МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/3605/25

Провадження № 1-кс/210/1047/25

02 липня 2025 року

Слідча суддя Металургійного районного суду міста Кривого Рогу ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг клопотання прокурора Криворізької південної окружної ОСОБА_3 про арешт майна, поданого в межах кримінального провадження № 0000039, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 21.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368, ч.2 ст.361, ч.2 ст. 209 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До слідчої судді Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся прокурор ОСОБА_3 , з вищевказаним клопотанням.

У клопотанні ставиться питання про накладення арешту на майно, яке належить на праві власності підозрюваному.

Виклад обставин та правова кваліфікація

Проректор з інфраструктури та розвитку Державного університету економіки та технологій ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, перебуваючи на території м. Кривого Рогу, у період часу з 12.06.2025 по 19.06.2025, будучи службовою особою, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою із фахівцем центру менеджменту якості освіти Державного університету економіки і технологій ОСОБА_5 , а також із невстановленою слідством особою, які залучені ОСОБА_4 до вчинення злочину в якості пособників, отримав неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у загальній сумі 20000 грн. (двадцять тисяч гривень) від ОСОБА_6 за вчинення ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_6 , будь-якої дії з використанням наданого йому службового становища, а саме забезпечення технічної можливості успішного проходження ОСОБА_6 іспиту на визначення рівня володіння державною мовою без відповідних знань та підготовки на базі Державного університету економіки та технологій за адресою: м. Кривий Ріг, площа Захисників України, 2, як уповноваженою установою на проведення іспиту, що в свою чергу забезпечило ОСОБА_6 можливість отримати сертифікат встановленого зразка, що підтверджує володіння державною мовою на рівні вільного володіння С1 (першого ступеня).

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України за ознаками прохання, а також одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе, а також третьої особи за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

26 червня 2025 року о 12 год. 10 хв., слідчим за погодженням із прокурором, відповідно до вимог ст. 135, 278 КПК України здійснено повідомлення про підозру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом надсилання письмового повідомлення про підозру засобами поштового зв`язку на адресу реєстрації: АДРЕСА_1 , на адресу фактичного мешкання АДРЕСА_2 , а також шляхом вручення повідомлення про підозру адміністрації установи за місцем роботи ОСОБА_4 , а саме ректору Державному університету економіки та технологій ректору університету ОСОБА_7 , за адресою: місто Кривий Ріг, площа Захисників України, буд. 2.

Підозра, пред`явлена ОСОБА_4 , обґрунтована доказами, зібраними в ході досудового розслідування, зокрема: протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_6 ; протоколами негласних слідчих (розшукових) дій (контроль за вчиненням злочину, аудіо, відео контроль особи), проведених відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_5 ; протоколом допиту підозрюваної ОСОБА_5 ; документами, зібраними в ході досудового розслідування, щодо посадових обов`язків ОСОБА_4 , документами щодо процедури організації та проходження іспиту на визначення рівня володіння державною мовою; іншими доказами, зібраними в ході досудового розслідування.

Позиції сторін

Клопотання розглядається на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України без повідомлення власника майна, з метою забезпечення схоронності майна.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалося.

Мотиви та оцінка слідчого судді

Слідчим відділенням відділення поліції №2 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000039, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 21.05.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 368, ч.2 ст. 361, ч.2 ст.209 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів у складі прокурорів Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явленням обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

В силу ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

За версією сторони обвинувачення ОСОБА_4 , будучи проректором Державного університету економіки і технологій, ОСОБА_5 , будучи службовою особою, відповідальною за дотримання процедури організації та проведення іспиту з державної мови на базі Державного університету економіки і технологій, та одночасно керівником БО "Благодійний фонд "Разом з тобою" спільно з працівниками університету, які забезпечували процедуру складання іспиту, отримували неправомірну вигоду за успішне складання іспиту та отримання сертифікату про рівень володіння державною мовою, зокрема у травні та червні 2025 року.

Кошти за уза успішне складання іспиту та отримання сертифікату про рівень володіння державною мовою перераховувалися та обліковувалися на розрахунковий рахунок БО «БФ «Разом з тобою» № НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «Приват Банк» .

Крім того, до вчинення злочинної діяльності було залучено працівників університету, особи яких наразі встановлюються, які забезпечували віддалений доступ до робочого місця особи, яка проходить тестування, тобто здійснювали несанкціонований доступ до автоматизованого робочого місця особи, що складає іспит в інформаційно-комунікаційній системі Національної комісії зі стандартів державної мови "Іспитова система" https://exam.mova.gov.ua, та забезпечували співучаснику віддалено проходити перший етап (тестові завдання) та другий етап (написання тексту) іспиту на визначення рівня володіння державною мовою.

Вказані обставини підтверджуються показаннями свідків, розсекреченими матералами НСРД, протоколами слідчих дій (оглядів), тощо, які надані слідчому судді.

Встановлено що, майно, про арешт якого заявлено в клопотанні на праві приватної власності належить підозрюваному ОСОБА_4 .

Слідча суддя погоджується з твердженням сторони обвинувачення, що в даному випадку є факти та обставини, які дозволяють стверджувати що мало місце кримінальне правопорушення, ознаки яких підпадають під диспозицію ч.3 ст. 368, ч.2 ст. 361, ч.2 ст.209 КК України, а надані до клопотання матеріали НСРД, протоколи слідчих дій, свідчать про наявність обгрунтованої підозри у причетності ОСОБА_4 до вчиненнення кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 368 КК УКраїни.

Частиною 3 статті 368 КК України передбачено відповідальність за прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, предметом якого була неправомірна вигода у великому розмірі або вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, або за попередньою змовою групою осіб, або повторно, або поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Санкція ч. 3 ст. 368 КК України передбачаює обов"язкове застосування такого покарання, як конфіскація майна.

Висновок слідчої судді

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема арешт майна.

За загальними правилами, передбаченими ч.3 ст.132 КПК, застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається лише у разі, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що : існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Враховуючи, що в матеріалах кримінального провадження достатньо доказів, які свідчать про те, що були вчинені кримінальні правопорушення за правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 361 КК України, і що ОСОБА_4 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 368 КК України, на переконання слідчої судді наявні підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно, яке належить на праві приватної власності.

Слідча суддя, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, враховує наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У разі встановлення складу злочину в діяннях осіб, щодо яких здійснювалися НСРД, та визнання їх винуватості, у тому числі ОСОБА_4 , до них може бути застосовано конфіскація майна як додаткове обов"язкове покарання.

Прокурор довів достатність підстав вважати, що події злочинів, ознаки яких містяться в диспозиції статті 368 КК України, а так само і статті 209 КК України, і ч.2 ст. 361 КК України, мали місце, а тому з метою запобігання можливості відчуження, передачі майна, клопотання слід задовольнити.

Враховуючи правову підставу для арешту майна (конфіскація майна, спеціальна конфіскація), наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, вважаю, що, клопотання підлягає задоволенню.

Однак, слідча суддя не вбачає підстав накладати арешт шляхом заборони користування квартирою, оскільки за змістом ч. 12 ст. 170 КПК УКраїни заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Тому в цій частині клолпотання прокурора є необгрунтованим.

Слідча суддя на даному етапі провадження не вирішує ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не оцінює докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, проте на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінальних правопорушень, які можуть бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Сукупність долучених до клопотання матеріалів та викладені у ньому обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а питання наявності події та складу кримінального правопорушення підлягає вирішенню під час судового розгляду справи по суті.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора Криворізької південної окружної ОСОБА_3 про арешт майна, поданого в межах кримінального провадження № 0000039, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 21.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368, ч.2 ст.361, ч.2 ст. 209 КК України - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на квартиру за адресою АДРЕСА_1 шляхом заборони відчуження, розпорядження, та вчинення будь-яких реєстраційних дій, пов"язаних зі зміною власника.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Виконання ухвали про арешт майна покласти на прокурорів Криворізької південної окружної прокуратури, включених до групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000039 від 21.05.2025 року ( ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час проголошення ухвали в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідча суддя: ОСОБА_1