспортного засобу - автомобіля ГАЗ (УАЗ) 3303 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який умисно використав, як знаряддя вчинення злочину, а саме для перевезення незаконно зрубаних частин дерев.

В той же час, вирішуючи питання про долю речових доказів у даному кримінальному провадженні, суд першої інстанції не взяв до уваги вищевказані вимоги закону щодо спеціальної конфіскації та при ухваленні вироку безпідставно повернув належний обвинуваченому ОСОБА_6 автомобіль ГАЗ (УАЗ) 3303 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який є знаряддям вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Вважає, що таке рішення суду першої інстанції, в частині вирішення долі речових доказів, з огляду на обставини кримінального провадження та положення ч. 9 ст. 100 КПК України, ст.ст. 96-1, 96-2 КК України є незаконним, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме, незастосуванням судом закону, який підлягає застосуванню.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

05 квітня 2022 року в денний час ОСОБА_6 , порушуючи встановлений порядок охорони, раціонального використання та відтворення лісу, як важливого елементу навколишнього природного середовища, діючи умисно з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи настання суспільно-небезпечних тяжких наслідків у вигляді істотної шкоди, прибув до захисних лісонасаджень залізниці, розташованих по прив`язці 1181 км + 200 - 1181 км + 400, виділ № 248 парна сторона колії перегону ст. Веселинове - Миколаєво (Миколаївська область, Веселинівська ОТГ) РФ «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця», де самовільно, без спеціального на те дозволу, який посвідчується відповідним документом (лісорубним квитком, ордером), виданим уповноваженим органом, за допомогою бензопили марки «Forte FGS-145», здійснив порубку, шляхом повного відокремлення від кореня, у спосіб спилювання 11 дерев, а саме: 9 дерев породи «Ясен» наступними середніми діаметрами: 43 см, 32 см, 35 см, 19 см, 17 см, 40 см, 56 см, 56 см, 38 см; 1 дерево породи «Дуб» середнім діаметром 24 см; 1 дерево породи «Акація», середнім діаметром 32 см, чим заподіяв державі в особі Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) тяжкі наслідки на загальну суму 95 988, 82 грн.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у незаконній порубці дерев у захисних лісових насадженнях, що спричинила тяжкі наслідки, та його дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 246 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 вважали вирок законним та обґрунтованим, просили залишити його без змін.

Представники потерпілого належним чином повідомлені про дату та час апеляційного розгляду, до суду не з`явилися, про причини неявки не повідомили. Їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційні скарзі прокурора доводи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, а також кваліфікація його дій за ч. 4 ст. 246 КК України, є правильними.

З огляду на межі вимог апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, апелянтом не оспорюються. Тому вирок в цій частині, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, не переглядається.

Що стосується призначеного покарання ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 246 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, то воно призначено відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, неодружений, працює.

Відповідно до характеристики за місцем проживання, ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності не притягувався, скарг щодо його поведінки від жителів селища та сусідів не надходило.

Обставин, які пом`якшують покарання та обтяжують покарання, судом не встановлено.

Також судом враховано досудову доповідь відділу з питань пробації, згідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінюється, як середній. На думку органу пробації виправлення ОСОБА_6 без реального позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе, так як він не становить високої небезпеки для суспільства.

Покарання ОСОБА_6 призначено в мінімальних межах розміру покарання санкції ч. 4 ст. 246 КК України, та, на переконання колегії суддів, є необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Вирок в цій частині прокурором не оспорюється, оскільки судом першої інстанції призначено за видом та розміром таке покарання, яке і просить апелянт.

Разом з тим, є необґрунтованими доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність внаслідок неправильного звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

На переконання колегії суддів, висновки суду першої інстанції в цій частині є правильними.

Згідно ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції при звільнені ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням дотримано.

Так, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює водієм, що дасть йому змогу відшкодувати завдану шкоду, матеріали досудової доповіді про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, взяв до уваги середню ймовірність вчинення ним повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, також те, що обвинувачений проживає разом із співмешканкою ОСОБА_11 та її малолітніми дітьми, яких допомагає утримувати матеріально.

Суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі та в зв`язку з цим вважав за необхідне звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки. Отже, рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є вмотивованим.

На переконання колегії суддів, призначене покарання з подальшим звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин у кримінальному провадженні у їх сукупності та таким, що відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_6 , є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Таке покарання відповідатиме цілям та загальним засадам призначення покарання.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з врахування даних про особу винного, обставин та ступеня тяжкості вчиненого злочину.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині вирішення долі речових доказів є слушними, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Таким чином, з огляду на положення ст.ст. 96-1 і 96-2 КК України, в даному випадку наявні підстави стверджувати те, що автомобіль ГАЗ (УАЗ) 3303 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який є знаряддям вчинення злочину, підлягає конфіскації в дохід держави в порядку спеціальної конфіскації.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що автомобіль марки ГАЗ (УАЗ) 3303 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , на якому ОСОБА_6 збирався перевозити та в кузові якого знаходилися зрубані дерева, не підлягає спеціальній конфіскації, оскільки сторона обвинувачення не надала суду підтвердження того, що власник даного автомобіля ОСОБА_9 знав, що його автомобіль використовується як засіб вчинення злочину.

За оскаржуваним вироком, автомобіль ГАЗ (УАЗ) 3303 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який зберігається на території подвір`я СПД №1 Вознесенського РУП ГУ НП в Миколаївській області, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_9 , поліс АР/826962 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чотири ключі від замків, які упаковано та опечатано до сейф-пакету № ЕХР0266914, які зберігаються в камері зберігання речових доказів СПД № 1 Вознесенського РУП ГУ НП в Миколаївській області, повернуто за належністю фактичному володільцю майна ОСОБА_6 .

Відповідно до матеріалів кримінального провадження автомобіль ГАЗ (УАЗ) 3303 з реєстраційним номером НОМЕР_1 є знаряддям вчинення злочину, а саме, незаконної порубки дерев, що підтверджується постановою слідчого про визнання речей та предметів речовими доказами, приєднання їх до матеріалів провадження.

Колегія суддів зауважує, якщо предметом спеціальної конфіскації є майно особи, яка хоча й зазначена у документах як власник майна, але яка не має дійсного права на таке майно та інтересу в його поверненні, то факт її обізнаності у злочинному використанні відповідного майна не вимагає доведення.

Так, у постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09 квітня 2019 року у справі №138/2740/16-к, суд зазначив, що в частинах 6, 9, 10, 11 статті 100 КПК та частинах 1 та 5 статті 96-2 КК законодавець використовує терміни «власник» і «законний володілець» як альтернативні. Тому ці положення не вимагають доведення факту обізнаності про злочинне використання майна двох осіб - власника і законного володільця. Також закон не визначає переваги власника перед законним володільцем чи навпаки у питанні застосування спеціальної конфіскації.

У контексті накладення арешту на майно, в КПК поняття «особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт» не визначається виключно правом власності на це майно; до цього поняття включено також тих осіб, у володінні яких таке майно перебуває на інших підставах.

Таким чином, закон передбачає певну гнучкість при вирішенні питання, хто є зацікавленою особою щодо спірного майна. У контексті спеціальної конфіскації це також стосується вирішення питання про те, обізнаність якої особи - власника чи законного володільця - має доводитися для виконання умов застосування спеціальної конфіскації.

Закон, у тому числі в ч. 10 ст. 100 КПК, захищає право добросовісного власника або володільця майна від несприятливих наслідків використання його майна третіми особами зі злочинною метою.

Такий підхід законодавця відповідає вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, серед іншого, що знаходження балансу між суспільним інтересом у попередженні злочинів та захистом прав зацікавлених осіб у таких обставинах означає, що покладання такого тягаря на власника відповідного майна може бути виправданим, лише якщо його інтерес у поверненні йому майна переважується ризиком, що таке повернення полегшить вчинення злочинів і зашкодить боротьбі з організованою злочинністю.

Однак перед тим, як визначити справедливий баланс між інтересом особи, котрій належить майно, та інтересом суспільства у боротьбі зі злочинністю, суд, вирішуючи питання про спеціальну конфіскацію, має перш за все встановити, чиї майнові інтереси постраждають у випадку конфіскації такого майна.

Для визначення того, інтереси якої особи - власника чи законного володільця - зачіпає можлива спеціальна конфіскація майна, суду слід виходити із сукупності обставин, установлених судом. Якщо ця сукупність свідчить про те, що особа, хоча й зазначена у певних документах як власник майна, не має дійсного права на таке майно та інтересу в його поверненні, вимога довести факт обізнаності такої особи про злочинне використання майна, з яким вона втратила зв`язок, не відповідає меті захисту права на мирне володіння майном, втіленій, зокрема, в частині 10 статті 100 КПК, але у той же час створює нездоланні перешкоди для державних органів у досягненні цілей боротьби зі злочинністю.

Таким чином, Суд дійшов висновку, що у разі, якщо сторона обвинувачення доведе обставини, які свідчать про відсутність у номінального власника права на спірне майно та інтересу в його поверненні, відсутність доказів обізнаності такого номінального власника щодо злочинного використання майна не є перешкодою для застосування спеціальної конфіскації. В такому разі питання про застосування спеціальної конфіскації має вирішуватись у залежності від виконання умов, передбачених відповідними нормами кримінального та процесуального законів, по відношенню до законного володільця такого майна.

Таким чином, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що є підставою для зміни вироку в частині вирішення питання щодо речових доказів.

За такого, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408,409, 413, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Веселинівського відділу Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 11 липня 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині вирішення долі речових доказів - змінити.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України застосувати спеціальну конфіскацію до знаряддя вчинення кримінального правопорушення автомобіля ГАЗ (УАЗ) 3303 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , належного ОСОБА_6 , який конфіскувати у власність держави.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3