ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 609/457/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/263/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.126 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 27 травня 2025 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малі Дедеркали Шумського району Тернопільської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням ч.3 ст.72 КК України, покарання, призначене за вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 08 травня 2025 року у виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок - виконувати самостійно.

Згідно вироку, 29 квітня 2025 року, близько 16 години 30 хвилин між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які перебували на подвір`ї господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_8 , виник протиправний умисел спрямований на завдання фізичного болю співжительці ОСОБА_9 .

В подальшому, 29 квітня 2025 року близько 16 години 30 хвилин, ОСОБА_8 , реалізовуючи свій протиправний умисел, перебуваючи на подвір`ї господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту із ОСОБА_9 , наблизився до останньої та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, схватив обома рука ОСОБА_9 за її обидві руки та почав шарпати, в ході чого остання втративши рівновагу впала на ґрунтове покриття, де ОСОБА_8 , продовжуючи свої протиправні дії, стоячи над ОСОБА_9 , наніс правою ногою один удар в область передпліччя ОСОБА_9 .

Своїми протиправними діями ОСОБА_8 завдав потерпілій ОСОБА_9 фізичного болю та не спричинив тілесних ушкоджень.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.126 КК України, тобто в умисному завданні удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини справи та кримінально-правову кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 27 травня 2025 року скасувати, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що:

суд першої інстанції не виклав у мотивувальній частині вироку фактичні обставини, встановлені за результатами судового розгляду, а обмежився лише посиланням на те, що до суду надійшов обвинувальний акт з обвинуваченням ОСОБА_8 , що не відповідає вимогам ст.374 КПК, оскільки оскаржуваний вирок не містить формулювання обвинувачення, яке визнав доведеним суд, а не вважає установленими прокурор в обвинувальному акті;

суд першої інстанції формально пославшись у вироку на ст.70 КК України при призначенні покарання ОСОБА_8 фактично її не застосував та безпідставно застосував положення ч.3 ст.72 КК України, які в даному випадку не підлягали застосуванню.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції з`ясував наступне.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Частиною 2 статті 374 КПК України передбачені обов`язкові вимоги до змісту вироку суду у кримінальному провадженні.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Як вбачається із оскаржуваного вироку, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону, чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так, з оскаржуваного тексту вироку суду першої інстанції вбачається, що суд в мотивувальній частині вироку навів лише зміст обвинувального акту відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст.126 КК України, який надійшов до Шумського районного суду 13 травня 2025 року.

Однак, в порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, суд у вироку не вказав які з викладених в обвинувальному акті обставини вчинення цього кримінального правопорушення визнає доведеними, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Відсутність у вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним, тягне за собою скасування судового рішення з підстав невідповідності вимогам КПК України.

Допущені судом першої інстанції зазначені вище істотні порушення вимог КПК України, позбавляє суд апеляційної інстанції можливості надати правову оцінку оскаржуваному вироку, оскільки усунення зазначених порушень закону виходить за межі апеляційного перегляду, визначеного статтею 404 КПК України.

Крім того, слід зазначити, що спрощений порядок розгляду за ст.349 КПК України не звільняє суд від обов`язку встановити фактичні обставини злочину, що підлягають доказуванню, відповідно до ст.91 КПК України.

У зв`язку з виявленими під час апеляційного перегляду істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, а вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 27 травня 2025 року скасувати та призначити новий розгляд цього провадження у суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду суду першої інстанції необхідно забезпечити повний та неупереджений судовий розгляд, проаналізувати докази у кримінальному провадженні та надати їм належну правову оцінку, а за результатами судового розгляду, із дотриманням вимог ст.374 КПК України, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Крім того, обґрунтованими є доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність.

Так, в резолютивній частині оскарженого вироку суд вирішив на підставі ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням ч.3 ст.72 КК України, покарання, призначене за вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 08 травня 2025 року у виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок - виконувати самостійно.

Однак, як видно зі змісту мотивувальної частини вироку та матеріалів цього провадження в даному випадку ч.3 ст.72 КК України застосуванню не підлягає.

Так, в ході судового розгляду правильно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення за ч.1 ст.126 КК України до постановлення щодо нього вироку Шумського районного суду Тернопільської області від 08 травня 2025 року, яким йому було призначено покарання у виді штрафу на суму 680 гривень, який не виконаний.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому до постановлення попереднього вироку, призначення остаточного покарання має здійснюватися за правилами, визначеними в частинах 13 цієї ж статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання покарань.

Однак, у вироку суду не вказано, який саме з наведених принципів складання покарань було застосовано при призначенні остаточного покарання обвинуваченому за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК, що свідчить про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Натомість, суд першої інстанції безпідставно застосував положення ч.3 ст.72 КК України, згідно з якими, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Частина 3 ст.72 КК України не підлягає застосуванню у даному випадку, оскільки покарання за вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 08 травня 2025 року та новим вироком від 27 травня 2025 року, який оскаржується, є покараннями одного виду, але різних розмірів.

Таким чином, місцевий суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке виразилося у незастосування вимог ст.70 КК України та застосуванні ст.72 КК України, яка у даному випадку не підлягала застосуванню.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України апеляційний суд за наслідками апеляційного розгляду вправі скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно з п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Оскільки оскаржуваний вирок суду не відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України, не містить формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, що свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а також допущено неправильне застосування положень ст.ст. 70, 72 КК України при призначенні покарання ОСОБА_8 , то вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції, оскільки наведені порушення можуть бути усунуті лише під час нового розгляду з ухваленням судового рішення, яке ґрунтується на вимогах закону.

Керуючись ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити, вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 27 травня 2025 року відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст.126 КК України скасувати і призначити новий розгляд цього кримінального провадження в тому ж суді першої інстанції.

Головуючий

Судді