У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/5131/23

№ 1-кс/183/898/25

20 травня 2025 року слідчий суддя Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , перевіривши матеріали скарги ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

В С Т А Н О В И В:

18 травня 2025 року до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області подана вказана скарга, отримана судом 19 травня 2025 року та передана слідчому судді 20 травня 2025 року, в якій ОСОБА_2 просить зобов`язати уповноважених відповідних посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Краматорську невідкладно внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування справи, щодо вчинення посадовими особами Головного управління Національної поліції в Луганській області кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 172 КК України.

В обґрунтування скарги зазначає, що 13 лютого 2025 року він, ОСОБА_2 , звернувся до Державного бюро розслідувань розташованого у місті Краматорську з заявою про вчинення посадовими особами Головного управління Національної поліції, кримінального правопорушення, передбаченого ст. 172 КК України, а саме грубе порушення законодавства про працю, тобто незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів, а також інше грубе порушення законодавства про працю. Однак, працівниками ТУ ДБР у м. Краматорську жодних дій, спрямованих на внесення наданих мною відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та здійснення передбачених КПК України дій вчинено не було, зазначену заяву лише було долучено до матеріалів кримінального провадження № 0000357 від 30 липня 2021 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Не отримавши від Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську повідомлення про результати розгляду його звернення, ним 12 травня 2025 року надіслано відповідний запит, на який з Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Краматорську 16 травня 2025 року надійшла відповідь, внаслідок чого передбачений законом строк для оскарження протиправної бездіяльності посадової особи Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Краматорську, на думку заявника, станом на 18 травня 2025 року не є вичерпаним. Заявник зазначає, що відомості, викладені ним у заяві повинні були негайно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, внесенні до ЄРДР для подальшої перевірки та прийняття процесуального рішення.

Перевіривши матеріали скарги, слідчий суддя висновує таке.

З даних Єдиного державного реєстру судових рішень у справі № 183/5131/23 та системи документообігу Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області вбачається, що в провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сєвєродонецьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську перебуває кримінальне провадження № 10000357 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

13 лютого 2025 року ОСОБА_2 складено заяву на ім`я Директора територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, в якій заявник просив внести відомості про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань та провести досудове розслідування, вчинених керівництвом Головного управління Національної поліції в Луганській області та їх підлеглими працівниками, злочину, передбаченого ст. 172 КК України. Заяву обґрунтовував тим, що 31 травня 2019 року наказом Головного управління Національної поліції в Луганській області від 22 травня 2019 року № 410 о/с його (майора поліції ОСОБА_2 начальника ВОДІТТ ГУНП в Луганській області) було протиправно звільнено з Національної поліції України на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» (через скорочення штатів). Під час його звільнення посадовими особами ГУНП в Луганській області було допущено ряд злочинних діянь, з огляду на які його звільнення є незаконним. Вказував, що: «в наказі про звільнення № 410 о/с від 22 травня 2019 року, як підстава звільнення зазначено мій рапорт. Під час ознайомлення із вказаним рапортом, у мене виникла підозра щодо його підробки, а саме, невстановленою посадовою особою шляхом допису, внесено до нього додаткову інформацію - дописано дату «17.05.2019», яка була написана не мною і вочевидь іншим почерком та чорнилами… Рапорт на звільнення вочевидь не стосується службової діяльності (не пов`язаний із виконанням службових обов`язків), а відповідно відноситься до кадрових питань, тому згідно із вищезазначеної інструкції мав бути обов`язково зареєстрованим. Тобто рапорт в якому відсутня дата та реєстраційний індекс взагалі не є документом, тим більше не міг бути підставою для видання наказу ГУНП в Луганській області про моє звільнення. Фактично, відповідно до зазначеної інструкції, вказаний рапорт є лише аркушем паперу з текстом, який не має значення, оскільки відсутній невід`ємний реквізит - дата, тому я розраховував на реалізацію свого права бути звільненим за станом здоров`я на підставі висновку ВЛК по закінченню лікарняного, та таким чином реалізувати надані мені чинним законодавством соціальні гарантії, які встановлені для працівників поліції… Таким чином виникає питання, якщо дата на документі та резолюція керівника не мають значення, навіщо невстановленими особами ГУНП в Луганській області було здійснено їх дописи, тобто під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000357 взагалі не встановлено хто і коли вчинив вищезазначені злочинні дії. Однак, вочевидь, зазначені умисні протиправні дії були направлені на створення ніби законної підстави для мого звільнення, оскільки фактично така підстава була у них відсутня, і саме після допису дати, аркуш із текстом і став ніби документом… Внаслідок зазначених злочинних дій, на підставі сфальсифікованого рапорту, мене було протиправно звільнено з Національної поліції України, шляхом видання протиправного наказу № 410о/с від 22.05.2019, чим завдано істотної шкоди моїм правам, оскільки я мав бути звільнений за станом здоров`я. Написаний мною рапорт без зазначення дати не є документом та не тягне за собою ніяких юридичних наслідків. З огляду на зазначене, через підробку мого рапорту, було відкрито кримінальне провадження № 0000357 від 30.07.2021 року за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. 13.08.2024 року у кримінальному провадженні № 0000357 від 30.07.2021 року було проведено почеркознавчу експертизу, відповідно до якої отримано висновок №СЕ-19/113-24/3681-ПЧ від 13.08.2024. Згідно висновку експерта, який я отримав від Луганської обласної прокуратури листом від 15.01.2025, у п. 2 висновку зазначено: «Рукописні записи «17.05.2019» розташовані під рукописним записом «майор поліції» у рапорті на ім`я начальника ГУНП в Луганській області ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2 про звільнення від 17.05.2019 року, виконано не ОСОБА_2 , а іншою особою». Таким чином експертом встановлено, що в написаному мною під тиском рапорті на звільнення, сторонньою особою було здійснено дописи, які я не робив, чим встановлено факт підробки рапорту. Вочевидь злочинні дії були спрямовані на створення підстав для мого звільнення, будь-які інші розумні обґрунтування цих дій відсутні. Виходячи із зазначеного, на даний час виникли законні підстави для відкриття кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ст. 172 КК України (грубе порушення законодавства про працю). Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи вбачається, що вказані злочинні дії призвели до незаконного звільнення мене з роботи, під час перебування на лікарняному, тобто в діях керівництва ГУНП в Луганській області вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 172 КК України, а саме грубе порушення законодавства про працю, тобто незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів, а також інше грубе порушення законодавства про працю… Крім того, мене не було персонально, у письмовій формі попереджено про можливе звільнення, як передбачено ч. 4 ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію». Таким чином, перебіг двомісячного терміну по закінченню якого я мав бути звільнений взагалі не розпочався, а відповідно звільнення 31.05.2019 під час мого перебування на лікарняному є незаконним. Внаслідок зазначених злочинних дій, на підставі умисно сфальсифікованого рапорту, мене було протиправно звільнено з Національної поліції України, шляхом видання протиправного наказу № 410 о/с від 22.05.2019, чим завдано істотної шкоди моїм правам, оскільки я мав бути звільнений за станом здоров`я на підставі рішення ВЛК від 13.06.2019 (згідно свідоцтва про хворобу ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Луганській області» № 26/2019 я був визнаний непридатним для проходження служби в поліції), так за рішенням МСЕК від 02.07.2019 мені встановлено 3 групу інвалідності. Незаконним (злочинним) звільненням мені було спричинено матеріальну шкоду у розмірі 1794088,53 грн. Розмір матеріальної шкоди визначено відповідно до механізму розрахунку середнього заробітку встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Так, в період часу з 01.06.2019 по 13.02.2025 було 1459 робочих днів. Відповідно до довідки про доходи виданої ГУНП в Луганській області 12.06.2023 № 158/111/22-2023 моя середньоденна заробітна плата складає 1244,90 грн. (розрахунок складається із суми заробітних плат за квітень і травень 2019 року поділеної на загальну кількість робочих днів у квітні та травні 2019 року: 21289,17 грн + 27897,90 грн = 49187,07 грн, 49187,07 грн ? 40 робочих днів = 1 229,67 грн, 1229,67?1459=1794088,53 грн).». В додатку до заяви вказав, крім іншого, фотокопія висновку експерта №СЕ-19/113-24/3681-ПЧ від 13.08.2024».

Докази направлення заяви матеріали скарги не містять.

12 травня 2025 року заявником направлено запит на отримання публічної інформації, відповідно до якого заявник повідомив Директора територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, що 13 лютого 2025 року ним було направлено заяву щодо вчинених керівництвом Головного управління Національної поліції в Луганській області та їх підлеглими працівниками злочину, передбаченого ст. 172 КК України та просив надати інформацію про результати розгляду зазначеної заяви. Відповідь просив надати у сканованому вигляді на ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Листом заступника директора ТУ ДБР у м. Краматорську № 32ПІ/13-3-34/25 від 15 травня 2025 року заявника повідомлено, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у м. Краматорську, розглянуто запит на отримання публічної інформації від 12 травня 2025 року щодо результату розгляду заяви від 13 лютого 2025 року. Повідомлено, що слідчими Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сєвєродонецьку) ТУ ДБР у м. Краматорську здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000357 від 30 липня 2021 року за ч. 2 ст. 365 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР на підставі повідомлення за фактом звільнення ОСОБА_4 , з органів Національної поліції України. Проінформовано, що заяву від 13 лютого 2025 року слідчим долучено до матеріалів кримінального провадження № 0000357 від 30 липня 2021 року з метою перевірки зазначених у ній обставин під час досудового розслідування, про що заявника повідомлено в установленому порядку. Роз`яснено, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядника інформації здійснюється відповідно до статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Вирішуючи вимоги скарги, слідчий суддя висновує таке

Частина перша статті 303 КПК України визначає, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора можуть бути оскаржені на досудовому провадженні.

Зокрема, за п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно з ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Звертаючись зі скаргою заявник просить зобов`язати уповноважених посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Краматорську невідкладно внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування справи, щодо вчинення посадовими особами Головного управління Національної поліції в Луганській області кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 172 КК України

Водночас, з поданої скарги вбачається, що заява, яку просить зобов`язати зареєструвати в ЄРДР заявник не є за своєю суттю заявою про вчинення кримінального правопорушення (в порядку ст. 214 КПК України), а є клопотанням у межах кримінального провадження № 0000357 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, в якому заявник просить, на підставі отриманих у кримінальному провадженні № 0000357 доказів, внести відомості про додаткову правову кваліфікацію діянь третіх осіб за ст. 172 КК України. Про вказане свідчить зокрема й те, що у заяві, поданій до ТУ ДБР заявник посилається на відкрите кримінальне провадження № 0000357 від 30 липня 2021 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, висновки експерта, отримані у кримінальному провадженні № 0000357 від 30 липня 2021 року № СЕ-19/113-24/3681-ПЧ від 13 серпня 2024 року.

Так, відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України до ЄРДР вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела, а також попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого (ч. 5 ст. 40 КПК України).

Прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора (ч. 1 ст. 36 КПК України).

Як указано у висновку з питань застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 607/20877/19, Верховний Суд відзначає, що оскільки відомості до ЄРДР вносять до здійснення досудового розслідування, очевидно, що слідчий (дізнавач, прокурор), зазначає відомості щодо короткого викладу обставин і попередньої кваліфікації, виходячи із інформації, якою володіє на момент реєстрації. Лише в ході розслідування, коли орган досудового розслідування встановить обставини визначені у ст. 91 КПК, стане зрозуміло, чи була попередня кваліфікація, яку внесено до ЄРДР і короткий виклад обставин, відповідними вчиненому діянню, або внесено припущення, яке не було підтверджено, і діяння має іншу кваліфікацію. Саме тому законодавець, у ст. 214 КПК використав терміни «можуть» свідчити про вчинення кримінального правопорушення, «попередня» кваліфікація.

Таким чином, визначення попередньої правової кваліфікації та який саме короткий виклад обставин слід вносити до ЄРДР належить до повноважень органу досудового розслідування чи органів прокуратури у визначених законом випадках.

Відповідно до ст. 214 КПК України відомості про особу та попередню кваліфікацію її дій вносяться до ЄРДР слідчим або прокурором. А тому, у скаржника відсутнє право на реєстрацію повідомлення про злочин за бажаною ним кваліфікацією дій інших осіб за диспозицією КК України, оскільки право на кримінально-правове переслідування конкретної третьої особи із обраною самостійно кваліфікацією скаржнику не гарантується положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини. Кримінально-правова кваліфікація обставин вчинення злочину особою є підставою для оголошення про підозру і здійснюється виключно в порядку ст. 22 КПК України органом досудового розслідування.

Крім того ст. 303 КПК України передбачає можливість оскаржувати бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей до ЄРДР, однак не наділяє слідчого суддю правом вирішувати питання щодо правильності, повноти, коректності відомостей, внесених в ЄРДР, доповнення додатковою кваліфікацією кримінального правопорушення шляхом надання відповідних вказівок уповноваженим особам.

Слідчий суддя роз`яснює, що предметом оскарження за ч. 1 ст. 303 КПК України, поряд з бездіяльністю слідчого, дізнавача, прокурора, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, також є і бездіяльність, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк. У той час, як слідчим внесені до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 365 КК України у кримінальному провадженні № 0000357, а норми КПК України не встановлюють окремого строку оскарження дій слідчого щодо відмови у внесенні до ЄРДР додаткових відомостей, які, на думку заявника, стосуються цього провадження під час отримання доказів у кримінальному провадженні.

Тобто, чинним КПК України не визначено строк прийняття процесуального рішення про додаткову кваліфікацію дій третіх осіб після отримання заяви у межах кримінального провадження, що знаходиться в провадженні слідчого.

Отже, враховуючи наведенні вище положення КПК України, з огляду на те, що ч. 1 ст. 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які оскаржуються під час досудового розслідування, слідчий суддя висновує, що за таких обставин вирішення вимог скарги ОСОБА_2 не відноситься до компетенції слідчого судді та не є предметом оскарження слідчому судді під час досудового розслідування в порядку ст. 303 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження за скаргою у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора, що не підлягає оскарженню.

Оскільки скаржником подано скаргу з вимогами, що не входять до переліку, визначеного ч. 1 ст. 303 КПК України, наявні підстави для відмови у відкритті провадження за такою скаргою.

В цьому випадку слідчим суддею скарга до розгляду не призначається і її розгляд по суті не здійснюється.

З урахуванням наведеного, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 КПК України у відкритті провадження у скарзі на бездіяльність слідчого слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 303-306, 369, 372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її постановлення.

Ухвала складена та підписана 20 травня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1