Справа № 139/863/24
Провадження № 1-кп/139/36/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю сторін провадження:

процесуального прокурора ОСОБА_2 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_3 ,

представника законного представника потерпілих адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

та секретаря судових засідань ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в селищі Муровані Курилівці кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Володарка Володарського району Київської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, учасника бойових дій, особи з інвалідністю 1 групи внаслідок війни, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 та ч. 4 ст. 153 та ч. 1 ст. 263 КК України,

у с т а н о в и в:

Перебуваючи за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 у період з 01 червня 2024 року до 6 вересня 2024 року вчиняв злочини проти статевої свободи та статевої недоторканності відносно своїх падчерок (дочки дружини від першого шлюбу): неповнолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за наступних обставин:

Упродовж літа 2024 року, точних дати та часу в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим, перебуваючи з малолітньою ОСОБА_9 в сімейних відносинах, як вітчим та падчерка, і фактично являючись особою, яка повинна займатись її вихованням, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи власні дії, з метою задоволення власної статевої пристрасті, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, користуючись безпорадним станом ОСОБА_9 , в силу її малолітнього віку, відсутності специфічного життєвого досвіду (зокрема, в інтимних питаннях), рівня інтелектуального розвитку, у зв`язку з чим остання не могла чинити йому активний опір, використовуючи свою значну фізичну перевагу та вчиняючи психологічний тиск, шляхом залякування останньої, достовірно знаючи про малолітній вік потерпілої ОСОБА_9 , можливість настання тяжких наслідків у вигляді психологічних травм, вчиняв сексуальне насильство, яке виражалось в неодноразовому торканні та терті по зовнішніх геніталіях малолітньої ОСОБА_9 .

Також у період з 01 червня до 6 вересня 2024 року, точних дати та часу в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим, ОСОБА_5 за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 , перебуваючи з неповнолітньою ОСОБА_8 в сімейних відносинах, як вітчим та падчерка, і фактично являючись особою, яка повинна займатись її вихованням, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи власні дії, з метою задоволення власної статевої пристрасті, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, достовірно знаючи, що ОСОБА_8 є неповнолітньою особою і в силу свого віку не могла чинити йому активний опір, використовуючи свою значну фізичну перевагу та вчиняючи психологічний тиск, шляхом залякування останньої, знаючи про можливість настання тяжких наслідків у вигляді психологічних травм, діючи умисно, без добровільної згоди потерпілої, протиправно, вчиняв сексуальне насильство, яке виражалось в неодноразовому мацанні та терті по зовнішніх геніталіях неповнолітньої ОСОБА_8 , демонстрації відеоматеріалів порнографічного характеру, а також повного оголення (свого та дитини), примушуванні неповнолітньої тримати його статевий орган і здійснювати при цьому активні рухи руками, задовольняючи його сексуальну пристрасть актом онанізму.

Крім того, ОСОБА_5 , приймаючи безпосередню участь у заходах для забезпечення оборони України у період часу з 31 березня 2022 року до 02 травня 2022 року та будучи в складі військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог п. 1 додатку № 1 до постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» № 2471-ХІІ від 17.06.1992, п.п. 1, 2, 9 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, п. 2.1 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, у квітні 2022 року (точних дати та часу досудовим слідством не встановлено) під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Сєвєродонецьк Луганської області, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи про відсутність у нього передбаченого законом дозволу, шляхом знахідки придбав бойові припаси - 182 патрони калібру 5,45х39 мм зразку 1974 року, призначених для стрільби з автоматів та кулеметів конструкції Калашникова («АКМ-74», «РПК-74»), 43 патрона калібру 5,6 мм, призначені для стрільби із цілого ряду нарізної спортивно-мисливської зброї, малокаліберних гвинтівок та карабінів моделей «ТОЗ-8», «ТОЗ-8М», «ТОЗ-11», «ТОЗ-99», «ТОЗ-17», «ТОЗ-78» та інших калібру 5,6 мм, та однозарядний пристрій, виготовлений саморобним способом, який є гладкоствольною вогнепальною зброєю, та розпочав їх зберігати при собі без передбаченого законом дозволу. У подальшому ОСОБА_5 перемістив вищевказані бойові припаси та вогнепальну зброю до свого місця проживання до кв. АДРЕСА_2 , де продовжив їх зберігати, без передбаченого законом дозволу, до 10 вересня 2024 року. 10 вересня 2024 року під час проведення обшуку домоволодіння в період із 18 години 48 хвилин до 22 години 28 хвилин працівниками Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області за місцем проживання ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) у металевому сейфі виявлено та вилучено 182 патрони калібру 5,45х39 мм, зразку 1974 року, призначених для стрільби з автоматів та кулеметів конструкції Калашнікова («АКМ-74, РПК-74»), 43 патрона калібру 5,6 мм, призначені для стрільби із цілого ряду нарізної спортивно-мисливської зброї, малокаліберних гвинтівок та карабінів моделей «ТОЗ-8», «ТОЗ-8М», «ТОЗ11», «ТОЗ-99», «ТОЗ-17», «ТОЗ-78» та інших калібру 5,6 мм, та однозарядний пристрій, виготовлений саморобним способом, який є гладкоствольною вогнепальною зброєю.

Судовий розгляд справи проводився у закритому судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_5 не визнав свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.ч. 3 і 4 ст. 153 КК України, і визнав себе винним за обвинуваченням за ч. 1 ст. 263 КК України.

З урахуванням такої позиції сторони захисту, а також думки сторони обвинувачення, обставини, що у підготовчому засіданні 16 грудня 2024 року було постановлено про недоцільність виклику та допиту в судовому засіданні неповнолітньої та малолітньої потерпілих, оскільки вони були допитані на стадії досудового розслідування за методикою «зелена кімната», у судовому засіданні 03 лютого 2025 року було вирішено розпочати дослідження доказів із допиту законного представника потерпілих їх матері ОСОБА_10 як свідка, допитати інших свідків у справі згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, дослідити письмові документи кримінального провадження та відеозаписи допиту потерпілих, завершити з`ясування обставин та перевірку їх доказами допитом обвинуваченого.

Щодо звинувачення у незаконному поводженні зі зброєю та бойовими припасами, обвинувачений ОСОБА_5 показав: у квітні 2022 року під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Сєвєродонецьк Луганської області він знайшов патрони до автоматів та кулеметів, а також до нарізної спортивно-мисливської зброї, малокаліберних гвинтівок та карабінів, однозарядний пристрій виготовлений кустарним способом. Цю знахідку він зберігав при собі з метою використати в бою. 02 травня 2022 року він отримав вибухову травму і був госпіталізований. Після цього його побратими вислали на адресу дружини всі його особисті документи, речі, в тому числі і боєприпаси зі зброєю. Вони зберігалися в шафі в одній із кімнат квартири, і під час обшуку були виявлені та вилучені.

Крім власного визнання вини у незаконному поводженні зі зброєю та бойовими припасами самого обвинуваченого, вина ОСОБА_5 доведена дослідженими судом доказами:

- показаннями свідка ОСОБА_10 , яка показала, що у травні 2022 року після поранення ОСОБА_5 , його побратими вислали на її прізвище Новою Поштою сумку з речами, серед яких були і боєприпаси, і зброя. Вона все сховала до сейфу, в якому також зберігалася «бойова ручка»;

- протокол обшуку від 10 вересня 2024 року квартири АДРЕСА_2 та оглянутим в ході судового розгляду технічним записом події обшуку (т. 2, а.с. 9-14, 15), у яких зафіксовано факт виявлення та вилучення із сейфу в одній із кімнат квартири боєприпасів та зброї;

- постановою про визнання вилучених під час обшуку предметів, в тому числі зброї та боєприпасів, речовими доказами (а.с. 27-31 в т. 2), ухвалою слідчого судді від 12.09.2024 про накладення арешту на речові докази, в тому числі на зброю та боєприпаси (а.с. 33-34 в т. 2);

- висновком експерта № СЕ-19/102-24/18687-БЛ від 19 вересня 2024 року (т. 2, а.с. 72-77), яким встановлено, що 43 патрона, які були вилучені під час обшуку квартири АДРЕСА_2 , є бойовими припасами калібру 5,6 мм, призначеними для стрільби із цілого ряду нарізної спортивно-мисливської зброї, малокаліберних гвинтівок та карабінів моделей «ТОЗ-8», «ТОЗ-8М», «ТОЗ-11», «ТОЗ-99», «ТОЗ-17», «ТОЗ-78» та інших калібру 5,6 мм;

- висновком експерта № СЕ-19/102-24/18686-БЛ від 18 вересня 2024 року (т. 2, а.с. 80-83), яким встановлено, що вилучений під час обшуку квартири АДРЕСА_2 предмет («бойова ручка») є гладкоствольною вогнепальною зброєю - однозарядним пристроєм, виготовленим саморобним способом шляхом поєднання пристрою для подачі світлових сигналів сигнальними ракетами та саморобного ствола, для проведення пострілів малокаліберними патронами кільцевого запалення калібру 5,6 мм;

- висновком експерта № СЕ-19/102-24/18688-БЛ від 18 вересня 2024 року (т. 2, а.с. 86-89), яким встановлено, що 182 патрона, які були вилучені під час обшуку квартири АДРЕСА_2 , є бойовими припасами до стрілецької нарізної вогнепальної зброї автоматними патронами калібру 5,45х39 мм зразка 1974 року, і призначені для стрільби з автоматів та кулеметів конструкції Калашникова;

- інформацією начальника СКОЗ Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області підполковника поліції ОСОБА_11 № 16364/223-2024 від 25.09.2024 (а.с. 141 в т. 2) про те, що ОСОБА_5 не звертався із заявою про реєстрацію трофейної зброї та боєприпасів, не зареєстрований як власник будь-якої зброї та спецзасобів.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у незаконному поводженні зі зброєю та бойовими припасами, і його дії за цим епізодом обвинувачення слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 263 КК України як придбання та зберігання вогнепальної зброї і бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Щодо вмінених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень у вигляді сексуального насильства, обвинувачений дав такі показання:

У соціальних мережах він познайомився із ОСОБА_12 , спілкувався з нею, знав, що вона має трьох дітей, що стала вдовою. У грудні 2020 року він переїхав жити у квартиру до ОСОБА_13 . Старший син ОСОБА_14 не сприйняв його і скоро переїхав жити у м. Вінницю. А з ОСОБА_15 і ОСОБА_16 у нього склалися гарні стосунки, вони називали його «папа». З часом з ними почала жити його матір. У березні 2022 року його мобілізували і він проходив військову службу у військовій частині, приймав участь у бойових діях в Луганській області. 02 травня 2022 року він отримав поранення, у зв`язку з яким понад півтора року лікувався. За цей період в липні 2022 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_14 і вона прийняла його прізвище. Через постійні тривоги, діти більшу частину навчального процесу проводили в підвалі, а тому вони з дружиною прийняли рішення, що у 2023 році вони будуть навчатися онлайн. Однак, ОСОБА_14 не подала до ліцею відповідних заяв, не отримала для дітей підручники, а тому у неї виник конфлікт з учителями. Він бував дома зрідка (в перервах між операціями, реабілітаціями і т.п.) і лише з квітня 2024 року він постійно проживає в Мурованих Курилівцях. Після смерті його матері звільнилася кімната (спальня), він вирішив зробити там ремонт. Однак, після ремонту ОСОБА_14 відмовилася спати з ним у цій кімнаті і перейшла у дитячу кімнату. ОСОБА_8 сама вирішила, що буде спати з ним. Він відносився до ОСОБА_15 як до дитини, а тому не заперечував. Не заперечувала і ОСОБА_14 . Разом з ОСОБА_15 він спав із середини червня до вересня 2024 року. Через деякий час він підслухав, як ОСОБА_14 сварилася з ОСОБА_15 і запитувала, чому та так прив`язалася до вітчима. Тоді він зрозумів, що ОСОБА_14 ревнує його до ОСОБА_15 . Насправді він ніяких приводів для ревнощів не давав. Він ніколи не чіпав дітей, не оголювався перед ними і не заставляв їх оголюватися. Вважає, що дружина після його каліцтва почала ним встидатися і хотіла позбутися, але їй потрібні були його гроші, тому вона спланувала всі ці події.

Допит неповнолітньої та малолітньої потерпілих на стадії досудового розслідування проводився за методикою допиту цієї категорії осіб «Зелена кімната». Об`єктом судового розгляду було дослідження відеозаписів допитів потерпілих із флеш-носія (а.с. 3 в т. 3).

Суд підкреслює, що перехресний допит особи, що дає показання проти обвинуваченого, є однією з фундаментальних гарантій справедливого судового розгляду. У той же час суд звертає увагу на особливості провадження щодо малолітніх свідків і потерпілих. Низка міжнародних договорів, ратифікованих Україною, і документи міжнародних органів, до яких належить Україна, надають особливе значення забезпеченню інтересів дитини під час кримінального процесу. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини передбачає, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до Керівних принципів ООН щодо судочинства у питаннях дітей-жертв і дітей-свідків злочинів кожна дитина має право на першочергову увагу якнайкращому забезпеченню своїх інтересів, включаючи право на захист і можливість гармонійного розвитку. Керівні принципи Комітету міністрів Ради Європи щодо правосуддя, дружнього до дітей, прийняті 17 листопада 2010 року, вимагають від Держав-учасниць гарантувати ефективне здійснення прав дітей, щоб їх найкращим інтересам приділялась першочергова увага в усьому, що стосується або зачіпає їх інтереси. Зокрема, п. 59 цих Керівних принципів, встановлено, що методи опитування, такі як відео-або аудіо-запис чи попередні закриті судові слухання, повинні використовуватись та розглядатись як допустимі докази; п. 68, що слід уникати прямого контакту, протистояння або спілкування між дитиною-жертвою з підозрюваним, наскільки це можливо, якщо тільки дитина-жертва не вимагає цього; п. 69, що діти повинні мати можливість давати свідчення у кримінальній справі за відсутності підозрюваного.

Пункт «е» ч. 1 ст. 35 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства (Ланцеротська конвенція, 2007 рік), яка була ратифікована Верховною Радою України Законом № 4988-VI від 20.06.2012, передбачає, серед іншого, що кожна Сторона вживає необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення якомога меншої кількості опитувань і настільки, наскільки це є вкрай необхідним для цілей кримінального провадження.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 232 КПК України допит малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого може бути проведений у режимі відеоконференції при трансляції з іншого приміщення.

З урахуванням наведених вимог міжнародного законодавства до опитування дитини-свідка чи жертви злочинних посягань та з метою уникнути необхідності повторних викликів та допитів дітей та їх ревіктимізації, судом було досліджено відеозаписи допитів неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 та малолітньої потерпілої ОСОБА_9 за правилами «зеленої кімнати», в яких зафіксовано, як вони детально розповіли про обставини вчинених щодо них злочинів.

Під час допиту за методикою «зелена кімната» неповнолітня потерпіла ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в присутності слідчого, адвоката, психолога та своєї матері показала: ОСОБА_5 почав проживати з її матір`ю в їх квартирі з 2020 року. Стосунки у них склалися гарні. Однак, коли ОСОБА_5 повернувся з війни після контузії, він дуже змінився у ставленні до її матері, сестри і до неї. Він часто ні за що сварився, бив. Справжнє насилля над нею розпочалося тоді, коли він прочитав її переписку з хлопчиками. Тоді він забрав телефон, бив руками, а потім і ногами. Через певний час він почав налагоджувати з нею стосунки, проявляв ніжність, а потім почав непристойно мацати, сказав, що вона повинна спати з ним, якщо вона його любить. Спочатку вона періодично спала з ним у спальні, а потім все частіше і частіше, нарешті він наказав мамі спати в дитячій з ОСОБА_16 , а їй разом з ним у спальні. Це були три місяці її постійного контролю з боку ОСОБА_5 , вона навіть з мамою чи сестрою не могла вільно поспілкуватися. З часом він почав розповідати їй про теми «18+»,заставляв дивитися відео, на яких дорослі чоловіки і жінки оголені займаються коханням, оголюватися перед нею, заставляв оголюватися самій, гладив її тіло, торкався статевого органу, казав, що в цьому нема нічого поганого, оскільки так «вивчається людина». Часто у ліжку він при ній проводив акти онанізму і заставляв її допомагати йому, при цьому використовував платочок, який потім самостійно прав. Під погрозою насильства («мамі скажеш, - розірву», «будеш харкати кров`ю») заборонив що-небудь розповідати матері. Вона такі погрози сприймала реально, оскільки практично постійно під подушкою у нього був револьвер. Мати до певного часу не підозрювала, що ОСОБА_5 з нею робить, оскільки він робив це або вночі, або коли її не було дома, постільну білизну перевіряв кожного ранку, дозволяв міняти білизну лише їй, мотивуючи тим, що вона вже доросла і має сама це робити. Також вона бачила, що ОСОБА_5 почав стежити за її молодшою сестрою, наче ненароком торкався її грудей і попи.

У вересні місяці мати забрала її та сестру зі школи, сказала, що потрібно припинити знущання ОСОБА_5 а тому звернулася в поліцію. Після цього вона вже про все, що з нею відбувалося, розповіла мамі, в поліції, своїм родичам ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . В останньої вони проживали після «втечі» з дому. Вона відвідує психолога.

Щодо психологічного портрету ОСОБА_5 неповнолітня ОСОБА_8 повідомила, що він мав складний і сварливий характер, він обмежив коло їх спілкування лише в сім`ї, із сусідами пересварився, погрожував їм, в кінці кінців відгородився від усіх парканом.

Малолітня потерпіла ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час допиту слідчим за методикою «зелена кімната» за участі законного представника, психолога, адвоката показала: Коли ОСОБА_5 переїхав жити до них, він зробив їм гарні подарунки: мамі золоте колечко, а їй та сестрі золоті сережки. Він добре до них відносився, вона називала його «папа». Після війни він став другим: сварився, кричав, іноді бив (їй наніс ляпаса по щоці, у ОСОБА_15 був синяк під оком). Вітчим контролював їх усіх: що одівають, куди йдуть, з ким розмовляють, вони перестали спілкуватися навіть з родичами та друзями. Потім вона помітила, що він дивиться на Діану «як на жінку». На початку літа 2024 року до неї у дитячу кімнату перейшла спати мама, а ОСОБА_15 спала в спальній кімнаті з ОСОБА_5 . ОСОБА_15 казала, що вітчим примушує її спати з ним. З часом ОСОБА_15 стала нервовою, перестала з нею ділитися почуттями і спілкуватися. Їй відомо, що мама хотіла припинити такі стосунки у сім`ї, але ОСОБА_5 пригрозив мамі пістолетом. Також їй відомо, що у нього є «ручка, яка стріляє». Вона його боялася. Вітчим іноді обіймав її ззаду, брав і гладив груди, кілька разів рукою проникав під трусики, заходив до неї у ванну, пропонував «помити спинку». Такі дії він робив і при мамі, і коли тої не було.

Щодо допустимості такого доказу як показання потерпілих, отримані за методикою «зелена кімната», суд враховує таке:

Конвенція про права дитини 1989 року визначає, що дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до цієї особи, вона не досягає повноліття раніше.

Процесуальний статус дітей, як осіб особливої соціально-вразливої групи, в кримінальному провадженні передбачає закріплення додаткових правових гарантій для захисту їх прав і законних інтересів.

Декларація прав дитини 1959 року закріплює принцип, що дитина за будь-яких обставин має бути серед тих, які першими одержують захист і допомогу. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини).

Зазначене положення корелює з ч. 2 ст. 10 КПК України, де закріплено, що у випадках і порядку, передбачених цим Кодексом, певні категорії осіб (неповнолітні, іноземці, особи з розумовими і фізичними вадами тощо) під час кримінального провадження користуються додатковими гарантіями.

Дитина має свою специфіку, яка пов`язана із її віком, рівнем інтелектуального, емоційного розвитку, життєвим досвідом. Усе це впливає на можливість сприйняття нею подій кримінального правопорушення та можливість надати оцінку таким подіям.

У таких ситуаціях важливим є дотримання гарантій поводження з потерпілою дитиною з врахуванням її віку, рівня зрілості, інтелектуального розвитку, дитина має розуміти хід кримінального провадження.

Потерпілим дітям у цьому кримінальному провадженні відводиться значуща роль, оскільки інформація, надана саме потерпілими, сприяє доказуванню у справі та встановленню істини.

Одним із способів отримання такої інформаціє є допит потерпілої дитини, що має свою специфіку. Із метою уникнення та мінімізації можливої психологічної травматизації дитини в кримінальному провадженні мають бути забезпечені всі гарантії, стандарти прав дитини-потерпілої від злочину. Чинний КПК України (ч. 1 ст. 224) передбачає можливість проводити допит не тільки за місцем проведення досудового розслідування, а також в іншому місці за погодженням із особою, яку мають намір допитати.

На етапі досудового слідства ефективною є методика допиту дитини «Зелена кімната». Зазначена методика розроблена з метою впровадження найкращого досвіду допиту дитини, коли не травмують останню та забезпечують можливість зібрати всі необхідні докази у справі.

Закон передбачає (ст. 226 КПК), що допит дитини в кримінальному провадженні проводиться у присутності законного представника, педагога або психолога, а за необхідності лікаря.

У цьому кримінальному провадженні дотримано процесуальних вимог щодо порядку допиту неповнолітньої та малолітньої потерпілих. Зокрема, його проведено заступником начальника відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, слідчим управління ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_20 у присутності законного представника ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_3 , психолога завідувача сектору досліджень у сфері інформаційних технологій Вінницького НДЕКЦ МВС ОСОБА_21 .

Позиція суду про допустимість такого доказу як дослідження в судовому засіданні відеозапису допиту потерпілих за методикою допиту дитини «Зелена кімната» узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною, наприклад, у постановах № 753/13113/18 від 17.01.2023, № 369/1044/19 від 23.11.2021, в ухвалі № 200/12044/18 від 03.06.2022.

Відповідно до досліджених судом висновків експерта № СЕ-19/102-24/19725-ПС від 29 листопада 2024 року (а.с. 163-169 в т. 2) та № СЕ-19/102-24/19726-ПС від 04 грудня 2024 року (а.с. 182-189 в т. 2): 1) психологічні особливості процесу відтворення потерпілими обстановки та обставин події характеризуються наявністю психологічно значимих умов, що відповідають психологічній специфіці реконструкції подій та не суперечать індивідуально-психологічним особливостям допитуваних; 2) комунікативна технологія допиту є психологічно згідною (впорядковує та стимулює активність комунікативної діяльності потерпілих), не має суттєвих ознак психологічного впливу на потерпілих; 3) ознак порушення внутрішньої рівноваги під час слідчої дії (допиту) не виявлено; 4) в поведінці потерпілих наявні психологічні особливості, властиві для самостійного відтворення певних подій; 5) ознаки здійснення психологічного впливу з боку присутніх під час допитів осіб не виявлено.

Крім того, про той факт, що повторний допит потерпілих в судовому засіданні за участі кривдника матиме негативний вплив та може викликати ретравматизацію дитини, свідчать висновки психологічних характеристик ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 231-232, 233-234 в т. 2), які були досліджені під час судового розгляду.

Законний представник неповнолітньої та малолітньої потерпілих їх мати ОСОБА_10 була допитана судом у судовому засіданні 03 лютого 2025 року як свідок. ОСОБА_10 суду показала: З грудня 2020 року вона проживала з ОСОБА_5 як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу у її квартирі в селищі Муровані Курилівці. Разом з ними проживали її діти від попереднього шлюбу ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 08 березня 2022 року ОСОБА_5 був мобілізований, а в травні вона отримала повідомлення про те, що він безвісти пропав. Приблизно через два тижні вона знайшла ОСОБА_5 в лікарні у м. Кропивницький, він отримав вибухову травму. Після певної стабілізації його стану, вона перевезла його на подальше лікування у м. Вінниця. 08 липня 2022 року було зареєстровано шлюб між нею та ОСОБА_5 , вона прийняла його прізвище. Більше півтора року тривали лікування та реабілітації ОСОБА_5 , він періодично то перебував у різних лікарнях, то дома. Після останньої операції на очах, ОСОБА_5 став агресивним, і від цього страждали вона і її діти. Так, він почав контролювати її розмови, спілкування, пересування, так само поступав з дітьми; з вересня до січня 2023 року діти вимушені були навчатися онлайн, оскільки він заборонив їм відвідувати школу; він відібрав у дітей телефони; вигнав старшого сина з дому і заборонив усім з ним спілкуватися; припинив їх спілкування з родичами і сусідами; щоб контролювати поведінку членів сім`ї та сусідів, - встановив кілька відеокамер; почав її бити.

В кінці весни 2024 року ОСОБА_5 побачив переписку ОСОБА_15 з хлопчиками, відібрав у неї телефон, сварився, вдарив кулаком в обличчя, а потім бив ногами. Вона була безпосереднім свідком цих подій (так само як і молодша дочка) і, коли заступилася за дочку, також була побита ОСОБА_5 .

Потім відношення ОСОБА_5 до ОСОБА_15 змінилося, він почав до неї ніжно звертатися і наказав, щоб саме вона спала з ним у спальні. Це було на початку червня. На запитання, ОСОБА_15 відповідала, що ОСОБА_5 не зачіпає її, але, в той же час, дочка стала замкнутою. Кілька разів вона помічала, що ОСОБА_15 виходить зі спальні без спідньої білизни, однак та наполягала, що «все добре». Однієї ночі в липні місяці вона самовільно зайшла в спальню, відкинула одіяло і побачила, що і ОСОБА_5 , і дочка ОСОБА_15 лежали в ліжку повністю оголені. На її запитання ОСОБА_5 нічого не відповів, але напився алкоголю, поставив її на коліна, приставив до виска зброю і сказав, що дає їй два тижні, щоб вбити сусіда ОСОБА_23 . Діти були свідками цієї сцени.

Вона була залякана такою поведінкою свого чоловіка. Адже вона достеменно знала, що у нього, крім пневматичного пістолета, який він тримав під подушкою, є ще «бойова ручка» та патрони.

Крім такої протиправної поведінки ОСОБА_5 щодо ОСОБА_15 , вона помічала, що він почав домагатися і молодшої доньки. Так, вона кілька разів бачила, що той, ніби граючись, знімає з неї шортики.

Вона «виношувала» план, що, коли діти підуть до школи, вона тоді зможе з гарантією безпеки для них і для себе втекти від ОСОБА_5 і заявити про його злочини щодо дітей в поліцію. Одного вечора вона написала класному керівнику ОСОБА_15 , щоб та під приводом проведення класних батьківських зборів викликала її до школи. Коли вчителька написала їй повідомлення про збори, вона вийшла з дому, забрала дітей зі школи і заявила про злочини ОСОБА_5 до поліції в селищі Муровані Курилівці. Одночасно її родичка ОСОБА_24 зателефонувала до родичів у Вінницю, і ті приїхали та забрали її з дітьми до себе. З тих пір вони проживали у родичів у Вінниці, діти ходили до місцевого ліцею.

Уже під час допиту дітей їй стало відомо з їх слів, що ОСОБА_5 регулярно примушував Діану роздягатися, гладив її тіло, демонстрував своє оголене тіло, займався онанізмом при ній і заставляв її проводити йому такий акт, що він ретельно приховував свої дії (сім`явиверження робив у носовий платок, який регулярно прав самостійно, перевіряв постільну білизну); що він залазив ОСОБА_25 під футболочку, торкався її грудей, попи.

Через отриману у зв`язку з неправомірними діями ОСОБА_5 психологічну травму, ОСОБА_15 стала агресивною, а ОСОБА_22 замкнутою; діти вимушені були регулярно відвідувати психолога. Вона також переживає триваючий психологічний стрес через розпусні сексуальні дії її чоловіка щодо її дітей. Вважає, що справедливою компенсацією таких травм буде задоволення цивільних позовів на загальну суму 800 тисяч гривень.

Всі послідуючі судові засідання проводилися без участі законного представника неповнолітньої та малолітньої потерпілих ОСОБА_10 на підставі її клопотання, викладеного у заяві від 19 березня 2025 року (а.с. 204 в т. 1), у зв`язку зі зміною місця проживання.

Допитана судом 15 квітня 2025 року свідок ОСОБА_17 суду показала: Вона є далекою родичкою ОСОБА_10 , але після смерті свого першого чоловіка вона практично не спілкувалася з нею. У вересні 2024 року ОСОБА_10 прийшла до неї на роботу у магазин зі своїми дітьми, сказала, що чоловік її не відпускав з дому, а тому вона обманула його про батьківські збори у школі. Вона залишила в неї молодшу дочку ОСОБА_26 , а з ОСОБА_15 пішла до поліції. Приблизно через годину ОСОБА_10 з дочкою повернулися і тоді розповіла, що ОСОБА_5 допустив розпусні дії сексуального характеру щодо її дітей. Діана зізналася, що ОСОБА_5 мацав її і такі дії продовжувалися кілька місяців. ОСОБА_27 розповіла, що застала чоловіка і доньку у ліжку повністю оголеними. Будь-яких інших подробиць їй не розповідали і вона не знає. Вона наполягла і зі згоди ОСОБА_10 подзвонила до дружини рідного дядька ОСОБА_28 . Також зі слів, вона знає, що того ж дня ввечері (приблизно 17-18 година) подружжя ОСОБА_29 приїхали своїм бусом і забрали до себе ОСОБА_10 з дітьми.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні 31 березня 2025 року дала такі показання: У вересні 2024 року до неї зателефонувала ОСОБА_17 і повідомила, що в ОСОБА_10 чиниться щось жахливе: ОСОБА_5 домагається дітей, що ОСОБА_15 спить гола з ним у ліжку, що він залякує їх зброєю. Вона з чоловіком рідним дядьком ОСОБА_30 - прийняли рішення забрати ОСОБА_14 і дітей до себе у Вінницю, і вони прожили в них з 09 вересня 2024 року до 01 березня 2025 року. Поступово впродовж цього часу зі слів ОСОБА_31 вона знає, що ОСОБА_5 забирав у них телефони, контролював їх пересування селищем, забороняв виходити з дому всім разом, заборонив спілкуватися з братом, а коли вона була з ним в ліжку, - просив її задовільнити його сексуальні потреби актом онанізму; зі слів ОСОБА_32 вона знає, що ОСОБА_15 почала спати з ОСОБА_5 після ремонту в спальні, що лише вона обробляла йому рани, робила манікюр, педикюр, що дитина чула, як ОСОБА_5 кричить на Діану, а та плаче. Вона не намагалася багато розпитувати про ті події, оскільки розуміла, що це велика психологічна травма для дітей і для ОСОБА_14 як для матері. Наприклад, ОСОБА_22 розповідала, що їй сниться ОСОБА_5 . Діти ходили на сеанси до психологів, навчалися у Вінниці, у них з`явилися друзі.

Свідок ОСОБА_33 рідний брат потерпілих суду показав: З ОСОБА_5 мама познайомила його ще заочно (через Інтернет), а потім він переїхав до них жити. Стосунки у них не склалися, оскільки той заставляв робити його те, що йому не хотілося, принижував його, навіть наносив тілесні ушкодження. Уже біля двох років як ОСОБА_5 вигнав його з квартири і він проживає у Вінниці в тітки. ОСОБА_5 заборонив мамі і сестрам спілкуватися з ним, заблокував його контакти у їхніх телефонах. Мама ховалася від ОСОБА_5 , щоб поговорити з ним. Від неї він знає, що ОСОБА_5 не пускав сестер до школи, а потім дізнався, що стосунки у них настільки погіршилися, що мама хотіла вигнати ОСОБА_5 або ж поїхати від нього. Від ОСОБА_15 йому відомо, що ОСОБА_5 кричав на неї, піднімав руку. Про сексуальні домагання він нічого не знає.

Допитана судом 03 лютого 2025 року як свідок класний керівник ОСОБА_34 , у своїх показах заявила: Перший семестр 2023-2024 навчального року ОСОБА_15 навчалася за заявою матері заочно. Їй відомо, що в сім`ї з`явився вітчим, але вона ніколи з ним не була знайома. Коли ОСОБА_15 повернулася до очного навчання, нічого незвичного в її поведінці вона не помітила. У вересні 2024 року ввечері ОСОБА_10 написала їй повідомлення, в якому просила викликати її до школи нібито на батьківські збори, оскільки над нею та дітьми знущається її чоловік. Наступного дня вона запитала ОСОБА_15 про обстановку в сім`ї, та розповіла, що вітчим нікуди їх не випускає з дому, забрав у неї телефон. Нічого більш страшного вона не запідозрила, а тому написала ОСОБА_10 повідомлення про необхідність прийти до школи. Приблизно в обідню пору ОСОБА_10 зателефонувала до неї і попросила відпустити ОСОБА_15 з уроків. Пізніше до неї зателефонувала ОСОБА_24 і повідомила, що ОСОБА_10 звинувачує свого чоловіка у насильницьких діях сексуального характеру щодо дітей. З тих пір вона нічого не знає про цю сім`ю, ОСОБА_15 школу більше не відвідувала.

Класний керівник ОСОБА_9 ОСОБА_35 , будучи допитаною як свідок, в судовому засіданні 31 березня 2025 року пояснила: На початку 2023-2024 навчального року вона взяла як класний керівник 5 клас, в якому навчалася ОСОБА_22 . Однак, перший семестр дитина ліцей не відвідувала, ОСОБА_10 подала заяву про дистанційне навчання дочки. Коли у другому семестрі ОСОБА_22 вийшла на очне навчання, вона була замкнута, не йшла на контакт, у класі спілкувалася лише з глухо-німою дівчинкою. На початку вересня 2024 року (6 клас) ОСОБА_10 прибігла до школи, заявила, що забирає дитину. Будь-яких аргументів вона не наводила, нічого не розповідала. З тих пір ОСОБА_22 в ліцеї не навчається.

Також судом були допитані як свідки сусіди подружжя ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 . Ці свідки по суті справи показали, що сім`я ОСОБА_30 завжди жила відокремлено, не підтримували стосунки по-сусідськи, а діти навіть не віталися ні з ким. Коли в сім`ї з`явився ОСОБА_40 , ситуація ще більше погіршилася: він звинувачува сусідів, що ті «заважають ОСОБА_14 жити», що вони вчиняють крадіжки у них і т.п. В кінці кінців Асланові відгородилися від сусіді парканом, поклали на своєму подвір`ї відеокамери. Ніколи ніхто не чув у квартирі Асланових сварок, нічого не знають про стосунки у сім`ї. В той же час, ОСОБА_5 погрожував сусідам розправою, в тому числі і сексуальною, а ОСОБА_10 погрожувала, що коли приїде ОСОБА_41 , то сусіди «боятимуться з хати вийти».

У межах обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 3 і ч. 4 ст. 153 КК України судом було досліджено також інші докази, зокрема:

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10 вересня 2024 року (а.с. 7 в т. 2), відповідно до яких ОСОБА_10 заявила про вчинені ОСОБА_5 впродовж трьох місяців відносно її неповнолітніх доньок протиправні розпусні дії сексуального характеру;

- протокол обшуку у квартирі АДРЕСА_2 із повним відеозаписом події обшуку від 10.09.2023 (т. 2, а.с. 9-15), в якому зафіксовано, зокрема, вилучення зброї та боєприпасів, чоловічої та дитячої білизни для проведення відповідних експертиз на предмет наявності доказів вчинення насильства над дітьми сексуального характеру, а також грошових коштів у гривні та в доларах;

- ухвала слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11 вересня 2024 року (а.с. 16-18) про надання дозволу на обшук квартири;

- висновки експерта № 779 та № 780 від 25 вересня 2024 року (а.с. 43, 45 в т. 2), відповідно до яких, у потерпілих не виявлено ніяких тілесних ушкоджень в області статевих органів, заднього проходу та промежини, діти не мали статевих зносин з проникненням;

- протокол огляду предметів від 11 вересня 2024 року (а.с. 46-50 в т. 2) - мобільного телефону «Redmi Pro 7», що належить ОСОБА_5 , де зафіксовано про виявлення в історії перегляду веб-сторінок в мережі Інтернет відео-файлів порнографічного характеру;

- скріншот переписки ОСОБА_10 з класним керівником ОСОБА_42 (а.с. 54 в т. 2).

На підставі заслуханих показань і обвинуваченого, і потерпілих і прямого свідка ОСОБА_10 , досліджених письмових доказів та відеодоказів, суд прийшов до переконання, що такі докази повністю узгоджуються між собою, доповнюють один одного і підтверджують винуватість ОСОБА_5 у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3 і 4 ст. 153 КК України.

Зокрема, суд не сприймає заяви обвинуваченого про те, що і дружина, і її доньки його обмовляють, що це цілеспрямована провокація з метою позбутися його та отримати його гроші.

Так, показання неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 про те, що вітчим показував їй відео порнографічного характеру, побічно підтверджуються наявністю на його мобільному телефоні інформації про перегляд відео-файлів порнографічного характеру (а.с. 46-50 в т. 2). Так само, висновки судово-медичних експертиз вилучених з квартири обвинуваченого білизни, рушників, носовичків (а.с. 101-123 в т. 2), не спростовують, а побічно підтверджують показання потерпілої ОСОБА_8 про те, що після акту онанізму ОСОБА_5 сім`явиверження проводив у одну й ту саму носову хустинку, яку кожного разу прав самостійно.

Також показання потерпілих та їх законного представника про фізичне та психологічне насилля над ними з боку ОСОБА_5 частково підтверджуються та узгоджуються із таким письмовим доказом, як переписка ОСОБА_10 з класним керівником ОСОБА_8 (а.с. 54 в т. 2), а також із визнаним самим ОСОБА_5 та доведеним в суді фактом незаконного зберігання в квартирі зброї та бойових припасів.

Звинувачення обвинуваченим своєї дружини в тому, що головною метою її завжди були лише гроші, які він заробляв та отримав, спростовуються показами в суді ОСОБА_10 , коли вона на запитання захисника адвоката ОСОБА_6 відповіла, що ОСОБА_5 заборонив їй працювати та взяв утримання її та дітей на себе; що у неї була банківська картка ОСОБА_5 , на яку зараховувалися кошти у виді зарплати військовослужбовця та інші виплати, однак, за погодженням з ОСОБА_5 гроші витрачалися лише на продукти та лікування, а основна їх маса знімалася для заощаджень; що вона усвідомлювала, що зі зверненням до поліції залишиться без матеріального утримання ОСОБА_5 , однак у пріоритеті у неї були життя і здоров`я дітей.

Крім того, варто зауважити, що заяви обвинуваченого про те, що і дружина, і її діти наговорюють на нього, що він ніколи не вчиняв сексуального насильства щодо дітей дружини, спростовуються його ж заявою перед судовими дебатами про те, що неповнолітні провокували його поведінку своїм зовнішнім виглядом (дослівно: «я бачив, в чому ходили переді мною дівчата»).

З врахуванням наведених вище доказів та обґрунтування, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_5 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях проти статевої свободи та статевої недоторканості неповнолітньої та малолітньої потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за:

-ч. 3 ст. 153 КК України як сексуальне насильство, вчинене щодо неповнолітньої особи, та

-ч. 4 ст. 153 КК України як сексуальне насильство, вчинене щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

При цьому суд враховує, що малолітньою вважається дитина до досягнення нею 14 років, а неповнолітньою малолітня особа, а також дитина у віці від 14 до 18 років (п.п. 11 і 12 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 2 ст. 6 СК України, ч. 1 ст. 31 та ч. 1 ст. 32 ЦК України). Вік потерпілих у цій справі доведено інформаціями з паспорта громадянина України (ID-картка) на прізвище ОСОБА_8 (а.с. 40 в т. 2) та зі свідоцтва про народження ОСОБА_9 (а.с. 44 в т. 2).

За приписами частин 1 і 2 ст. 50 КК України у разі визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення, їй призначається покарання, що є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, зокрема, що відповідно до класифікації, визначеної ст. 12 КК України, всі із вчинених ОСОБА_5 діянь відносяться до тяжких злочинів, що всі діяння вчинені ним з прямим умислом, що всі вони є закінченими.

При призначенні покарання суд також враховує наступні відомості про особу винного:

- що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с. 125 в т. 2);

- що за місцем проживання в селищі Муровані Курилівці та за місцем реєстрації в селищі Володарка характеризується як такий, що на нього скарг не надходило (а.с. 130, 140 в т. 2);

- що він проживав у селищі Муровані Курилівці без реєстрації у квартирі з дружиною ОСОБА_10 та її дітьми, в тому числі й потерпілими у цій справі (а.с. 131 в т. 2);

- що він не перебуває на спеціальних медичних обліках (а.с. 132, 136, 137, 138, 139 в т. 2);

- що на підставі Указу Президента України № 65/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» був призваний до служби у ЗСУ, у складі військової частини НОМЕР_1 приймав безпосередню участь у заходах для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в населеному пункті Сєвєродонецьк Луганської області з 31 березня до 02 травня 2022 року, з 24 жовтня 2023 року має статус учасника бойових дій, є особою з інвалідністю 1 групи внаслідок війни (а.с. 133, 134, 135 в т. 2);

- що відповідно до поданих захисником ОСОБА_43 в судовому засіданні 07 січня 2025 року медичних документів (а.с. 76-80 в т. 1), інвалідність ОСОБА_5 є наслідком отриманої при виконанні бойового завдання із захисту Батьківщини вибухової травми, у нього має місце, в т.ч. глуховатість та відсутність лівого ока.

Суд також враховує, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 571 від 07 жовтня 2024 року (а.с. 149-153 в т. 2) ОСОБА_5 виявляв на момент вчинення кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості особи і на даний час виявляє психічні розлади у вигляді емоційно-лабільного розладу органічного генезу. В той же час він усвідомлював свої дії і повною мірою керував ними, в теперішній час усвідомлює значення своїх дій і керує ними, не потребує застосування примусових заходів медичного характеру чи лікування.

Досудовим слідством не встановлено обставин, які б пом`якшували покарання для обвинуваченого.

При цьому, у ч. 1 ст. 66 КК України наведено перелік обставин, які пом`якшують покарання. Жодної такої обставини не встановлено судом під час судового розгляду. В той же час, ч. 2 цієї норми дозволяє суду при призначенні покарання визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

У цій справі суд вважає за правильне та справедливе визнати пом`якшуючими ОСОБА_5 покарання такі обставини: вчинення кримінального правопорушення вперше та вчинення правопорушення особою учасником бойових дій, який в результаті мінно-вибухової травми отримав контузію, осколкове ураження голови та черепа і став інвалідом в наслідок війни 1 групи.

Пункт 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України встановив, що при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнається вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

У цій справі доведено, що ОСОБА_5 вчинив сексуальне насильство щодо дітей своєї дружини. Тому цю обставину суд визнає обтяжуючою для призначення покарання обвинуваченому.

Так само суд до обтяжуючої для ОСОБА_5 покарання обставини відносить повторність кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На підставі викладеного, дотримуючись загальних засад призначення покарання, зокрема, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням встановлених судом обставин, які можуть впливати на покарання, за відсутності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, суд прийшов до висновку, що необхідним та достатнім для перевиховання ОСОБА_5 та для запобігання вчиненню ним подібних чи інших кримінальних правопорушень, слід призначити покарання за кожен вчинений злочин у виді позбавлення волі.

В той же час, враховуючи особу винного та сукупність пом`якшуючих його покарання обставин, особливо, факту його безпосередньої участі в захисті України від збройної агресії російської федерації та отримання внаслідок травми контузії (два тижні знаходився без свідомості на реанімаційному лікуванні, пізніше у нього спостерігалися ретроградна амнезія, частий головний біль, головокружіння, шум у вухах, а в психічному стані виникли емоційні перепади, збудливість, нетерпимість, проблеми з концентрацією уваги (з медичних документів та висновку судово-медичного експерта № 571)), що стало наслідком інвалідності 1 групи, суд вважає за можливе та правильне призначити покарання ОСОБА_5 за кожне з інкримінованих кримінальних правопорушень на мінімальний строк, встановлений санкціями відповідних частин статей кримінального закону.

За наявності сукупності кримінальних правопорушень, ураховуючи відсутність каяття у вчиненому, суд вважає за правильне на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_5 визначити шляхом часткового складання призначених покарань. При цьому суд враховує положення ч. 2 ст. 70 КК України про те, що при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання, а також положення ч. 5 ст. 72 КК України про те, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день. Відповідно до ухвали слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 19 вересня 2024 року у справі № 138/2677/24 (а.с. 17-19 в т. 1 та а.с. 143-145 в т. 2), щодо підозрюваного ОСОБА_5 у межах кримінального провадження № 0000403 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою і з тих пір він утримується під вартою на підставі відповідних судових рішень (а.с. 20-22 (а.с. 154-156 в т. 2), 54-56, 184-185, 215-216 в т. 1, а.с. 17-18 в т. 3).

З огляду на обране судом покарання для ОСОБА_5 , суд вважає за доцільне з метою забезпечення належного та оперативного виконання вироку до набрання цим вироком законної сили залишити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без змін.

Крім того, суд вважає за необхідне на виконання вимог п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначити рішення про включення інформації про обвинуваченого до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

У пункті 7 ч. 1 ст. 368 КПК зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Статтями 127, 128 КПК України передбачено право особи на відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, шляхом її стягнення за судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

16 грудня 2024 року представник законного представника потерпілих адвокат ОСОБА_4 подав для розгляду в кримінальному провадженні позовну заяву про відшкодування з ОСОБА_5 шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, ОСОБА_10 в сумі 300 тисяч гривень (а.с. 65-67 в т. 1). Вимога мотивована тим, що неправомірними суспільно-небезпечними діями ОСОБА_5 щодо її дітей, їй як матері завдано моральної шкоди, немайнових витрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями у зв`язку із неправомірними, злочинними діями сексуального характеру відносно дітей, які позначили негативні зміни у її житті: вимушений переїзд до іншого місця проживання, щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх перед особами чоловічої статі, відчуття сорому та необхідність доводити власну правоту і т.п.

19 грудня 2025 року судом отримано цивільні позови в інтересах потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , підписані їх законним представником та представником адвокатом ОСОБА_3 (а.с. 84-85, 87-88 в т. 1). У позовах ставиться вимога про відшкодування моральної шкоди, завданої дітям-потерпілим неправомірними діями сексуального характеру обвинувачуваним ОСОБА_5 , в сумі по 250 тисяч гривень на кожну потерпілу особу. Такі позовні вимоги обґрунтовуються негативними змінами в житті дітей, такими як щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання, потреба в уникненні аналогічних обставин, щоденний страх, насторога, емоційні реакції при згадуванні, страх перед особами чоловічої статі, фіксованість уваги на проблеми, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, сором та необхідність доводити власну правоту, знижений та нестійній настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття обурення, необхідність приймати участь у слідчих та інших процесуальних діях, змушування повертатися знову і знову до болючих та травматичних подій, намагання знайти вихід із ситуації, що склалася.

Ухвалою суду від 20 грудня 2024 року (занесена до журналу судового засіданні, зворот а.с. 90-а.с. 91 в т. 1) позовні заяви прийняті до розгляду у кримінальному провадженні, ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано цивільними позивачами, ОСОБА_5 цивільним відповідачем.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. А полягає моральна шкода, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У цьому вироку суд прийшов до переконання про винуватість ОСОБА_5 в сексуальному насильстві щодо дітей ОСОБА_10 від попереднього шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а тому саме він має відшкодовувати завдану його злочином шкоду.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац другий ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Обґрунтування розміру глибини душевних страждань, а від так і розміру відшкодування, у всіх трьох позовах однакове і наведене вище у цьому вироку. Будь-яких доказів на обґрунтування своєї позиції ОСОБА_10 чи адвокатами суду не надано.

В той же час, суд вважає доведеним під час розгляду справи обставину, що після викриття злочину ОСОБА_5 про сексуальне насильство та надання йому розголосу, ОСОБА_10 з дітьми вимушена була виїхати до м. Вінниці і жити у своїх родичів з 09 вересня 2024 року до 01 березня 2025 року. Цей факт доведено, зокрема, показаннями потерпілих, свідка ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_44 .

Суд визнає встановленим факт, що від сексуального насильства ОСОБА_5 зазнали душевних страждань і діти-потерпілі, і їх мати. Зокрема, таке доведено висновками судової психологічної експертизи № СЕ-19/102-24/19779-ПС від 03.03.2025 (а.с. 208-217 в т. 2) та № № СЕ-19/102-24/19778-ПС від 27.02.2025 (а.с. 220-230).

Однак, при визначенні розміру відшкодування за такі душевні страждання, суд враховує таке:

-не можна визнати однаковими душевні страждання і неповнолітньої дитини, яка безпосередньо потерпіла від злочину, що тривав три місяці, і її матері, яка лише здогадувалася про вчинення ОСОБА_5 протиправних дій щодо її дочки, але всі три місяці мовчки вичікувала якоїсь слушної хвилини аби заявити про злочин;

-не можна визнати однаковими душевні страждання неповнолітньої потерпілої, яка три місяці день у день вимушена була терпіти сексуальне насильство, та малолітньої потерпілої, яка лише кілька разів відчула сексуальне насильство свого вітчима;

-так само, у зв`язку з різницею у віці, різним є сприйняття потерпілими та їх матір`ю стосунків з чоловіками (мати такі стосунки для ОСОБА_10 це нормально, а для її дітей ще надто рано);

-щодо обґрунтування моральної шкоди необхідністю брати участь у слідчих та процесуальних діях, суд його відкидає, оскільки у цьому кримінальному провадженні було максимально враховано інтереси дітей-потерпілих і їх було допитано лише один раз за методикою «зелена кімната»

З урахуванням наведеного, суд переконаний, що таким, що відповідає вимогам розумності і справедливості буде розмір відшкодування за моральні страждання, спричинені злочином ОСОБА_5 , для неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 100 тисяч гривень, для малолітньої потерпілої ОСОБА_9 50 тисяч гривень, для ОСОБА_10 50 тисяч гривень.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_5 на її користь судових витрат на правову допомогу в сумі 20 тисяч гривень, суд вважає їх необґрунтованими будь-якими належними доказами, а тому вважає, що в цій частині позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Так, витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні склали:

- 1514 гривень 56 копійок (а.с. 66 в т. 2) за проведення балістичного дослідження № СЕ-19/102-24/18694-БЛ від 18.09.2024, проведеного експертом ВНДЕКЦ МВС;

- 3029 гривень 12 копійок (а.с. 71 в т. 2) за проведення балістичного дослідження № СЕ-19/102-24/18687-БЛ від 19.09.2024, проведеного експертом ВНДЕКЦ МВС;

- 3029 гривень 12 копійок (а.с. 79 в т. 2) за проведення балістичного дослідження № СЕ-19/102-24/18686-БЛ від 18.09.2024, проведеного експертом ВНДЕКЦ МВС;

- 1514 гривень 56 копійок (а.с. 85 в т. 2) за проведення балістичного дослідження № СЕ-19/102-24/18688-БЛ від 18.09.2024, проведеного експертом ВНДЕКЦ МВС;

- 9948 гривень 75 копійок (а.с. 162 в т.2) за проведення психологічного дослідження № СЕ-19/102-24/19725-ПС від 29.11.2024, проведеного експертом ВНДЕКЦ МВС;

- 10744 гривні 65 копійок (а.с. 181 в т.2) за проведення психологічного дослідження № СЕ-19/102-24/19726-ПС від 04.12.2024, проведеного експертом ВНДЕКЦ МВС;

- 11540 гривень 55 копійок (а.с. 207 в т.2) за проведення психологічного дослідження № СЕ-19/102-24/19779-ПС від 03.03.2025, проведеного експертом ВНДЕКЦ МВС;

- 13928 гривень 25 копійок (а.с. 219 в т.2) за проведення психологічного дослідження № СЕ-19/102-24/19778-ПС від 27.02.2025, проведеного експертом ВНДЕКЦ МВС,

а всього 55249 гривень 56 копійок. Саме такий розмір процесуальних витрат підлягає стягненню із ОСОБА_5 .

Ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 вересня 2024 року у справі № 138/2677/24 на визнані у кримінальному провадженні № 0000403 речовими доказами (а.с. 27-31 в т. 2) вилучені під час обшуку зброю, боєприпаси, майно та грошові кошти, накладено арешт (а.с. 33-34 в т. 2).

Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду від 16 грудня 2024 року (а.с. 54-56) арешт, накладений ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 12 вересня 2024 року на маршрутизатор «Green Vision» в комплекті з мишкою, зарядним пристроєм, кабелем живлення; switch марки «Atis» із зарядним пристроєм; флеш-накопичувач «Kingston» 64gb»; wifi-роутер «TPLink» білого кольору із зарядним пристроєм в комплекті; веб-камеру «SQ8» в упакуванні із зарядним пристроєм та флеш накопичувачем; відео реєстратор «HQS»; фотокамеру «Olympus»; флеш накопичувач «Kingston», скасовано, а речі повернуто власнику ОСОБА_10 .

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Суд вважає, що в даному випадку арешт майна вичерпав своє процесуальне значення для цілей кримінального провадження, зокрема, для збереження речових доказів, а тому його може бути скасовано, а доля майна має бути вирішена в порядку, що визначено ст. 100 КПК України.

Визнані у справі речовими доказами спідня та постільна білизна, колода гральних карт, на підставі п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК України підлягають знищенню, оскільки вони не мають ніякої цінності, про їх повернення ніхто не заявляв вимоги.

Ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31 жовтня 2024 року у справі № 138/2677/24 (а.с. 158-159 в т. 2) встановлено, що мобільний телефон марки «Redmi» чорного кольору, мобільний телефон марки «Samsung», мобільний телефон марки «Redmi», планшетний пристрій марки «Asus Lesko» належать ОСОБА_10 і вони передані їй на відповідальне зберігання. З огляду на вкладення на 44 оптичних дисках, вони також належать ОСОБА_10 . За таких обставин на підставі п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України ці речові докази слід повернути власнику.

Вилучені під час обшуку мобільні телефони марки «OSKAL» чорного кольору, «Lenovo», «Huawei» та «Nokia», револьвер моделі «Stalker S3» № 0221-001290, підводна пневматична рушниця «РПО-2» № НОМЕР_2 належать обвинуваченому ОСОБА_5 і на підставі п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК України їх можна повернути власнику.

Речові докази 182 патрони калібру 5,45х39 мм зразку 1974 року, призначених для стрільби з автоматів та кулеметів конструкції Калашникова («АКМ-74», «РПК-74»), 43 патрона калібру 5,6 мм, призначені для стрільби із цілого ряду нарізної спортивно-мисливської зброї, малокаліберних гвинтівок та карабінів моделей «ТОЗ-8», «ТОЗ-8М», «ТОЗ-11», «ТОЗ-99», «ТОЗ-17», «ТОЗ-78» та інших калібру 5,6 мм, та однозарядний пристрій, виготовлений саморобним способом, відповідно до п. 3 ч. 9 ст. 100 КПК України мають бути передані відповідній установі (Вінницький УЛМТЗ, м. Вінниця, вул. Театральна, 10) для подальшого знищення.

Також у цьому кримінальному провадженні речовими доказами визнано грошові кошти у сумі 27700 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів та грошові кошти у сумі 21500 гривень купюрами номіналом по 500 гривень.

Ні досудовим слідством, ні судом не встановлено належність цих грошових коштів до критерію речових доказів, зазначеним у ст. 98 КПК України, саме у цьому кримінальному провадженні. А тому було б доцільно повернути їх власнику.

Однак, як убачається з ухвали слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 23 вересня 2024 року у справі № 138/2677/24 (а.с. 147-148 в т. 2), ОСОБА_10 вважає ці грошові кошти спільною сумісною власністю і заперечує проти повернення їх чоловіку, тобто між подружжям ОСОБА_45 існує спір про право на вказані грошові кошти.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З аналізу ст. 2 КПК України, слід дійти висновку, що визначення правового режиму майна, а також спору про право на майно, не може бути вирішено в межах кримінального провадження.

Згідно ч. 12 ст. 100 КПК України, спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. У такому випадку річ зберігається до набрання рішенням суду законної сили.

Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373, 374, 376, 395 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 і ч. 4 ст. 153 КК України, та призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді трьох років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 153 КК України у виді п`яти років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 153 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 та ч. 2 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_5 визначити за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань сім років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 відраховувати з дня проголошення вироку.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_5 термін його утримання під вартою у даному кримінальному провадженні з 19 вересня 2024 року до 07 липня 2025 року, з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає один день тримання під вартою.

Запобіжний захід, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою залишити в силі до набрання вироком законної сили.

Включити інформацію про ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Цивільні позови задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , що діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , що діє в інтересах малолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням щодо її дітей, в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

ОСОБА_10 відмовити у позові в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , процесуальні витрати на проведення експертиз в сумі 55249 (п`ятдесят п`ять тисяч двісті сорок дев`ять) гривень 56 копійок на користь держави.

Скасувати повністю арешт майна, який було накладено ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 вересня 2024 року (справа № 138/2677/24) в межах кримінального провадження № 0000403.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- 9 чоловічих трусів, носова хустка синього кольору, 12 жіночих трусів, 1 простирадло, 1 простирадло, 2 рушники, футболку чорного кольору, 2 жіночих трусів, 1 чоловічі труси, 1 простирадло з ліжка, 1 чоловічі труси синього кольору, 1 синій рушник, жіночі шорти, колоду гральних карт із зображеннями оголених жінок, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Могилів-Подільського РВП (а.с. 124 в т. 2), а також зразки крові ОСОБА_5 , поміщені до паперового конверту, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Могилів-Подільського РВП (а.с. 204 в т. 2), - знищити;

- мобільний телефон марки «Redmi» чорного кольору, мобільний телефон марки «Samsung», мобільний телефон марки «Redmi», планшетний пристрій марки «Asus Lesko», які були передані на відповідальне збереження ОСОБА_10 , залишити у її власності;

- 44 оптичних диска, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Могилів-Подільського РВП (а.с. 124 в т. 2), повернути ОСОБА_10 ;

- мобільні телефони марки «OSKAL» чорного кольору, «Lenovo», «Huawei» та «Nokia», які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Могилів-Подільського РВП (а.с. 124 в т. 2), револьвер моделі «Stalker S3» № 0221-001290 (поміщений у спецпакет експертної служби 4147285 і переданий на зберігання до Вінницького УЛМТЗ (м. Вінниця, вул. Театральна, 10) (а.с. 90 в т. 2), підводну пневматичну рушниця «РПО-2» № 9047417, який знаходиться у прозорому полімерному мішку, опечатаному печаткою L56718490 та переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Могилів-Подільського РВП (а.с. 90 в т. 2), повернути ОСОБА_5 ;

- 182 патрони (за виключенням тих, що використані при експертному дослідженні) калібру 5,45х39 мм зразку 1974 року, призначених для стрільби з автоматів та кулеметів конструкції Калашникова («АКМ-74», «РПК-74»), що поміщені у спецпакет експертної служби 5786561, 43 патрона (за виключенням тих, що використані при експертному дослідженні) калібру 5,6 мм, що поміщені у спецпакет експертної служби 4147285, та однозарядний пристрій, виготовлений саморобним способом, що поміщені до сейф-пакету 200258607, і які знаходяться у Вінницький УЛМТЗ (м. Вінниця, вул. Театральна, 10) (а.с. 90, 91 в т. 2) знищити.

Визнані у кримінальному провадженні речовими доказами грошові кошти у сумі 27700 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів (поміщено до спецпакету НПУ СУ PSP 2250349) та грошові кошти у сумі 21500 гривень купюрами номіналом по 500 гривень (поміщено до спецпакету НПУ СУ RIC 2283754), які зберігаються у сховищі цінностей відділення № 220/01 АБ «Укргазбанк» (а.с. 35-39 в т. 2) зберігати до набрання рішенням суду в порядку цивільного судочинства про їх належність законної сили.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити сторонам.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку, може бути подано апеляцію до Вінницького апеляційного суду через Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області.

Суддя: ___________