Справа № 134/732/24
Провадження №11-кп/801/566/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

захисника ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.02.2024 за № 0000040,

за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоне Сакського району, Автономна Республіка Крим, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваними вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років 6 (шість) місяців із конфіскацією майна.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою, але не більше ніж на 60 днів (до 26 квітня 2025 року включно).

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 17 лютого 2024 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 1893,20 грн. (одна тисяча вісімсот дев`яносто три гривні, 20 копійок) процесуальних витрат за проведення експертизи.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 19 лютого 2024 року на майно, вилучене в ході огляду місця події та під час проведення обшуку домогосподарства за місцем проживання обвинуваченого, ухвалено скасувати.

Речові докази:

- штани вітровологозахисні зимові (власник ЗСУ не для продажу) розміром 48/176, чоловічу жилетку марки «Timberland», чоловічу кофту сірого кольору розміром М 8/10, тактичний ремінь оливкового кольору з пластмасовою пряжку з емблемою ЗСУ розміром М (110 см), пару чоловічих берців 45 розміру оливкового кольору, які знаходяться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, - ухвалено повернути обвинуваченому ОСОБА_7 за належністю;

- розірвану чоловічу куртку синього кольору, запальничку жовтого кольору марки «Duum», ремінь чорного кольору, на краю якого розміщуються металеві защібки, чоловічу шапку чорного кольору, капюшон від куртки синього кольору, чоловічу сумку барсетку чорного кольору марки «SDN», чоловічий гаманець чорного кольору марки «Dr. Bond», чоловічу сумку під мобільний телефон чорного кольору, пластину таблеток «Еротон», пластину таблеток «МЕТ», пластину таблеток «Поперамід», квитанцію на ім`я ОСОБА_9 , візитку на ім`я « ОСОБА_10 », які знаходяться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, - ухвалено повернути потерпілому ОСОБА_11 за належністю;

- мобільний телефон «Vivo», моделі «2015» із оперативною пам`яттю 2 Гб та внутрішньою пам`яттю 32 Гб, IMEI 1 - НОМЕР_2 , IMEI 2 - НОМЕР_3 , флеш-карту марки «Team», пам`яттю 2 Гб, лоток від мобільного телефону під флеш-карту та сім-карту, чохол-книжку чорного кольору від мобільного телефону, сім карту мобільного оператора «Vodafon» з серійним номером НОМЕР_4 з номером мобільного НОМЕР_5 , банківську карту «Ощадбанк» № НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_12 в чохлі коричневого кольору, банківську карту «Ощадбанк» № НОМЕР_7 в чохлі чорного кольору, грошові кошти в сумі 160 гривень, купюрами та номіналом: 100 гривень серія і номер ЗА 4694020, 50 гривень серія і номер ЕГ 8219811, 5 гривень серія і номер ЮД 8401432, 5 гривень серія і номер ЮЄ6666362, та 20 євро, купюрами та номіналом: 5 євро серія і номер МА, 5 євро серія і номер МА, 5 євро серія і номер МА, 5 євро серія і номер UE, які знаходяться на відповідальному зберіганні у власника потерпілого ОСОБА_11 , - ухвалено залишити останньому за належністю.

Згідно з вироком ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 41 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану вчинив злочин за наступних обставин.

Так, 17 лютого 2024 року близько 12 години ОСОБА_7 та ОСОБА_11 перебували за адресою місця проживання ОСОБА_13 , а саме: АДРЕСА_3 , де разом вживали спиртні напої. Під час вживання спиртного між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_11 вийти з будинку та піти разом з ним, на що останній погодився.

Цього ж дня (17.02.2024) близько 14 години ОСОБА_7 та ОСОБА_11 вийшли з будинку ОСОБА_13 та пішли у напрямку колишнього Заболотненського дитячого обласного психоневрологічного санаторію, що знаходиться по вул. Чоботарській, 2, с. Заболотне Тульчинського району Вінницької області. Проходячи через територію вказаного санаторію, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на заволодіння майном ОСОБА_11 .

У подальшому ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний умисел на незаконне заволодіння чужим майном, діючи умисно, з корисливим мотивом та метою незаконного збагачення, в умовах воєнного стану, діючи відкрито для ОСОБА_11 , застосував до нього насильство, небезпечне для його життя та здоров`я, а саме: руками наніс декілька ударів по обличчю, після чого кинув його на землю та наніс ще декілька ударів ногами по обличчю, а також наніс ще декілька ударів дерев`яною палицею по різних частинах тіла та голові ОСОБА_11 , який лежав на землі, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синців та саден на обличчі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; забійної рани голови, багатоуламкового перелому кісток носа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; перелому кісток лицевого черепа, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном, після застосування вищевказаного насильства, ОСОБА_7 зірвав з ОСОБА_11 його барсетку, з якої забрав мобільний телефон марки «Vivo y1s 2015», вартістю 1600 гривень, карту пам`яті «Мicro-CD» об`ємом 2 Гб до вказаного мобільного телефону, вартістю 71,50 гривень, а також грошові кошти в сумі 1000 гривень та 20 євро (згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют станом на 17.02.2024 року становить 815,43 гривні).

Заволодівши даними речами та грошовими коштами ОСОБА_7 залишив ОСОБА_11 на території санаторію та пішов додому, а викраденим майном та грошовими коштами розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями солдат ОСОБА_7 заподіяв потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 3486,93 гривні.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, не визнав, вказуючи, що у нього не було наміру заволодіти майном потерпілого ОСОБА_11 і ніяких речей потерпілого він не брав, однак не заперечує, що наніс ОСОБА_11 тілесні ушкодження.

Так, обвинувачений показав, що у нього ще до його мобілізації були конфлікти з ОСОБА_11 , який, будучи переселенцем, образливо висловлювався в сторону Збройних Сил України. Під час проходження служби у нього повторно виявили туберкульоз, а також він має проблеми зі спиною, тому він повернувся додому на лікування. В той день (17.02.2024) він перебував в гостях у ОСОБА_13 , де також був ОСОБА_11 . Вони разом вживали спиртні напої. ОСОБА_11 своїми висловлюваннями, у яких прослідковувалося зневажливе ставлення до військових, провокував його, тому вони вийшли надвір і він сказав ОСОБА_11 , щоб той нормально себе поводив, а ОСОБА_13 просив його не зачіпати ОСОБА_11 . Щоб не вступати у конфлікт, він вирішив піти додому. ОСОБА_11 одночасно з ним вийшов з будинку ОСОБА_13 та йшов позаду на деякій відстані. Він перебував у стані психологічного збудження, тому побив ОСОБА_11 . Бив потерпілого руками і ногами, дерев`яною палицею ударів не наносив. Вирішив таким чином перевиховати потерпілого, оскільки слів він не розумів. На даний час усвідомлює, що не повинен був так чинити, жалкує про скоєне. При цьому не розуміє чому відносно нього було порушено кримінальну справу, враховуючи, що потерпілий не має до нього претензій. Не думав, що у потерпілого будуть якісь серйозні травми. Сподівався, що в подальшому вони порозуміються. Коли він відходив від місця сутички, то помітив на землі мобільний телефон, який забрав додому, оскільки подумав, що хтось його загубив. Телефон був розряджений. Він показав цей мобільний телефон поліцейським, які приїхали до нього додому для проведення обшуку. Працівники поліції зав`язали йому руки скотчем, оскільки у них не було кайданків, та вивели його надвір, а самі в цей час порозкладали речі так, як їм було потрібно. Зокрема, мобільний телефон лежав на столі, а на момент відеофіксації проведення обшуку він був перекладений в дитячу коляску. Як виявилося, в чохлі мобільного телефона, який він знайшов, були грошові кошти в сумі 20 євро. Ці гроші він побачив вже під час обшуку. Вказує, що взагалі не бачив у потерпілого ні барсетки, ні мобільного телефона. В магазині того вечора він розраховувався власними грошима, решту з цих грошей забрали працівники поліції. На той час він отримував заробітну плату як військовослужбовець, а в подальшому його заднім числом перевели в статус СЗЧ.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 4 ст. 187 КК України як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майно, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати оскаржуваний вирок стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 та ухвалити новий вирок, яким виправдати обвинуваченого через недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що протокол обшуку від 17.02.2024 є недопустимим доказом через порушення процесуальних норм. Зокрема, посилається на те, що з відеозапису обшуку, переглянутого в судовому засіданні, чітко вбачається, що у проведені слідчої дії взяли участь працівники поліції, відомості про які не були внесені до протоколу. Цей факт також підтвердили поняті, які допитані в судовому засіданні, як свідки: ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які в суді зазначили, що під час обшуку були присутні працівники поліції, які не зазначенні в протоколі. Вважає, що суд, спростовуючи доводи сторони захисту, безпідставно послався на постанову ВС від 25.04.2023 у справі № 753/130/19, та не взяв до уваги висновок, викладений у постанові ВС від 02.09.2020 у справі № 591/4742/16.

Окрім цього, також вважає, що протокол обшуку від 17 лютого 2024 року є недопустимим доказом, тому всі похідні докази, отримані на його основі, також втрачають юридичну силу відповідно до ч. 1 ст. 2 ст. 87 КПК України. До таких належать: протокол огляду предметів від 17 лютого 2024 року (одяг ОСОБА_7 , зокрема берці зі слідами крові); протокол огляду предметів від 17 лютого 2024 року (мобільний телефон «Vivo», флеш-карта, грошові кошти); висновок товарознавчої експертизи № CE-19/102-24/3446-ТВ від 11 березня 2024 року, яка встановила вартість телефону та флеш-карти.

Зазначає, що на момент затримання обвинуваченого, проведення обшуку та повідомлення про підозру повноваження прокурора не були належним чином оформлені, що ставить під сумнів законність усього досудового розслідування, а надана прокурором у судовому засіданні постанова від 17.02.2024 про визначення групи прокурорів не містить нумерації в матеріалах кримінального провадження, пошкоджень викликаних зшиванням матеріалів кримінального провадження. Таким чином, вважає, що усі докази, зібрані до 19 лютого 2024 року, мають бути визнані недопустимими через порушення ст. 87 КПК України.

Звертає увагу колегії суддів, на те, що суд першої інстанції проігнорував доводи сторони захисту про відсутність умислу на вчинення розбою. Зокрема, показання обвинуваченого ОСОБА_7 свідчили, що умисел на заволодіння майном (мобільним телефоном) виник у нього після завершення насильницьких дій, коли він побачив телефон на землі та забрав його, вважаючи загубленим, побиття ОСОБА_11 було спричинене особистими мотивами (конфліктом через образливі висловлювання), а не бажанням заволодіти майном. Цю версію частково підтверджує потерпілий, який не вказав на корисний мотив нападу. Також, на переконання захисника, наявність у обвинуваченого особистих коштів спростовує корисливий мотив розбою. Вказану обставину підтверджують покази свідка ОСОБА_16 , яка працює в магазині, куди 17.02.2024 в другій половині дня заходив обвинувачений та розраховувався за товар купюрою 500 або 1000 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий вирок, яким виправдати його через недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України. У разі, якщо суд дійде до висновку про неможливість виправдання, то обвинувачений просить призначити новий розгляд у суді першої інстанції для усунення неповноти та перевірки обставин, викладених у його скарзі.

У доводах апеляційної скарги посилається на недоведеність його вини, прямого умислу та корисливого мотиву на вчинення розбою. Вказує, що давав чіткі та послідовні покази про те, що конфлікт із потерпілим виник на грунті неприязних відносин, а не з метою заволодіння майном ОСОБА_11 . Мобільний телефон він знайшов на землі після сутички з потерпілим, вважаючи, що останній його загубив, тому приніс додому без корисливих намірів, однак вказані показання судом безпідставно відкинуті. Вважає, що судом недостатньо оцінено покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , якими спростовується наявність корисливого мотиву. Звертає увагу суду на те, що потерпілий у свої показах не підтвердив того, що обвинувачений відкрито заволодів його майном у момент нападу, а вказував про те, що втратив свідомість під час побиття і виявив зникнення свої речей лише в лікарні. Зазначає, що грошові кошти в сумі 20 євро він побачив лише під час обшуку в чохлі телефону, а 1000 гривень, про які вказує потерпілий, так і не були знайдені, що ставить під сумнів заволодіння 3486,93 грн, які зазначені у вироку. Також посилається на недопустимість протоколу обшуку від 17.02.2024, незаконність зібраних доказів у зв`язку з відсутністю постанови про призначення групи прокурорів та непропорційність призначеного покарання.

Позиції сторін кримінального провадження

У судовому засіданні захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційних скарг, просили їх задовольнити з підстав, наведених у них.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційних скарг, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, оскільки він відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_11 у судове засідання не з`явився, про судовий розгляд повідомлений належним чином. Сторони кримінального провадження не заперечували, щодо проведення судового засідання у його відсутність.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

За правилами ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Згідно з ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції зазначених вимог під час ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_7 дотримався в повному обсязі.

Незважаючи на позицію захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 про недоведеність його вини у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, вина останнього доведена низкою належних та допустимих доказів, які обґрунтовано покладені судом в основу обвинувального вироку.

Зокрема, вина обвинуваченого ОСОБА_7 доводиться наступними доказами:

- показами потерпілого ОСОБА_11 , який повідомив, що він проживає в с. Заболотне з жовтня 2022 року, куди переїхав з м. Бахмута Донецької області в зв`язку з війною в Україні. Ніяких конфліктів між ним та ОСОБА_7 не було. 17 лютого 2024 року в обідню пору він знаходився вдома в свого товариша ОСОБА_13 , де також перебував ОСОБА_7 . Вони спілкувалися та вживали алкогольні напої. Від ОСОБА_13 він та ОСОБА_7 вийшли одночасно. ОСОБА_7 йшов попереду, а він трохи позаду нього. ОСОБА_7 раптово зупинився і покликав його, а коли він підійшов, почав безпричинно його бити, зокрема, вдарив ногою в груди, від чого він впав на землю. В ході побиття ОСОБА_7 сів на нього зверху та закрив йому лице шапкою, від чого він почав задихатися та втратив свідомість, тому не пам`ятає яким чином і куди саме ОСОБА_7 наносив йому удари. Не знає, чи ОСОБА_7 бив його дерев`яною палицею, але голова у нього була розбита. Хтось з перехожих викликав швидку допомогу і його забрали в реанімацію в м. Тульчин. Уже в лікарні він виявив відсутність своїх речей, а саме: грошових коштів в сумі 1000 грн. (однією купюрою) та 20 євро (купюрами по 5 євро), документів (паспорт, пенсійне посвідчення, довідка ВПО), мобільного телефону марки «Vivo», двох карток Ощадбанку, які знаходилися в його барсетці. Самої барсетки також не було. Він зазвичай носив її через плече. В подальшому працівники поліції віддали йому 20 євро та 160 гривень, про що він написав розписку. На його телефон було накладено арешт, на даний час телефон у нього на зберіганні. Цей телефон він купив в 2021 році приблизно за 3600 грн. Документів він так і не знайшов, довелося їх відновлювати. Куртка, у яку він був одягнений в той день, була уся порвана. ОСОБА_7 не відвідував його, коштів на лікування не давав, вибачення не просив. При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання покладається на розсуд суду. Зазначив, що йому шкода обвинуваченого, якому загрожує позбавлення волі на тривалий строк, але його дії мали негативні наслідки. Так, через побиття він (потерпілий) втратив роботу, оскільки змушений був лікуватися, стан його здоров`я значно погіршився. ОСОБА_7 побив його без будь-яких причин, діяв при цьому агресивно та жорстоко;

-рапортом уповноваженої службової особи ВП № 1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області старшого інспектора чергового ОСОБА_17 від 17 лютого 2024 року, відповідно до якого 17 лютого 2024 року о 16 год. 22 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 17 лютого 2024 року о 15 год. 49 хв. заявниця ОСОБА_18 повідомила, що по вул. Чоботарській в с. Заболотне Тульчинського району за будівлею санаторію знаходиться чоловік ВПО ОСОБА_11 , у якого наявні тілесні ушкодження. Виїздом СОГ на місце події було встановлено, що 17 лютого 2024 року близько 15 години на території психоневрологічного санаторію по вул. Чоботарській в с. Заболотне Тульчинського району Вінницької області на землі виявлено ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає по АДРЕСА_3 , із тілесними ушкодженнями. Під час проведення першочергових заходів було встановлено, що 17 лютого 2024 року близько 14 години ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , під час сварки з ОСОБА_11 наніс останньому тілесні ушкодження та забрав належний йому мобільний телефон (том 2 а.с. 96-97);

- протоколом огляду місця події від 17 лютого 2024 року та фототаблицею, яка є додатком до цього протоколу, відповідно до якого зафіксована обстановка на місці вчинення кримінального правопорушення - території комунального некомерційного підприємства «Заболотненський дитячий санаторій Вінницької обласної ради», яке розташоване за адресою: вул. Чоботарська, 2, с. Заболотне Тульчинського району Вінницької області, де було виявлено сліди бурого кольору, кишенькову одноразову запальничку, тканинний ремінець від барсетки, куртку синього кольору в пошкодженому стані, а саме: порвана бокова права частина та відірваний рукав (том 2 а.с. 98-208);

- протоколом обшуку від 17 лютого 2024 року, відповідно до якого під час обшуку, проведеного у період часу з 20 години 28 хвилин до 20 годину 58 хвилин 17 лютого 2024 року за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 у веранді будинку в дитячій колясці виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Vivo-2015», лоток від мобільного телефону під флеш-карту, сім-карту, чохол-книжку чорного кольору до мобільного телефону, сім-карту мобільного оператора «Vodafone» із серійним номером НОМЕР_4 ; на підлозі виявлено та вилучено пару чоловічих берців 45 розміру оливкового кольору; виявлено та вилучено одяг, у який був одягнутий ОСОБА_7 , а саме: штани вітровологозахисні ЗСУ, розміру 48/176, жилетку марки «Timberland», кофту сірого кольору, тактичний ремінь, що підтверджується протоколом обшуку від 17 лютого 2024 року та переглянутим у судовому засіданні відеозаписом цієї слідчої дії (том 2 а.с. 109-111);

- протоколом огляду предмету від 17 лютого 2024 року, відповідно до якого зафіксовано проведення огляду наступних речей: чоловічої куртки синього кольору, від якої відірваний капюшон, куртка розірвана, пух, який знаходився усередині неї, перебуває назовні, по всій куртці сліди бурого кольору зовні схожі на кров; ремінця чорного кольору, на краях якого розміщуються металеві защібки; запальнички жовтого кольору марки «Duum»; сім-карти мобільного оператора «Vodafone» з серійним номером НОМЕР_4 з номером мобільного НОМЕР_5 ; чохол-книжки чорного кольору без пошкоджень та без надписів (том 2 а.с. 112).

- протоколом огляду предмету від 17 лютого 2024 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого зафіксовано, що на момент огляду мобільний телефон марки «Vivo», моделі «2015» із оперативною пам`яттю 2 Гб та внутрішньою пам`яттю 32 Гб, синього та чорного кольору, перебував у справному стані, без будь-яких тріщин та подряпин, на заставці телефону зображено дві невстановлені особи жіночої статі, IMEL1 НОМЕР_2 , IMEL2 НОМЕР_3 ; флеш-карта марки «Team» з пам`яттю 2 Гб без пошкоджень у справному стані, містить надписи: Team, microSD, 2 GB, BE, mаde in Сhina; лоток від мобільного телефону під флеш-карту та дві сім-карти без пошкоджень в справному стані; сім-карта мобільного оператора «Vodafon» має серійний номер НОМЕР_4 з номером мобільного НОМЕР_5 ; чохол-книжка чорного кольору без пошкоджень, придатна для користування, без надписів; чоловічі штани не пошкоджені, на бирці штанів є надпис: штани вітровологозахисні зимові, власник ЗСУ не для продажу, розмір 48/176, у задній правій кишені штанів виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 160 гривень, купюрами та номіналом: 100 гривень серія і номер ЗА 4694020, 50 гривень серія і номер ЕГ 8219811, 5 гривень серія і номер ЮД 8401432, 5 гривень серія і номер ЮЄ6666362, та 20 євро, купюрами та номіналом: 5 євро серія і номер МА, 5 євро серія і номер МА, 5 євро серія і номер МА, 5 євро серія і номер UE; чоловіча жилетка оливкового кольору не пошкоджена, на бирці міститься надпис «Timberland»; чоловіча кофта сірого кольору розміром М 8/10 не пошкоджена; чоловічий тактичний ремінь не пошкоджений, має оливковий колір, пластмасову пряжку з емблемою ЗСУ розмір М (110 см); пара чоловічих берців 45 розміру оливкового окрасу має сліди буро-червоного кольору за зовнішніми ознаками схожі на сліди крові (том 2 а.с. 113-118);

- протоколом огляду місця події від 18 лютого 2024 року та фототаблицею, яка є додатком до цього протоколу, зафіксована обстановка поблизу та всередині складського приміщення комунального некомерційного підприємства «Заболотненський дитячий санаторій Вінницької обласної ради», яке розташоване за адресою: вул. Чоботарська, 2, с. Заболотне Тульчинського району Вінницької області, де було виявлено капюшон синього кольору, чоловічу шапку чорного кольору, чоловічу сумку - барсетку чорного кольору марки «SDN», чоловічий гаманець чорного кольору марки «Dr. Bond», чоловічу сумку під мобільний телефон чорного кольору, банківську карту «Ощадбанк» № НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_12 в чохлі коричневого кольору, банківську карту «Ощадбанк» № НОМЕР_7 в чохлі чорного кольору, пластину таблеток «Еротон», пластину таблеток «МЕТ», пластину таблеток «Поперамід», квитанцію на ім`я ОСОБА_9 , візитку на ім`я « ОСОБА_10 » (том 2 а.с. 121-124);

-висновком експерта № 241 від 20 лютого 2024 року, відповідно до якого в плямах на берцах, вилучених у ОСОБА_7 , знайдено кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлено лише антиген Н. Таким чином, кров у вказаних об`єктах може походити від будь-якої людини з групою крові О з ізогемаглютининами анти-А та анти-В, і походження її від потерпілого ОСОБА_11 не виключається (том 2 а.с. 152-154);

-висновком експерта № 625 від 23 лютого 2024 року, відповідно до якого при судово-медичній експертизі в крові ОСОБА_7 , методом газово-рідинної хроматографії, виявлено етиловий спирт у концентрації 2,8 %. Наявність метилового спирту, а також пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено (том 2 а.с. 146-147);

-висновком товарознавчої експертизи № СЕ-19/102-24/3446-ТВ від 11 березня 2024 року, відповідно до якої ринкова вартість належних потерпілому ОСОБА_11 речей, а саме: мобільного телефону марки Vivo y1s 2015 з оперативною пам`яттю 2 Гб, внутрішньою пам`яттю 32 Гб, карти пам`яті «Team, microSD» 2 GB без адаптера живлення станом на 17.02.2024 становила відповідно 1600,00 грн. та 71,50 грн. (том 2 а.с. 135-145);

- висновком експерта № 023 від 13 березня 2024 року, відповідно до якого у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців та саден на обличчі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; забійної рани голови, багатоуламкового перелому кісток носа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; перелому кісток лицевого черепа, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Вказані ушкодження виникли за малий проміжок часу внаслідок дії тупих твердих предметів з різною контактуючою поверхнею, які не відобразили своїх індивідуальних особливостей в морфологічній характеристиці ушкоджень та згідно даних описової частини висновку експерта, даних медичних документів могли утворитися за обставин та під час події, яка мала місце 17.02.2024 року, як про це вказано в постанові слідчого про призначення судово-медичної експертизи. Більш детально відповісти щодо механізму утворення забійних ран голови немає можливості, так як в представлених медичних документах відсутні об`єктивні судово-медичні дані ушкоджень, як то характер та стан країв, їх співставлення та інше (том 2 а.с. 155-156);

-показами свідка ОСОБА_14 , яка брала участь у якості понятого при обшуку домогосподарства за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 17 лютого 2024 року, та вказала, що в її присутності було виявлено та вилучено мобільний телефон, власником якого, як пізніше виявилося, був потерпілий ОСОБА_11 . Працівник поліції виявив телефон у веранді будинку в дитячій колясці. Телефон був вимкнений, сім-карта та чохол до телефону були окремо. Також під час обшуку було вилучено одяг обвинуваченого та його взуття (берци) зі слідами крові. З протоком обшуку вона ознайомилася та підписала, будь-яких зауважень з її сторони не було. Жодних пояснень ОСОБА_7 не давав. Від односельчан вона дізналася, що у ОСОБА_7 та ОСОБА_11 був конфлікт, внаслідок чого ОСОБА_11 потрапив в лікарню у важкому стані. Вона працює в Заболотненській сільській раді та їй відомо, що ОСОБА_7 не місцевий, приїхав в с. Заболотне до дружини. Він перебував в офіційному розшуку в зв`язку із СЗЧ;

- показами свідка ОСОБА_15 , яка також брала участь в якості понятого при обшуку домогосподарства за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 17 лютого 2024 року, та підтвердила, що в її присутності під час проведення обшуку у веранді будинку в дитячій колясці працівником поліції було виявлено та вилучено мобільний телефон. Окрім того, у будинку працівники поліції виявили берци зі слідами крові;

- показами свідка ОСОБА_18 , яка вказала, що у післяобідню пору 17 лютого 2024 року вона проходила неподалік будівлі колишнього дитячого санаторію та почула крики про допомогу. Вона побачила чоловіка, який стояв на колінах, обличчя у нього розпухло та було у крові. Вона злякалася та спочатку не впізнала, що то був ОСОБА_11 . Після цього вона пішла до нього додому та розповіла його матері і сестрі у якому він стані. ОСОБА_11 сказав, що його побили, але не сказав хто саме, прохав про допомогу. Він перебував один, будь-яких речей на землі поблизу нього вона не помітила. Його мати казала, що при ньому має бути барсетка. Вона (свідок) викликала поліцію, а поліція повідомила швидку медичну допомогу;

- показами свідка ОСОБА_16 , яка вказала, що бійку між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 17 лютого 2024 року вона особисто не бачила, але наступного дня, перебуваючи на робочому місці в магазині в с. Заболотне, почула від людей, що ОСОБА_7 побив ОСОБА_11 17.02.2024 у другій половині дня ОСОБА_7 приходив в магазин, щоб купити продукти харчування. Розрахувався готівкою, дав одну купюру номіналом 500 чи 1000 грн., точно вона не пам`ятає. Нічого незвичного (слідів бійки, ознак алкогольного сп`яніння, агресивної поведінки) вона у ньому не помітила, він виглядав як завжди. До цієї події вона не чула, щоб у ОСОБА_7 та ОСОБА_11 були конфлікти;

- показами свідка ОСОБА_19 , яка дала аналогічні покази. Вказала, що обставини побиття ОСОБА_11 їй не відомі, лише чула від односельчан, що ОСОБА_7 сильно побив ОСОБА_11 . Також зазначила, що після того, як ОСОБА_7 залишив магазин до неї зателефонувала його співмешканка та запитала чи він оплатив продукти чи взяв у борг;

- показами свідка ОСОБА_13 , який вказав, що вранці 17 лютого 2024 року він зустрів ОСОБА_11 в барі в с. Заболотне. ОСОБА_11 був напідпитку, пропонував йому їхати в Крижопіль, казав, що у нього є 1500 грн. Пізніше він побачив ОСОБА_7 та запросив його в гості, при цьому купив пляшку горілки. Коли він прийшов із ОСОБА_7 до себе додому, ОСОБА_11 уже перебував там. Він та ОСОБА_7 почали вживати алкогольні напої, ОСОБА_11 в цей час спав, однак потім приєднався до них. Вони випивали, спілкувалися, ніяких конфліктів між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 не було. Через деякий час ОСОБА_7 та ОСОБА_11 почали збиратися додому. Вони пішли одночасно. Уже ввечері до нього приїхали працівники поліції, від яких він дізнався, що ОСОБА_7 побив ОСОБА_11 . Йому не відомо, що саме між ними відбувалося після того, як вони пішли від нього. Також свідок пояснив, що ОСОБА_11 два тижні проживав у нього і два тижні перебував на роботі в м. Одесі. Під час проживання у нього вдома ОСОБА_11 купував продукти харчування. Він не пам`ятає який мобільний телефон був у ОСОБА_11 .

Так, суд першої інстанції у дотримання вимог ст. 94 КПК України взяв до уваги вищезазначені та інші, надані стороною обвинувачення докази, перевірив їх за критеріями належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, та за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, дотримуючись загальних засад кримінального судочинства, дійшов до цілком правильного та обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів та вважає, що вказані вище докази не суперечать критерію доведення вини особи «поза розумним сумнівом», згідно з яким передбачається доведення стороною обвинувачення перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів того, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні злочину, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України", заява № 16437/04).

За таких обставин, узагальнені доводи апеляційних скарг як захисника ОСОБА_8 , так і обвинуваченого ОСОБА_7 , які зводяться до невідповідності вказаних у вироку висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки перелічені вище докази, кожний окремо та у сукупності, підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, за обставин, установлених судом.

Колегія суддів також критично оцінює узагальнені доводи сторони захисту про те, що протокол обшуку від 17 лютого 2024 року і похідні від нього докази є недопустимими через те, що в ньому не зазначено всіх працівників поліції, які брали участь у обшуку, з огляду на таке.

Колегія суддів вважає, що не може бути підставою для визнання протоколу обшуку недопустимим доказом те, що кількість учасників, які були присутні під час обшуку, є більшою, ніж зафіксовано у протоколі обшуку.

Так, обшук було проведено з дотриманням вимог ст. 236 КПК України за участю ОСОБА_20 , понятих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , інших учасників кримінального провадження, що цілком узгоджується з положеннями вказаної статті.

Присутність же більшої кількості осіб, ніж указано у протоколі обшуку, автоматично не впливає на достовірність, належність та допустимість проведеної слідчої дії і законність вилучення під час обшуку речей, оскільки під час проведення обшуку здійснювався безперервний відеозапис.

Посилання захисника на висновок Верховного Суду, зроблений у постанові від 2 вересня 2020 року у провадженні № 51-1733км19 (справа № 591/4742/16-к), як на додатковий аргумент необхідності визнання протоколу обшуку від 17 лютого 2024 року недопустимим доказом, який отриманий з порушенням вимог КПК, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у вказаній постанові Верховний Суд дійшов таких висновків з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, які суттєво відрізняються від обставин у цій справі. До того ж, вказана постанова стосувалася кримінального провадження, де обов`язкова відеофіксація процесу проведення обшуку законом не передбачалася.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно визнано допустимим доказом протокол обшуку від 17.02.2024 та обґрунтовано покладено його в основу вироку. З огляду на викладене, відсутні підстави для визнання недопустимими доказами, а саме: протокол огляду предметів від 17 лютого 2024 року (одяг ОСОБА_7 , зокрема берці зі слідами крові); протокол огляду предметів від 17 лютого 2024 року (мобільний телефон «Vivo»,флеш-карта, грошові кошти); висновок товарознавчої експертизи № CE-19/102-24/3446-ТВ від 11 березня 2024 року, яка встановила вартість телефону та флеш-карти.

Окрім того, посилання обвинуваченого про те, що працівники поліції перед обшуком підкинули до дитячої коляски мобільний телефон потерпілого колегія суддів розцінює, як надумані, оскільки зазначені обставини не підтвердили поняті, які були присутні під час обшуку. З вказаного приводу обвинуваченим нічого не зазначено в зауваженнях до протоколу обшуку. Також вказані доводи спростовуються відеозаписом проведення обшуку.

При цьому версія про те, що працівники поліції підкинули обвинуваченому мобільний телефон є сумнівною ще й у зв`язку із тим, що сам обвинувачений не заперечував факт наявності у себе телефона потерпілого, оскільки вказував, що нібито його знайшов.

Доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про відсутність на час відкриття матеріалів провадження постанови про створення групи прокурорів в цьому кримінальному провадженні, а отже про недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, є аналогічними доводам, які заявлялися в суді першої інстанцій, та які були перевірені судом та обґрунтовано визнані неспроможними.

Як указав суд першої інстанції, невідкриття цієї постанови стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та автоматично не зумовлює визнання доказів недопустимими, з чим погоджується колегія суддів.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 лютого 2022 року (справа № 477/426/17, провадження № 51-4963 кмо20), постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності, з огляду на те, що ці докази було зібрано неуповноваженими особами.

Під час судового розгляду у суді першої інстанції, за клопотанням прокурора до матеріалів провадження приєднана постанова про визначення групи прокурорів від 17 лютого 2024 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що надання прокурором постанови про визначення групи прокурорів під час розгляду справи в суді першої інстанції для підтвердження повноважень під час досудового розслідування, не є порушенням вимог КПК України, що має наслідком визнання доказів недопустимими.

Стосовно посилань захисника на те, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про отримання інформації з ЄРДР щодо внесення відомостей до реєстру про визначення групи прокурорів, то колегія суддів зауважує наступне.

ЄРДР є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до Реєстру, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та законодавства, яким урегульовано питання захисту персональних даних та доступу до інформації з обмеженим доступом. Таким чином, певне процесуальне рішення, винесене під час досудового розслідування, має прийматися у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до цього процесуального рішення. Натомість, наявні в ЄРДР відомості є похідними від процесуальних рішень прокурора, і вони не можуть бути використані для встановлення або спростування факту винесення або не винесення прокурором певного процесуального рішення у кримінальному провадженні.

Тому, навіть у разі неналежного ведення ЄРДР, невідображення в ньому прийнятого під час досудового розслідування процесуального рішення, яким у провадженні, що переглядається апеляційним судом, є постанова про визначення групи прокурорів, вказане не може свідчити про його об`єктивну відсутність в цілому, оскільки такий реєстр лише становить собою відповідну інформаційну базу.

Що стосується доводів про відсутність умислу на вчинення розбою та корисливого мотиву, то колегія суддів зауважує наступне.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 187 КК, є заподіяння особі, яка зазнала нападу, насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, або погроза застосування такого насильства.

Відповідно до усталеної судової практики розбій як злочин проти власності - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом за статтею 187 КК слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.

Виходячи зі статті 187 КК, розбій характеризується нападом, який може бути відкритим або несподіваним для потерпілого (таємним). Напад завжди супроводжується насильством над потерпілим як способом подолання дійсного чи можливого опору з метою заволодіння чужим майном. Обов`язковою ознакою розбійного нападу є небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, насильство. При цьому фізичне насильство полягає у силовому впливові на потерпілого, який призводить до заподіяння йому легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я або незначною втратою працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також в інших насильницьких діях, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх заподіяння. В останньому випадку винна особа повинна усвідомлювати можливість заподіяння таких тілесних ушкоджень. Розбій вважається закінченим злочином з моменту нападу, поєднаного із застосуванням або погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, незалежно від того, заволодів майном злочинець чи ні.

Колегія суддів наголошує на нерозривності та взаємозалежності нападу й відповідного насильства як ознак розбою, оскільки напад як ознака розбою, втілюється у фізичному або психічному насильстві, що здатне зумовити заволодіння чужим майном, що мало місце в даному кримінальному провадженні.

Небезпечне для життя чи здоров`я насильство - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

З суб`єктивної сторони розбій характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього злочину є мета, з якою здійснюється напад, - заволодіння чужим майном.

При кваліфікації злочину за ст. 187 КК необхідно враховувати не лише наслідки застосованого до потерпілого насильства, але й характер дій винного, а також умови за яких вчинено напад.

У цій справі суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, попри те, що обвинувачений не визнав своєї винуватості у скоєному та стверджував, що телефон знайшов після побиття потерпілого і не знав кому він належить.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 у малолюдному місці напав на потерпілого ОСОБА_11 та завдав йому тілесних ушкоджень, унаслідок отримання яких потерпілий не міг чинити опору, після чого, реалізуючи свій корисливий мотив, заволодів майном потерпілого.

Під час обшуку, у будинку за місцем проживання ОСОБА_7 , було виявлено та вилучено належний потерпілому мобільний телефон, а в кишені його штанів знаходилися належні потерпілому грошові кошти.

Версія обвинуваченого, що він наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 унаслідок обурення на його негативні коментарі стосовно ЗСУ, повністю спростовується показаннями потерпілого та свідка.

Жоден зі свідків, у тому числі свідок ОСОБА_13 , який разом з обвинуваченим та потерпілим вживав спиртні напої, не підтвердив, що потерпілий ОСОБА_11 дозволяв собі негативно висловлюватися в сторону Збройних Сил України і між ним та обвинуваченим ОСОБА_7 з цього приводу були конфлікти, тому доводи про те, що умисел на заволодіння телефоном виник після побиття потерпілого безпідставні та є нічим іншим, ніж спробою захисту. При цьому колегія суддів ураховує також те, що у потерпілого та свідка відсутні підстави для обмовляння обвинуваченого.

Безпідставними також колегія суддів вважає доводи сторони захисту про те, що обвинувачений знайшов телефон на землі.

Обвинувачений не заперечує факту побиття потерпілого, а також факту того, що потерпілий втратив свідомість, саме побиття відбулося в малолюдному місці, тому яким чином потерпілий, який перебував без свідомості та не міг залишити місце побиття, міг загубити мобільний телефон, а обвинувачений його знайти у тому ж місці та одночасно не знати, кому він належить, є надуманим.

Так, згідно висновку експерта № 023 від 13 березня 2024 року в потерпілого ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження, які утворюють об`єктивну сторону розбою, зокрема це тілесні ушкодження у вигляді: синців та саден на обличчі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; забійної рани голови, багатоуламкового перелому кісток носа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; перелому кісток лицевого черепа, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Колегія суддів також не бере до уваги посилання сторони захисту на те, що судом недостатньо оцінено покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , оскільки свідок ОСОБА_13 не підтвердив, що потерпілий дозволяв собі негативно висловлюватися в сторону Збройних Сил України і між ним та обвинуваченим з цього приводу були конфлікти, а свідок ОСОБА_16 лише вказала про перебування обвинуваченого в магазині та купівлю продуктів харчування. Водночас наявність у обвинуваченого власних коштів з урахуванням фактичних обставин вказаного провадження жодним чином не спростовує відсутність умислу на вчинення розбою.

Стосовно доводів про те, що грошові кошти в сумі 20 євро він побачив лише під час обшуку в чохлі телефону, а 1000 гривень, про які вказує потерпілий, так і не були знайдені, що ставить під сумнів заволодіння 3486,93 грн, які зазначені у вироку, то колегія суддів зауважує, що 3486,93 грн - це загальна сума матеріальної шкоди, заподіяна потерпілому, з яких мобільний телефон марки «Vivo y1s 2015» - 1600 грн, карта пам`яті «Мicro-CD» об`ємом 2 Гб до вказаного мобільного телефону - 71,50 грн, грошові кошти в сумі 1000 гривень та 20 євро (згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют станом на 17.02.2024 року становить 815,43 гривні).

При цьому той факт, що в обвинуваченого не знайшли 1000 гривень не спростовує висновку про вчинення розбою, оскільки викраденим майном обвинувачений розпорядився на власний розсуд. Доводи про те, що обвинувачений грошові кошти в сумі 20 євро побачив лише під час обшуку в чохлі телефону, спростовуються показами свідка ОСОБА_14 , яка була понятою під час проведення обшуку. Так, вказаний свідок вказала, що телефон був вимкнений, сім-карта та чохол до телефону були окремо. З огляду на викладене колегія суддів вважає, що обвинувачений не міг не знати про наявність грошових коштів.

Окрім того, з протоколу огляду місця події від 18 лютого 2024 року та фототаблиці, яка є додатком до цього протоколу, убачається зафіксована обстановка поблизу та всередині складського приміщення комунального некомерційного підприємства «Заболотненський дитячий санаторій Вінницької обласної ради»,яке розташоване за адресою: вул. Чоботарська, 2, с. Заболотне Тульчинського району Вінницької області, де було виявлено капюшон синього кольору, чоловічу шапку чорного кольору, чоловічу сумку - барсетку чорного кольору марки «SDN», чоловічий гаманець чорного кольору марки «Dr. Bond», чоловічу сумку під мобільний телефон чорного кольору, банківську карту «Ощадбанк» № НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_12 в чохлі коричневого кольору, банківську карту «Ощадбанк» № НОМЕР_7 в чохлі чорного кольору, пластину таблеток «Еротон», пластину таблеток «МЕТ», пластину таблеток «Поперамід», квитанцію на ім`я ОСОБА_9 , візитку на ім`я « ОСОБА_10 ».

Викладене свідчить про те, що обвинувачений після заволодіння майном потерпілого розпорядився ним на власний розсуд, тобто позбувся того майна, яке для нього не становило цінності.

Зрештою, як свідчать матеріали кримінального провадження, суд першої інстанції, дослідивши всі обставини даного провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх належності та взаємозв`язку, дійшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Тому інші доводи апеляційних скарг про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону не містять у собі необхідних та достатніх підстав для скасування вироку і спростовуються сукупністю досліджених доказів.

У зв`язку з цим колегія суддів переконана, що призначений судом першої інстанції вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде пропорційним, тобто необхідним, справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і не є надто суворим.

На підставі викладеного, апеляційні скарги захисника та обвинуваченого є безпідставними та задоволенню не підлягають, а вирок стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.370 КПК, а тому відсутні підстави для його скасування за доводами апеляційних скарг.

Керуючись ст. ст. 376, 404,405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Крижопільського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4