Справа № 720/3065/24
Провадження № 1-кп/720/29/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

законного представника ОСОБА_5

особа, відносно якої застосовуються заходи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця об`єднані кримінальні провадження № 0000202 від 07 вересня 2024 року та № 0000270 від 07 грудня 2024 року за клопотаннями про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальних провадженнях відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ст. ст. 289 ч. 2, 185 ч. 4 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

06 вересня 2024 року приблизно о 23 годині 00 хвилин ОСОБА_6 через зачинену хвіртку проник на територію господарства по АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_7 , де впевнившись, що його дії ніхто не викриває, підійшов до мотоцикла марки «Alpha» моделі «ZS50F» та виштовхав вищевказаний транспортний засіб на вул. Федьковича в с. Негринці Дністровського району Чернівецької області, тобто незаконно заволодів транспортним засобом - мотоциклом марки «Alpha» моделі «ZS50F», після чого розпорядився вищевказаним транспортним засобом на власний розсуд.

Таким чином, дії ОСОБА_6 містять ознаки суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, за кваліфікуючою ознакою, поєднана з проникненням у інше сховище, однак дане діяння не є злочином у зв`язку з тим, що на момент вчиненого суспільно небезпечного діяння ОСОБА_6 виявляв ознаки психічного захворювання у формі помірної розумової відсталості зі значними порушеннями поведінки та за своїм психічним станом він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, тобто не був суб`єктом вчиненого діяння через неосудність.

Крім цього, 05 грудня 2024 року приблизно о 16 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи в житловому будинку, який розташований по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_8 , спільно із останнім розпивали алкогольні напої. В подальшому приблизно о 19 годині 00 хвилин 05 грудня 2024 року, ОСОБА_6 , в умовах воєнного стану, маючи мету незаконного збагачення, будучи в стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи у вищевказаному житловому будинку, впевнившись, що його дії ніхто не викриває, шляхом вільного доступу, таємно, із шухляди тумбочки, викрав належні ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 20000 гривень, після цього залишив житловий будинок та розпорядився викраденими грошовими коштами на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду.

Таким чином, дії ОСОБА_6 містять ознаки суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за кваліфікуючою ознакою, вчинена в умовах воєнного стану, однак дане діяння не є злочином у зв`язку з тим, що на момент вчиненого суспільно небезпечного діяння ОСОБА_6 виявляв ознаки психічного захворювання у формі помірної розумової відсталості зі значними порушеннями поведінки та за своїм психічним станом він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, тобто не був суб`єктом вчиненого діяння через неосудність.

ОСОБА_6 винним себе визнав повністю і показав, що дійсно 06 вересня 2024 року через зачинену хвіртку проник на територію господарства ОСОБА_9 , яке розташовано по АДРЕСА_2 , звідки вкрав мотоцикл марки «Alpha», якого обміняв у ОСОБА_10 на побутову техніку. Крім цього, 05 грудня 2024 року він вживав алкогольні напої разом із ОСОБА_8 у будинку останнього в с. Драниця Дністровського району та після того як ОСОБА_8 заснув, він викрав в нього з тумбочки близько 20000 гривень, за які в послідуючому купив одяг та продукти харчування.

Суд, оцінивши у сукупності зібрані досудовим слідством та досліджені судом докази, приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечних діянь, що містить ознаки кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 289 ч. 2, 185 ч. 4 КК України знайшов свого підтвердження та доводиться показами потерпілих, свідків та письмовими доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_11 подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та вказав, що претензій морального та матеріального характеру до ОСОБА_6 він не має.

Потерпілий ОСОБА_8 показав суду, що 06 вересня 2024 року спільно із ОСОБА_6 розпивали алкогольні напої в його житловому будинку в с. Драниця Дністровського району. В подальшому через алкогольне сп`яніння він заснув, а ОСОБА_6 перебуваючи у будинку із шухляди тумбочки, викрав належні йому грошові кошти в сумі 20000 гривень. По даний час викрадене майно йому не повернуто.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_12 показали суду, що 06 вересня 2024 року ОСОБА_6 обміняв у ОСОБА_10 мотоцикл марки «Alpha» на побутову техніку.

Крім того, вина ОСОБА_6 також підтверджується наступними письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, які суд визнає належними і допустимими: протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від ОСОБА_11 від 07 вересня 2024 року; протоколом огляду місця події від 07 вересня 2024 року, а саме домоволодіння ОСОБА_11 ; заявою ОСОБА_12 від 07 вересня 2024 року про добровільну видачу працівникам поліції мотоцикла марки «Alpha» моделі «ZS50F»; висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/126-24/10741-АВ від 10 жовтня 2024 року, згідно якого мотоцикл марки «Alpha» моделі «ZS50F» є транспортним засобом виробництва Китаю із робочим об`ємом двигуна 107 куб.см.; висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/126-24/11238-АВ від 22 жовтня 2024 року, згідно якого середня ринкова ціна мотоцикла марки «Alpha» моделі «ZS50F» із робочим об`ємом двигуна 107 куб.см. становить 10500 гривень; протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від ОСОБА_8 від 07 грудня 2024 року; протоколом огляду місця події від 07 грудня 2024 року, а саме домоволодіння ОСОБА_8 ; протоколом огляду речей від 07 грудня 2024 року, яких добровільно видав ОСОБА_6 , протоколом про зняття показань технічних приладів та технічних засобів від 30 грудня 2024 року; протоколом огляду речей від 30 грудня 2024 року; а також наявними у справі речовими доказами.

Судом обґрунтовано покладені в основу рішення досліджені в порядку ст. 94 КПК України докази, які об`єктивно узгоджуються між собою, доповнюють один одного і не мають суперечностей, прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, та які у своїй сукупності вказують на вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечних діянь, що містить ознаки кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 289 ч. 2, 185 ч. 4 КК України.

Разом з тим, спричинення ОСОБА_6 матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_11 в розмірі 10500 гривень внаслідок незаконного заволодіння транспортним засобом, суд вважає за необхідне виключити з інкримінованого ОСОБА_6 діяння з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному проваджені підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до роз`яснень. викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при вирішенні питання про те, чи були збитки реальним, необхідно виходити з положень п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, де зазначено, що такими збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, що вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. У разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначити виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту.

Приймаючи до уваги, що вказана у клопотанні сума завданої потерпілому ОСОБА_11 шкоди в розмірі 10500 гривень є ринковою вартістю викраденого мотоцикла, вказаний мотоцикл не був пошкоджений, зберігається у органах поліції та має бути повернутий потерпілому, стороною обвинувачення не надано суду належних та допустимих доказів про реальні спричинені збитки майну потерпілого внаслідок незаконного заволодіння ОСОБА_6 мотоциклом, суд вважає недоведеним спричинення потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на вказану суму, у зв`язку із чим, посилання на спричинення йому матеріальних збитків на зазначену суму слід виключити з інкримінованого ОСОБА_6 діяння.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 1510 від 02 жовтня 2024 року проведеної експертом Чернівецької філії судово-психіатричних експертиз ДУ «ІСП МОЗУ» вбачається, що ОСОБА_6 на даний час виявляє ознаки психічного захворювання у формі помірної розумової відсталості зі значними порушеннями поведінки та на період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, він теж виявляв ознаки психічного розладу у формі помірної розумової відсталості зі значними порушеннями поведінки. За своїм психічним станом вія не може та не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, а тому на даний час до ОСОБА_6 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання.

Аналогічне вбачається з висновку судово-психіатричної експертизи № 63 від 08 січня 2025 року, проведеної експертом Чернівецької філії судово-психіатричних експертиз ДУ «ІСП МОЗУ».

Виходячи з роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК) - висновку судово-медичної експертизи.

Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів - психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Згідно ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

В силу ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Згідно ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Відповідно до ст. 512 КПК України судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосування, а в силу ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінально процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються вищевказані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Як зазначає Касаційний кримінальний Суд у складі Верховного суду у постанові від 30.05.2019 року №243/4632/17 (провадження № 51-5807км18) метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК України критерії в їх сукупності.

Враховуючи, що ОСОБА_6 за своїм психічним станом і характером вчиненого ним кримінального правопорушення потребує застосування примусових заходів медичного характеру в примусовому порядку, оскільки вчинив суспільно небезпечні діяння передбачені ст.ст. 289 ч. 2, 185 ч. 4 КК України у стані неосудності, а відтак до нього згідно вимог ст.ст. 512, 513 КПК України та ст.ст. 93, 94 КК України слід застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання.

Таким чином враховуючи висновок експерта, тяжкість вчиненого у стані неосудності діяння, характер і тяжкість захворювання ОСОБА_6 до нього необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання.

Суд зауважує, що відповідно до роз`яснень наданих у п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», а саме, що визначаючи відповідно до частин 3-5 ст. 94 КК тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. При цьому в ухвалі (постанові) суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру, проте необхідно зазначити про скасування з часу доставки (прийому) неосудного до цього закладу запобіжного заходу (якщо останній був застосований). Копії ухвал (постанов) суду про застосування примусових заходів медичного характеру після набрання законної сили надсилаються судом на виконання до закладу охорони здоров`я за місцем її проживання і до органів внутрішніх справ, а також експертній установі, де особа перебувала на обстеженні.

Питання про відшкодування витрат на залучення експерта суд вирішує у відповідності до приписів ст.ст. 122, 124 КПК України.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», судові витрати покладаються тільки на засуджених.

Отже, покладання судових витрат за проведення експертиз у кримінальному провадженні за ухвалою про застосування примусових заходів медичного характеру чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено, тому їх слід компенсувати за рахунок держави.

Запобіжний захід не обирався, долю речових доказів слід вирішити в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України, а саме викрадений мотоцикл марки «Alpha» моделі «ZS50F» слід повернути власнику потерпілому ОСОБА_11 , викрадені грошові кошти в сумі 6900 гривень слід повернути власнику потерпілому ОСОБА_8 , добровільно видані ОСОБА_6 наручний годинник бренду «Tommy Hilfigtr» та мобільний телефон марки «Bravis» моделі «A506 Cristal», які були придбані останнім за викрадені у ОСОБА_8 кошти, слід передати потерпілому в рахунок відшкодування завданої шкоди. Наявні в матеріалах провадження ДВД диски на яких були відображені обставини події слід залишити в справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 92-94 КК України, ст.ст. 503, 512, 513, 516 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у об`єднаних кримінальних провадженнях № 0000202 від 07 вересня 2024 року та № 0000270 від 07 грудня 2024 року за ознаками суспільно небезпечних діянь, передбачених ст. ст. 289 ч. 2, 185 ч. 4 КК України, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця с. Драниця Дністровського району Чернівецької області - задовольнити

Застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання.

Речові докази кримінального провадження:

- мотоцикл марки «Alpha» моделі «ZS50F», який знаходиться на зберіганні в ВП № 2 (м. Хотин) Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області, повернути власнику ОСОБА_11 , знявши з нього арешт накладений ухвалою слідчого судді Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 вересня 2024 року;

- ДВД - диск із відеозаписом продажу викраденого мотоцикла, який знаходиться у матеріалах справи, залишити у справі;

- грошові кошти в сумі 6900 (шість тисяч дев`ятсот) гривень, які стали предметом кримінального правопорушення та зберігаються у філії АТ «Державний експертно-імпортний банк України» в м. Чернівці, повернути власнику ОСОБА_8 , знявши з них арешт накладений ухвалою слідчого судді Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 грудня 2024 року;

- наручний годинник бренду «Tommy Hilfigtr» та мобільний телефон марки «Bravis» моделі «A506 Cristal», які знаходяться на зберіганні в ВП № 2 (м. Хотин) Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області, передати потерпілому ОСОБА_8 , в рахунок відшкодування завданої шкоди, знявши з них арешт накладений ухвалою слідчого судді Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 грудня 2024 року;

- ДВД - диск із відеозаписом з магазину «Класік», який знаходиться у матеріалах справи, залишити у справі.

Судові витрати за проведення судових експертиз по справі в сумі 3979 гривень 50 копійок віднести на рахунок держави.

На ухвалу може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через Новоселицький районний суд протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1