Провадження № 1-кс/554/7549/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2025 року місто Полтава

Суддя Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву про самовідвід судді Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_5 від участі у розгляді кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000024 від 03 серпня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 212, ч.ч.1, 3, 4 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду міста Полтави надійшла заява судді ОСОБА_5 про самовідвід від участі у розгляді кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000024 від 03 серпня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 212, ч.ч.1, 3, 4 ст. 358 КК України.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану заяву про самовідвід від 09 червня 2025 року розподілено для розгляду судді Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 .

У заяві про самовідвід суддя ОСОБА_5 покликається на свій обов`язок подати заяву про самовідвід з огляду на таке. 31 травня 2025 року було зареєстровано шлюб, укладений між хрещеницею судді та рідним сином ОСОБА_6 , який є захисником у вищевказаній справі.

Релігійний обряд хрещення дитини відбувся більше 20 років тому. З батьком хрещениці суддя має дружні стосунки з дитинства, разом навчалися в школі, потім тривалий час працювали разом в місті Лисичанську Луганської області.

У 2022 році, після початку широкомасштабного вторгнення рф, родина хрещениці покинула тимчасово окуповану територію та проживає у місті Полтаві. Деякий час вони разом проживали в належному ОСОБА_5 будинку в місті Полтаві.

До цього часу родини підтримують міцні дружні, родинні стосунки, постійно спілкуються.

Стверджує, що до реєстрації шлюбу він не мав жодних позапроцесуальних стосунків як зі стороною захисту, так і з стороною обвинувачення.

Однак, після реєстрації шлюбу та утворення нової родини, з об`єктивних причин, які не залежать від волі судді, він фактично набуває близьких родинних та соціальних стосунків із захисником у справі ОСОБА_6 та його рідним сином.

Зокрема, за традиціями українського народу він був запрошений та брав участь у святкуванні весілля, де також був присутній ОСОБА_6 .

Надалі, з об`єктивних обставин (родинні стосунки), суддя вважає, що очевидно він не зможе уникнути позапроцесуальних стосунків із ОСОБА_6 та його сином, зокрема, у спільній участі в родинних святах, допомозі молодій родині, іншому спілкуванні.

Для судді є очевидним, що сторонній спостерігач та громадськість в цілому, за таких обставин, будуть мати значні сумніви у його неупередженості у цій справі, а будь-яке судове рішення не матиме довіри в суспільстві.

До заяви про самовідвід суддя надав роздруківки скриншотів дописів в соціальній мережі Facebook з покликанням на Інтернет-видання «Полтавщина» та на Інтернет-сторінку poltava.to|news про те, що суддя ОСОБА_7 відвідав весілля сина адвоката ОСОБА_8 , який захищає колишнього міського голову ОСОБА_9 зі святкування цієї події і коментарями авторів таких дописів.

Суддя Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглядати заяву за його відсутності та підтримує заявлений ним самовідвід.

З урахуванням положень ст. 81 КПК України, суд вважає за можливе розглянути заяву про самовідвід без участі судді.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви про самовідвід судді Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_5 , оскільки вказані у ній підстави для самовідводу є вагомими та можуть викликати сумнів у неупередженості судді.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення заяви.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 у судове засідання повторно не з`явився, подав на адресу суду письмову заяву про розгляд заяви без його участі.

Представник потерпілого у судове засідання повторно не з`явився, про розгляд заяви про самовідвід судді повідомлений належним чином.

За таких обставин, суд вважає, що неявка належним чином повідомлених учасників судового провадження не перешкоджає розгляду заяви судді про самовідвід. Водночас суд забезпечив всім учасникам рівні можливості брати участь у розгляді заяви та висловити свою думку з приводу заявленого самовідводу.

Заслухавши думки прокурора, обвинуваченого, дослідивши заяву про самовідвід та матеріали судової справи, які необхідні для вирішення вказаного процесуального питання, суд приходить до таких висновків.

Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини, як джерело права.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а тому наявні підстави для розгляду заяви про самовідвід по суті.

Установлено, що у провадженні судді Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_5 з 13 лютого 2024 року перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000024 від 03 серпня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 212, ч.ч. 1, 3, 4 ст. 358 КК України (справа №554/13001/22). Також установлено, що захист обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні здійснює адвокат ОСОБА_6 .

09 червня 2025 року суддя ОСОБА_5 заявив самовідвід від участі у розгляді зазначеного кримінального провадження з вищевикладених підстав, про що зареєстровано відповідну письмову заяву.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя місцевого суду здійснює правосуддя в порядку, встановленому процесуальним законом, а також інші повноваження, визначені законом.

Пунктом 1 частини сьомої статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Приймаючи присягу, суддя бере на себе зобов`язання, зокрема, об`єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно, справедливо та кваліфіковано здійснювати правосуддя від імені України, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, чесно і сумлінно здійснювати повноваження та виконувати обов`язки судді, дотримуватися етичних принципів і правил поведінки судді (стаття 57 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, зазначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Важливою процесуальною гарантією реалізації права кожної людини на справедливий розгляд незалежним і безстороннім судом у кримінальному провадженні України є інститут відводів (самовідводів) професійних суддів.

Відповідно до статті 15 Кодексу суддівської етики від 18 вересня 2024 року суддя заявляє самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законом. У разі виникнення сумнівів у судді щодо його неупередженості у результаті розгляду справи суддя має право заявити самовідвід. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід.

У чинному кримінальному процесуальному законі закріплено інститут відводу (самовідводу) судді, який, по суті, є єдиним способом вирішення конфлікту інтересів в їхній професійній діяльності, прямо передбаченим законом. При цьому, інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Відвід дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть, якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.

Наявність безсторонності для цілей, передбачених пунктом 1 статті 6 Конвенції, визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаушильд проти Данії» від 24.05.1989).

При об`єктивному підході до встановлення наявності/відсутності упередженості суді повинно бути визначено чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність, зважаючи на безпосередню поведінку судді.

Разом з тим, надаючи оцінку об`єктивності судді під час вчинення ним процесуальних дій, необхідно виходити з таких критеріїв: чи вільний суддя під час виконання ним своїх обов`язків від будь-яких заходів впливу; чи сприяє його поведінка у судовому процесі та за стінами суду підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі; чи вчинялись суддею дії, які можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та приймати рішення у справах.

Суд також враховує позицію, висловлену Європейським Судом з прав людини у рішенні від 15.07.2020 у справі №16695/04 «Газета Україна-Центр проти України». У розрізі розгляду вказаної справи Європейський Суд вказав, що суб`єктивний критерій, то презумпція особистої неупередженості судді, який діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного. При цьому важливим залишається також об`єктивний критерій окремо від поведінки суддів та наявність обставин існування переконливих фактів, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Положеннями статей 75, 76 КПК України передбачено вичерпний перелік обставин, що виключають участь судді в кримінальному провадженні, та обставин за яких суддя не має права брати участь у кримінальному провадженні серед яких: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Частиною першою статті 80 КПК України передбачено, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до статей 80, 81 КПК України заява судді про самовідвід та ухвала суду, якою вирішується питання про самовідвід судді, повинні бути вмотивованими.

Обґрунтовуючи заяву про самовідвід, суддя ОСОБА_5 покликається на те, що він є хрещеним батьком доньки його давнього друга, остання стала нареченою сина ОСОБА_6 , який є захисником обвинуваченого ОСОБА_4 у цій справі. Також суддя 31 травня 2025 року взяв участь у святкуванні весілля, де був присутній і ОСОБА_6 . На думку судді ОСОБА_5 , в подальшому, у зв`язку з родинними відносинами, він не зможе уникнути позапроцесуальних стосунків із ОСОБА_6 , тому сторонній спостерігач та громадськість в цілому будуть мати значні сумніви у його неупередженості у цій справі.

Стосовно доводів судді у заяві про самовідвід про неможливість його участі у справі через його родинні стосунки з адвокатом, як хрещеного батька нареченої сина захисника, суд зазначає, що вказані обставини відповідно до статей 75, 76 КПК України не визначені як підстава для відводу (самовідводу) судді.

Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК України близькі родичі та члени сім`ї - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Тобто кримінальне процесуальне законодавство не визначає хрещеного батька особи, яка є нареченою сина адвоката, як родинні відносини.

Також Закон України «Про запобігання корупції» містить визначення «близькі особи», якими є члени сім`ї суб`єкта, зазначеного у частині першій статті 3 цього Закону, а також чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна та двоюрідна сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеного суб`єкта. Поняття близьких осіб в порівнянні з поняттям «близькі родичі» є більш широким, але також не відносить до числа таких хрещеного батька нареченої сина захисника.

Отже, цей тип стосунків, про які йдеться в заяві судді, не віднесено законодавцем до родинних, а тому не може бути підставою для відводу в контексті п. 1 ч.1 ст. 75 КПК України, а відтак суд розглядає заяву судді відповідно до положень п. 4 ч.1 ст.75 КПК України.

Так, пунктом 4 частини 1статті 75 КПК України передбачено, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості. Поняття «інших обставин» є оціночним, а тому має вирішуватися в кожному конкретному випадку.

Як випливає із аналізу норми ст.75 ч.1 п.4 КПК України, під «іншими обставинами», які викликають сумнів у неупередженості судді, мають розглядатися, зокрема, наступні: 1) суддя є двоюрідним чи троюрідним братом або сестрою, дядьком чи тіткою, племінником чи племінницею чи іншим родичем, хрещеним батьком чи хрещеною матір`ю, хрещеником чи хрещеницею слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача або членів їх сімей; 2) у результатах судового розгляду зацікавлені родичі дружини чи чоловіка судді; 3) суддя перебуває в дружніх або неприязних стосунках з кимось із учасників кримінального провадження; 4) суддя перебуває в матеріальній, службовій або іншій залежності від когось із учасників кримінального провадження; 5) суддя публічно, усно або письмово, у тому числі в засобах масової інформації, наперед висловив свою думку щодо винуватості обвинуваченого або з інших питань ще не закінченого відповідним судовим рішенням кримінального провадження.

Слід зазначити, що в даному випадку не встановлено обставин, які б свідчили про необ`єктивність судді ОСОБА_5 при розгляді цієї справи і про заінтересованість судді у результаті розгляду справи до моменту заявлення про самовідвід.

Отже, щодо суб`єктивного критерію суд констатує, що ознак упередженості судді ОСОБА_5 при розгляді справи на даний час не встановлено.

Щодо об`єктивного критерію сам суддя зазначає, що у нього через факт одруження його хрещеної дочки із сином адвоката ОСОБА_6 , який бере участь як захисник обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, в якому суддя ОСОБА_5 є головуючим, можуть виникнути позапроцесуальні стосунки із ОСОБА_6 та його сином, яких він не зможе уникнути, зокрема, це спільна участь у родинних святах, допомога молодій родині та інше спілкування.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності («Фей проти Австрії»).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У пунктах 105, 106 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Волков проти України" від 9 квітня 2013 року зазначено, що у деяких випадках, коли може бути важко забезпечити докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді, вимога об`єктивної безсторонності забезпечує ще одну важливу гарантію (див. "Пуллар проти Сполученого Королівства", 10 червня 1996 року, § 32, Звіти 1996-111).

У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 року у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

За змістом статті 6 Конвенції суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ветштайн проти Швейцарії» від 21.12.2000).

Крім того, ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказує, що справедливим в розумінні ст.6 Конвенції може вважатися тільки такий суд, який діє незалежно від будь-яких обставин особистого (людського) чи іншого плану, є безстороннім та безпристрасним, тобто, при абсолютній відсутності обставин, які можуть викликати сумніви в об`єктивності та неупередженості судді.

Отже, відводу підлягає суддя не лише у разі існування фактів що свідчать про упередженість судді, але й у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли би виникнути сумніви в неупередженості судді.

Європейський суд застерігає, що навіть самі лише сумніви "розсудливого спостерігача" в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд.

За змістом пункту 12 висновку № 1 (2001) КРЄС для Комітету Ради Європи Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при постановлені судових рішень щодо сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але і з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Суд звертає увагу на положення пункту 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів, які передбачають, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

В пункті 77 Коментарів міститься визначення розумного спостерігача та формулювання коли у розумного спостерігача могли б виникнути сумніви.

Також у пункті 79 Коментарів до Бангалорських принципів поведінки суддів щодо вагомості переконання судді у необхідності самовідводу зазначено, що згода сторін не має значення. Навіть якщо сторони висловлюють згоду на участь у судовому процесі судді, який/яка вважає, що потрібно заявити самовідвід, подальша участь такого судді в розгляді справи не є виправданою. Справа в тому, що суспільство також зацікавлене в очевидно об`єктивному здійсненні правосуддя.

Відповідно до п. 81 цих Коментарів загальноприйнятим критерієм для відводу судді є наявність обґрунтованої підозри в його/її упередженості. Для того, щоб встановити наявність упередження, застосовують різні формулювання. До них, зокрема, належать такі як «висока ймовірність» упередження та «реальна ймовірність», «значна можливість» та «обґрунтована підозра» в упередженості. Підозри щодо упередженості мають бути обґрунтовані і висловлені розумними, справедливими та обізнаними людьми, що знаються на питанні і володіють необхідною інформацією. Критерій полягає в тому, що «які б висновки зробила така особа, яка має реалістичні і практичні погляди на справу? Чи вважатиме така особа, що, на його/її думку, існує велика ймовірність того, що особа, яка приймає рішення, свідомо чи не свідомо вчинить несправедливо». Існування такого гіпотетичного розумного спостерігача за поведінкою судді припускається з метою підкреслити, що цей критерій об`єктивний, ґрунтується на потребі забезпечити суспільну довіру до судової системи і передбачає не лише оцінку компетентності чи роботи судді його/її колегами.

Серед іншого, у пункті 86 Коментарів зазначено, що критерієм для відводу все ж слугує внутрішня позиція судді, хоч і її оцінює з об`єктивної точки зору розумна особа. Розумна особа має уявити стан мислення судді з урахуванням конкретних обставин. У цьому відношенні часто цитована думка про те, що «правосуддя має сприйматися як здійснене», є невід`ємною від критерію, який стосується обґрунтованої підозри в упередженості.

За змістом пункту 90 Коментарів, залежно від обставин, обґрунтована підозра в упередженості може виникати, зокрема, у випадках, якщо з будь-якої іншої причини існують реальні підстави сумніватися у здатності судді відкинути сторонні міркування, упередження чи прихильність і в здатності судді винести об`єктивне рішення щодо питань, які розглядаються. За рівності всіх інших умов, що більше часу минуло з моменту подій, які начебто слугують підставою для упередженості, то менш вагомими є підстави для заперечення.

Відповідно до ст.14 Кодексу суддівської етики суддя не має допускати позапроцесуальних взаємовідносин з учасниками судового процесу у справі, що перебуває у його / її провадженні. Суддя має уникати поведінки, що може викликати сумнів чи створити враження про наявність у судді прихильності чи упередженого ставлення до учасників справи чи їх представників.

Аналіз положень статті 14 Кодексу суддівської етики дає підстави для висновку, що суддя має спілкуватися з учасниками процесу лише під час розгляду справи по суті, як незалежний арбітр, забезпечуючи рівне ставлення до всіх учасників судового розгляду. Формулювання коментованої статті допускає одночасне позапроцесуальне спілкування з усіма учасниками процесу. Водночас спілкування поза процесом з одним учасником за відсутності іншого може призвести до виникнення у відсутнього учасника сумнівів у неупередженості судді. Треба враховувати, що суддів неможливо повністю ізолювати від контактів зі сторонами по справі. Суддя є людиною, яка має певне коло спілкування, друзів, знайомих, сусідів. Однак суддя повинен усвідомлювати, що навіть якщо таке спілкування не буде стосуватись судового розгляду справи та не вплине на неупередженість судді, у інших учасників процесу може складатись зовсім інше враження, що в подальшому може негативно вплинути на відношення громадян як до цього судді, так і до всієї судової системи. Суддя повинен уникати надання переваг одному учаснику порівняно з іншим, адже такі дії судді у стороннього спостерігача можуть створити уявлення про «вибіркове, договірне правосуддя».

Відповідно до ст. 3 ч.1 «Порядку здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо конфлікту інтересів в діяльності суддів та інших представників судової системи та його врегулювання», затвердженого Радою суддів України від 04 лютого 2016 року № 2, суб`єкти конфлікту інтересів повинні прагнути самостійно та своєчасно вживати заходи із запобігання виникненню конфлікту інтересів та його врегулювання (в тому числі, в порядку передбаченому процесуальним законодавством). Суб`єкт конфлікту інтересів зобов`язаний вживати заходів щодо недопущення виникнення конфлікту інтересів у його діяльності; не вчиняти дій та не приймати рішень по суті в рамках виконання своїх службових повноважень в умовах реального конфлікту інтересів (п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Порядку).

Згідно з п. «г» ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» до суб`єктів, на яких поширюється дія цього Закону є судді Конституційного Суду України та інші професійні судді.

Згідно зі ст.28 Закону особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів і не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів, вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Отже суддя, встановивши, що є підстави для можливого виникнення конфлікту інтересів, зобов`язаний вживати заходів для його самостійного врегулювання.

До способів самостійного врегулювання конфлікту інтересів в силу вимог ч.1 ст.15 Порядку здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо конфлікту інтересів в діяльності суддів та інших представників судової системи та його врегулювання, поміж інших, належать самовідвід в порядку, передбаченому процесуальним законодавством.

Відтак, при визначенні наявності чи відсутності конфлікту інтересів слід перш за все виходити з приватного інтересу судді, який розглядає конкретну справу, та можливості впливу такого приватного інтересу на об`єктивність чи неупередженість рішення такого судді.

У разі наявності ознак конфлікту інтересів, тобто існування певного приватного інтересу, зумовленого особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками, та можливості його впливу на дії чи рішення судді, конфлікт підлягає врегулюванню в установленому порядку (самовідвід, розкриття інформації про конфлікт інтересів та ін.). У іншому випадку (за відсутності приватного інтересу), конфлікт інтересів не виникає й не потребує врегулювання.

Радою суддів України підготовлено Посібник «Особливості конфлікту інтересів у діяльності судді та рекомендації щодо його запобігання і врегулювання у типових ситуаціях» з метою роз`яснення актуальних питань запобігання та врегулювання конфлікту інтересів на основі міжнародних стандартів та положень національного законодавства, надання методичної допомоги суддям, а також з метою формування єдиного підходу до розуміння і дотримання правил врегулювання конфлікту інтересів у діяльності суддів.

За даними рекомендаціями надано роз`яснення щодо поняття дружні стосунки та по іншим спірним питанням щодо конфлікту інтересів.

Дружні стосунки особи не підлягають правовому регулюванню, тим не менш маючи статус суб`єктів, уповноважених державою на здійснення функції правосуддя, суддям як і іншим суб`єктам, на яких поширюється дія Закону «Про запобігання корупції», доцільно уважно підходити до свого приватного життя з огляду на увагу громадськості до особистості судді.

Закон прямо не називає у переліку осіб, стосунки з якими впливають на наявність конфлікту інтересу, осіб, пов`язаних з суддями дружніми стосунками, сусідськими відносинами, є кумами, осіб, які разом із суддями навчалися в освітніх закладах, були колегами протягом певного періоду, або іншим чином проводили тривалий час разом.

У випадку існування приватного інтересу за участі таких осіб суддям рекомендується брати до уваги наступні обставини: характер знайомств з наведеними особами, тривалість дружніх, сусідських або інших особистих позаслужбових стосунків, наявність фактичного періодичного спілкування з цими особами та інші факти, які характеризують ступінь особистих стосунків судді.

Аналіз норм Закону України «Про запобігання корупції» дозволяє зробити висновок, що наявність у судді приватного інтересу приводить до виникнення потенційного чи реального конфлікту інтересів.

Для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії суддею в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів суддя має встановити наявність обов`язкової сукупності таких обставин, як: 1) наявність у судді факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими повноваженнями судді із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення.

Слід розуміти, що конфлікт інтересів, який врегульовується у спосіб, визначений процесуальним законом, може бути тільки реальним конфліктом інтересів, оскільки існує суперечність між приватним інтересом судді та його посадовими (службовими) повноваженнями під час здійснення суддею правосуддя.

Зі змісту заяви судді ОСОБА_5 та інформації, відображеній у ЗМІ, вбачається суперечність між приватним інтересом судді і службовими повноваженнями судді ОСОБА_5 , що з точки зору стороннього спостерігача може викликати у суспільстві недовіру до об`єктивності та неупередженості цього судді при ухвалені ним судових рішень у даній справі. Це в подальшому може ставити під сумнів і законність цих рішень, а також негативно вплинули на ступінь довіри суспільства до судової влади в цілому через висвітлення зазначених подій в медіа просторі.

Отже, суд вважає достатніми саме ці твердження в заяві про самовідвід судді ОСОБА_5 про наявність обставин, які можуть викликати сумніви у його неупередженості, що у подальшому може ускладнити розгляд справи та викликати сумніви у стороннього спостерігача в об`єктивності ухваленого ним судового рішення.

Тому, враховуючи практику ЄСПЛ, задля усунення будь-яких сумнівів у неупередженості складу суду, який розглядає кримінальне провадження, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення достатніх гарантій для того, щоб виключити сумніви за об`єктивним критерієм з боку стороннього спостерігача у безсторонності і неупередженості суду, беручи до уваги положення ст. 3 Європейського статуту судді, яка передбачає, що суддя не тільки повинен бути неупередженим, але й має сприйматися будь-ким як неупереджений, вважає, що заяву про самовідвід судді Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_5 від участі у розгляді кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000024, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 212, ч.ч.1,3,4 ст. 358 КК України, необхідно задовольнити.

При ухваленні рішення в цій справі суд також враховує, що конфлікт інтересів судді ОСОБА_5 вже був врегульований у схожій ситуації в іншому кримінальному провадженні, з аналогічними обставинами, викладеними у заяві про самовідвід судді ОСОБА_5 , ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 05 червня 2025 року (справа №554/1804/23; провадження № 1-кс/554/7335/2025).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 8, 9, ч. 3 ст. 35, п. 4 ч. 1 ст. 75 , ч. 1, 2 ст.80, 370, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву судді Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_5 про самовідвід задовольнити.

Суддю Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_5 відвести від участі у розгляді кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000024 від 03 серпня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 212, ч.ч. 1, 3, 4 ст. 358 КК України (справа №554/13001/22; провадження №1-кп/554/143/2025).

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000024 від 03 серпня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 212, ч.ч. 1, 3, 4 ст. 358 КК України (справа №554/13001/22; провадження №1-кп/554/143/2025) передати для здійснення повторного автоматизованого розподілу у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 35 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1