Справа № 173/3817/24
Номер провадження1-кп/173/92/2025
02 вересня 2025 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Верхньодніпровськ, Дніпропетровської області, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призивом під час мобілізації на особливий період, монтажника монтажного відділення 2 будівельного взводу 2 роти спеціальних будівельних робіт 2 батальйону обладнання території військової частини НОМЕР_1 , солдата, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на 30 діб - до 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року введений воєнний стан який в передбаченому законом порядку продовжено на теперішній час.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.10.2024 № 275 солдата ОСОБА_7 призначено на посаду монтажника монтажного відділення 2 будівельного взводу 2 роти спеціальних будівельних робіт 2 батальйону обладнання території військової частини НОМЕР_1 .
Згідно зі ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом - Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Водночас, ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до ст. 28 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звання «капітан» належить до офіцерського складу, звання «солдат» належить до рядового складу.
Статтею 32 Статуту також передбачено, що полковник за своїм військовим званням є начальником для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу.
Також, відповідно до ст. 58, 101 Статуту Командир батальйону (корабля 3 рангу) в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність батальйону (корабля), успішне виконання батальйоном (кораблем) бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за внутрішній порядок, за стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів батальйону (корабля) і законність їх витрачання, за організацію і стан пожежної безпеки батальйону. Командир батальйону (корабля 3 рангу) підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником усього особового складу батальйону (корабля).
Таким чином, заступник командира 2 роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_9 по відношенню до монтажника монтажного відділення 2 будівельного взводу 2 роти спеціальних будівельних робіт 2 батальйону обладнання території військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_7 є прямим начальником за своїм службовим становищем та за військовим званням, а останній його підлеглим.
Поряд із цим, статтею 35 Статуту, серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.
Згідно зі ст. 36 Статуту, командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.
Стаття 37 Статуту визначає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.
Крім того, Статутом визначений зміст військової присяги, згідно з яким кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну темницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.
Згідно зі ст. 6, 11, 16, 127, 128 Статуту, ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України також передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, настійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити бойовою славою Збройних Сил України зі своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання доставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.
Більше того, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено траво командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи спору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.
Під наказом у ст. 402 КК України розуміється одна із форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або не вчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. В контексті ст. 402 КК України під наказом розуміється також пряма вимога у вигляді розпорядження, вказівки, команди тощо.
Особа, яка одержала законний наказ, зобов`язана його виконати. За своєю юридичною природою виконання законного наказу - це виконання особою свого юридичного (службового) обов`язку.
Наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.
В свою чергу, солдат ОСОБА_7 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку, проходження військової служби і підлеглості, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення в умовах воєнного стану, чим вчинив військовий злочин за наступних обставин.
Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України військова частина НОМЕР_2 виконує завдання за призначенням на території Донецької області.
Таким чином, солдат ОСОБА_7 , військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період який проходить її на посаді монтажника монтажного відділення 2 будівельного взводу 2 роти спеціальних будівельних робіт 2 батальйону обладнання території військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 22 жовтня 2024 року, приблизно з 10 год. 00 хв., на території місця тимчасової дислокації особового складу 2 роти спеціальних будівельних робіт 2 батальйону обладнання території військової частини НОМЕР_1 , що розташований в АДРЕСА_2 , перед строєм заступником командира 2 роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_9 віддано наказ щодо вибуття ОСОБА_7 в складі 2 роти спеціальних будівельних робіт в район АДРЕСА_3 з метою розгортання контрольно-спостережних пунктів та організацію їх охорони.
Проте, ОСОБА_7 22 жовтня 2024 року, приблизно о 10 год. 00 хв., перебуваючи у строю, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, відкрито відмовився виконати законний усний наказ свого прямого начальника - заступника командира 2 роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_9 щодо вибуття ОСОБА_7 в складі 2 роти спеціальних будівельних робіт в район АДРЕСА_3 з метою розгортання контрольно-спостережних пунктів та організацію їх охорони.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 показав, що було шикування, приїхав Фабрикант, сказав відбути на будівництво фортифікаційних споруд. Він відмовився через стан здоров`я, оскільки під час виконання попереднього бойового завдання потрапив в оточення та був поранений, внаслідок чого у нього розламана рука. Після оголошення бойового розпорядження його відправили до ДБР. Раніше від виконання бойових завдань не відмовлявся. Влітку 2024 року працював на фортифікаційних спорудах в Межевій, Дніпропетровської області, копав лопатою, в нього боліла рука, скаржився в частині на стан здоров`я, але його не чули. Побачив байдуже ставлення та поїхав назад до частини. На військовій службі перебуває з 05.03.2022 р. Під ОСОБА_10 потрапив в оточення та 25.09.2022 отримав поранення, після цього реабілітація. МСЕК встановило 25 % втрати працездатності. Після лікування потрапив до команди одужуючих, потім батальйон охорони з весни 2023 року. Охороняли об`єкти, пропускні пункти. Він просився бути водієм, але потрібно було за власні кошти ремонтувати авто, тому не став водієм. Додав, що не схотів їхати виконувати бойове розпорядження, оскільки не знав які саме роботи він буде виконувати. До цього випадку оголошення бойових розпоряджень на телефон не фіксували. Вважає, що це розправа з ним, своєрідний тиск на нього через те, що він відстоював свої права. Протягом двох тижнів до оголошення бойового розпорядження під час проходження бойового злагодження казав взводному ОСОБА_11 та ротному Уралбаєву про те, що не поїде за станом здоров`я. Від них зворотного зв`язку не було. У хворобливому стані він на той час не перебував. За роботу на кухні з ним розмови не було.
Допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_9 пояснив, що займає посаду заступника з психологічної підтримки персоналу. З обвинуваченим ОСОБА_7 стосунки службові. По суті кримінального правопорушення пояснив, що точної дати не пам`ятає, це відбувалось у жовтні 2024 року в с. Заріччя, Верхньодніпровського району. Надійшло бойове розпорядження на виїзд до місця ведення робіт, він зібрав взвод, приблизно 10 осіб, пошикував їх та зачитав їм бойове розпорядження та запитав чи згодні вони на його виконання. Оскільки до цього командир роти мав розмову з ОСОБА_12 та знав про його настрій, щодо наміру виконати бойове розпорядження запитав особисто у нього, на що він відповів відмовою. Далі ним займався заступник командира батальйону та юристи. Під час оголошення бойового розпорядження із командування були він та командир взводу ОСОБА_11 . Інших присутніх кожного назвати не може. Відео фіксація оголошення бойового розпорядження здійснювалась один раз, швидше за все ОСОБА_11 на його мобільний телефон Айфон, який автоматично розбив відеозапис на файли. Потім відеозапис передали заступнику командира батальйону. Бойове розпорядження полягало у виїзді в Запорізьку область, с. Василівка, це друга лінія оборони в 20 км від лінії бойового зіткнення. Необхідно було будувати фортифікаційні споруди за допомогою екскаваторів та кранів по проекту військової бригади. Міняйло направлявся на завдання згідно зі своєю штатною посадовою посадою. Щодо наявності протипоказань у Міняйла після поранення йому було відомо, але яку конкретно задачу він мав виконувати по приїзду на місце було не відомо. Його могли направити на кухню і він про це знав. Свою відмову виконувати бойове розпорядження ОСОБА_13 мотивував пораненням, називав проблему з рукою. Чи скаржився він комусь з керівництва на стан здоров`я йому не відомо. Особисто у нього не було підстав направити Міняйла до військової частини. ВЛК ОСОБА_13 проходив раніше. До цього випадку ОСОБА_13 виконував бойові розпорядження, навіть після поранення у 2022 році, оскільки раніше вони були батальйоном охорони і охороняли визначені об`єкти, а з жовтня їх переформовували на батальйон обладнання території. Що відбувалось з Міняйлом після його відмови від виконання бойового розпорядження йому не відомо, оскільки він ще деякий час побув в с. Заріччя, збирав людей, а потім поїхали в Запорізьку область будувати захисні споруди.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що з ОСОБА_7 у нього службові стосунки, в його підпорядкуванні він не перебуває. Так, в жовтні 2024 року було оголошено бойове розпорядження та задане питання чи є у когось відмова від його виконання. ОСОБА_15 сказав, що він воював, був поранений і на виконання цього розпорядження не поїде, тобто відмовився від його виконання за станом здоров`я. У присутніх взяли пояснення і все. Він з ОСОБА_15 були в одній роті, але в різних взводах. Він здійснював відео фіксацію оголошення бойового розпорядження за допомогою телефону який йому дали. Чий це телефон, сказати не може. Передати дослівно слова ОСОБА_13 не може, він посилався на поранення. Під час здійснення відео зйомки він хотів наблизити кадр та через це вийшла пауза у зйомці. Якась секунда не потрапила на відеозапис. Перед оголошенням бойового розпорядження ОСОБА_13 попередньо знав чим буде займатись. Він чув, що йому пропонували бути на кухні, але ОСОБА_15 відмовився. Під час оголошення бойового розпорядження були присутні близько 20 осіб.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснив суду, що 22.10.2024 було шикування. Коли зачитали бойове розпорядження і місце його виконання запитали у присутніх на шикуванні чи всі згодні його виконувати. Всі відповіли згодою, тільки ОСОБА_13 відмовився від виконання. Зачитував бойове розпорядження заступник командира роти з морально-психологічного забезпечення Фабрикант. Відеофіксація даної дії здійснювалась, але ким саме не пам`ятає. Йому теж оголошували те бойове розпорядження, довели яку саме задачу треба було виконувати, знали загальну задачу, кожному конкретно не роз`яснювали його завдання, у кожного своя військова спеціальність. Бойове розпорядження було зрозумілим, оскільки вже раніше виконували роботи такого характеру. Не пам`ятає, щоб обвинувачений скаржився на здоров`я після оголошення розпорядження. Знав, що у нього питання по руці скільки жили поряд. Чи виконував раніше ОСОБА_13 бойові розпорядження не знає. До оголошення бойового розпорядження командир не однократно приїздив та проводив бесіди з Міняйлом і пропонували йому легку роботу, він повинен був бути водієм. Вони розраховували на нього як на водія. Після його відмови від виконання бойового розпорядження у них відібрати пояснення. Йому відомо, що командир знав, що у ОСОБА_13 проблеми зі здоров`ям. Чи пропонували Міняйлу медичну допомогу, йому не відомо.
На підтвердження вини ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні органом досудового розслідування надані суду письмові докази, які відповідно до ч. 1 ст. 23 КПК України, дослідженими в судовому засіданні, а саме:
-повідомлення Військової частини НОМЕР_1 від 23.10.2024 № 3.27/7933 про вчинення кримінального правопорушення згідно з яким керівнику Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпро) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Полтаві надійшла інформація про те, що 22 жовтня 2024 року під час оголошення наказу, за адресою: АДРЕСА_2 заступник командира роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_9 доводив бойове розпорядження командира НОМЕР_3 бригади охорони № 2 дск від 21.10.2024. Солдат ОСОБА_7 доповів, що він відмовляється виконувати свої службові обов`язки та бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № 2 дск від 21.10.2024, обґрунтовуючи свою відмову тим, що 23.09.2024 без його участі Ленінським районним судом м. Дніпропетровська розглянуто адміністративну справу за фактом вчинення ним адміністративного правопорушення за ст. 172-15 КУпАП, а також за станом власного здоров`я;
-наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 892 від 22.10.2024 щодо проведення службового розслідування за фактом встановлення дій, які містять ознаки порушення військовослужбовцем ОСОБА_7 вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Кримінального кодексу України;
-акт службового розслідування за фактом відмови солдата ОСОБА_7 22.10.2024 від виконання бойового розпорядження згідно з яким вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України - непокори, що виразилась у відкритому невиконанні наказу під час дії правового режиму воєнного стану, вважати підтвердженим;
-доповідь командира військової частини НОМЕР_1 про дії які містять ознаки кримінального правопорушення, які скоїв військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ДССТ солдат ОСОБА_7 , а саме 22.10.2024 близько 10 год. 20 хв. останній перебуваючи у місці розташування підрозділу відмовився виконувати бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 ;
-пояснення ОСОБА_7 від 22.10.202024 згідно з якими останній пояснив, що приблизно о 10 год. 20 хв. йому доведено бойове розпорядження, від виконання якого він відмовився у зв`язку з закриттям судової справи та за станом здоров`я;
-посвідчення офіцера серії НОМЕР_4 виданого на ім`я ОСОБА_9 , військове звання старший лейтенант, посада командир взводу;
-пояснення сержанта ОСОБА_17 від 22.10.2024 згідно з якими останній пояснив, що 22 жовтня 2024 року приблизно о 10 год. 20 хв. під час шикування капітаном ОСОБА_9 доведено бойове розпорядження яке солдат ОСОБА_7 відмовився виконувати;
-пояснення солдата ОСОБА_18 від 22.10.2024 згідно з якими останній пояснив, що 22 жовтня 2024 приблизно о 10 год. 20 хв. солдат ОСОБА_7 відмовився виконувати бойове розпорядження яке доведено капітаном ОСОБА_9 під час шикування;
-лист-роз`яснення згідно з яким солдату ОСОБА_7 роз`яснено під підпис зміст окремих статей КК України, а саме: ст. 402 433, 435-1, 307, 315 КК України;
-постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2024 згідно з якою ОСОБА_7 піддано адміністративному стягненню у виді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, а саме самовільне залишення військової частини 13 серпня 2024 року ;
-службова характеристика, згідно з якою солдат ОСОБА_7 за час проходження військової служби зарекомендував себе як недисциплінований та безвідповідальний солдат не здатний самостійно приймати рішення, допускає випадки халатного ставлення до своїх обов`язків, потребує постійного контролю за виконанням робіт;
- психологічна характеристика емоційний, не схильний контролювати емоції, критика викликає спротив та агресію, від проблем або усувається, або вибірково їх вирішує, здатний взаємодіяти з іншими, рівень організованості на низькому рівні, адаптація до змін на середньому рівні. Примітка - був двічі у СЗЧ, має сувору догану за порушення військової дисципліни, висока тривожність за нові обставини. Висновки: при зміні обстановки може прийняти не правильні рішення самоусуватись, має явно виражену деструктивну поведінку .
-медична характеристика на військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_7 від 22 жовтня 2024 року згідно з якою останній придатний до проходження військової служби у військових частина забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. Такі особи є непридатними до служби у підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у спец. спорудах;
-довідка військово-лікарської комісії № 6963 від 27 серпня 2024 р. щодо ОСОБА_7 , з якої вбачається, що проведено медичний огляд військово-лікарською комісією при військовій частині НОМЕР_5 27.08.2024. Діагноз: наслідки перенесеної вибухової травми (25.09.2022): вогнепального осколкового сліпого поранення правої кисті з вогнепальним переломом кістки-трапеції, трапецієподібної, голівчастої, гачкоподібної кісток 2, 3, 4, 5 п`яних кісток у вигляді зміцнілих рубців, консолідованих переломів, після травматичного деформуючого остеоарнтрозу правого променево-зап`ясного суглобу ІІ ст., стійкої комбінованої контрактури правого променево-зап`ясного суглобу з помірним порушенням функції (Y36.2, S62.1, S63.3) Стан після операцій 25.09.2022, 13.03.2023. Поранення важкого ступеня. Травма пов`язана з захистом Батьківщини.
Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким зниженням слуху на праве вухо 25 дб, на ліве 26 дб. Захворювання пов`язане з проходженням військової служби.
На підставі статей 61-б, 62-в графи ІІ Розкладу хвороб придатний до проходження військової служби у військових частина забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. Такі особи є непридатними до служби у підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у спец. спорудах;
-витяг з бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 командиру 2 батальйону обладнання території в термін 21.10.2024 організувати та забезпечити переміщення з місць постійної дислокації у визначені райони виконання завдань: н.п. Нікополь Дніпропетровської області управління батальйону, вузол зв`язку, медичний пункт, 3 рота спеціальних будівельних робіт, АДРЕСА_3 2 рота спеціальних будівельних робіт. Розгортання спостережних пунктів та організацію їх охорони власними силами;
-витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 14 від 05 березня 2022 відповідно до якого солдата запасу ОСОБА_7 призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 призначено стрільцем 2 відділення охорони 4 взводу охорони 2 роти охорони 4 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , ВОС-100915 Т, шпк «солдат»;
-витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 275 від 01.10.2024 стосовно солдата ОСОБА_7 , якого наказом командира НОМЕР_3 окремої бригади оперативного обладнання території від 01.10.2024 № 1/рс призначено монтажником монтажного відділення 2 будівельного взводу 2 роти спеціальних будівельних робіт 2 батальйону обладнання територій військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що з 01.10.2024 справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою;
-військовий квиток НОМЕР_6 щодо ОСОБА_7 , виданий ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким підтверджено перебування військовослужбовця у ВЧ НОМЕР_1 .
-протокол огляду від 29.10.2024 з фото таблицею до нього, згідно з яким проведено огляд відеозапису, який міститься на DVD-R диску Philips 4,7 Gb який надано військовою частиною НОМЕР_1 відповідно до якого на відео зображено шикування військовослужбовців на території військової частини НОМЕР_1 де заступник командира 2 роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_9 у присутності свідків, доводить вимоги бойового розпорядження, роз`яснює його суть та наказує виконати його підпорядкованому особовому складу та в подальшому запитує чи всі готові його виконати. На відрізку відеозапису з 51 сек. по 01 хв. 03 сек. зафіксовано, як військовослужбовець ОСОБА_7 повідомив, що він не їде на виконання наказу та не готовий його виконати. На другому відеозаписі зображена повторна відмова ОСОБА_7 від виконання бойового розпорядження;
-відеозапис яким зафіксовано факт відмови солдата ОСОБА_7 від виконання бойового розпорядження доведеного йому 22.10.2024 р.
Стороною захисту долучено та досліджено в судовому засіданні :
-довідка № 713/40 від 02.10.2023 про безпосередню участь особи у заходах для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку військовою агресією Російської Федерації проти України.
-довідка № 996 від 07.12.2022 про обставини травми,
-нагородження № 607 від 25.04.2024 ОСОБА_7 відзнакою Міністра оборони України за поранення;
-позитивна характеристика ОСОБА_7 складена командиром роти забезпечення капітаном ОСОБА_19 у 2019 році, затверджена командиром військової частини НОМЕР_7 Західного ОТО Національної гвардії України підполковником ОСОБА_20 (без визначення дати) підписана.
За приписами ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.
Позиція сторони захисту.
Обвинувачений зазначив, що склались життєві обставини, які перешкоджали виконати цей наказ, після поранення отриманого у вересня 2022 року під час виконання бойового завдання має проблеми з правою рукою. З цього приводу переніс дві операції, але кисть правої руки свої функції не відновила. Вважає цей наказ незаконним оскільки за саном здоров`я не міг його виконувати.
Сторона захисту стверджувала, що в судовому розгляді не доведено винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч. 4 ст. 402 КК України, обґрунтовуючи тим, що з 2022 року обвинувачений сумлінно виконував свій конституційний обов`язок з захисту Батьківщини. Був поранений під час виконання бойового завдання, переніс декілька оперативних втручань, але це не допомогло стовідсотково відновити функції правої руки, має глухуватість на два вуха внаслідок перенесеної вибухової травми. Згідно з висновком ВЛК придатний до проходження військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку оперативного забезпечення, охорони. Наказ не містить конкретних вимог, що саме ОСОБА_7 повинен був робити, командир знав, що за станом здоров`я ОСОБА_7 не зможе копати окопи, оскільки раніше він повернувся до частини не виконавши попереднє бойове завдання. Вважає, що ОСОБА_7 діяв у стані крайньої необхідності, тобто не зміг виконати наказ за станом здоров`я. Просила критично віднестись по показань свідка ОСОБА_21 щодо того, що обвинуваченому пропонували легку роботу під час виконання бойового розпорядження. Звернула увагу суду на бездіяльність командира, якому відомо про стан здоров`я обвинуваченого та останній все рівно направив будувати фортифікаційні споруди, замість перевірки та покращення його стану здоров`я.
Зважаючи на викладене, сторона захисту просила суд виправдати ОСОБА_7 за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 402 КК України.
Позиція обвинувачення:
Прокурор вважав доведеним в судовому засіданні, що ОСОБА_7 вчинив умисне тяжке кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, а саме вчинив непокору - відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України. Під час судового розгляду обвинувачений підтвердив що не виконав бойове розпорядження однак провину не визнав. Міняйло підтвердив факт того, що його призвано за мобілізацією, він перебував на місці доведення наказу, чув його, але відмовився від виконання тому, що має проблеми зі здоров`ям після поранення.
На підставі викладеного просив ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років та зарахувати попереднє ув`язнення у строк відбуття покарання, запобіжний захід залишити без змін.
Позиція та мотиви суду.
Оцінка доказів. Щодо визнання окремих доказів неналежними та недопустимими.
Основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 402 КК України, є встановлений у Збройних Силах України, інших військах та військових формуваннях України порядок підлеглості в управлінні військами з метою забезпечення їхньої постійної боєготовності та боєздатності, нормального виконання військовими частинами та підрозділами покладених на них завдань. Додатковим факультативним об`єктом можуть бути безпека держави, власність, довкілля.
Під наказом розуміється одна з форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або не вчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі.
Так, відповідно до п. 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Згідно з ч. 2 ст. 41 КК України наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Відповідно до п. 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.
Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 402 КК України, полягає у вчиненні діяння у вигляді відкритої відмови виконати законний наказ начальника (непокора), коли підлеглий відкрито та категорично заявляє, що не виконуватиме наказ, або у вчиненні іншого умисного невиконання наказу.
Склад цього кримінального правопорушення є формальним, тобто закінченим його слід вважати з моменту вчинення діяння, а саме з моменту відкритої відмови виконати наказ або з моменту умисного його невиконання.
Суб`єктивна сторона непокори характеризується виною у формі прямого умислу. Умисел на невиконання наказу може виникнути у винної особи як у момент отримання наказу, так і пізніше. Ставлення винного до наслідків непокори (ч. 2 ст. 402 КК України) характеризуються, зокрема, і необережністю. Мотиви можуть бути різними і для кваліфікації цього кримінального правопорушення значення не мають.
Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
З огляду на це, будь-які матеріали мають подаватись до суду з обґрунтуванням їх належності, тобто таким чином, щоб суд міг встановити, яка саме інформація має доказове значення і на підтвердження яких саме обставин подано відповідний доказ і яким чином ці обставини стосуються предмета доказування.
Долучені до матеріалів кримінального провадження протоколи допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 18.12.2024 р. та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та їх письмові пояснення в судовому засіданні не досліджувались, тому суд не надає їм оцінку.
Суд звертає увагу на те, що згідно зі ст. 95 КПК України показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.
Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Аналізуючи свідчення свідків, які були допитані під час судового розгляду, суд розцінює їх показання як правдиві, оскільки вони стабільні, узгоджуються між собою, перед допитом свідки попереджались про кримінальну відповідальність за завідоме неправдиве показання, крім того, вони відповідають іншим доказам, дослідженим в судовому засіданні.
Надаючи оцінку рапорту командира ОСОБА_22 , ОСОБА_23 суд зазначає про таке, що рапорт як документ не є допустимим доказом у кримінальному провадженні за Кримінальним процесуальним кодексом (КПК) України, оскільки за своєю правовою природою є офіційним документом, який подається для інформування керівництва про службове питання і не містить фактичних даних, отриманих у встановленому законом порядку. Натомість, рапорт може бути підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР).
Суд не приймає до уваги надану захисником позитивну характеристику ОСОБА_7 складену командиром роти забезпечення капітаном ОСОБА_19 у 2019 році, затверджену командиром військової частини НОМЕР_7 Західного ОТО Національної гвардії України підполковником ОСОБА_20 (без визначення дати), оскільки остання надавала оцінку особистих якостей ОСОБА_7 за 4 роки до подій які є предметом судового розгляду, разом з тим людина може змінитись в залежності від чинників впливу на неї.Крім того, характеристика видана не керівництвом його частини, в той час коли ОСОБА_7 зарахований до військової частини НОМЕР_1 , адже характеристика це документ, у якому викладено відомості про його службову та громадську діяльність, а також надано оцінку ділових і моральних якостей. З огляду на вищевикладене виникає сумнів у об`єктивності службової характеристики щодо обвинуваченого наданої захисником.
Не знайшли свого підтвердження доводи обвинуваченого, що він мав всі законні підстави не виконувати наказ командира, бо стан здоров`я не дозволяв його виконати, оскільки суду не надано доказів хворобливого стану обвинуваченого на час оголошення бойового розпорядження, так як останній в судовому засіданні підтвердив, що не звертався до медичної частини ВЧ з приводу стану здоров`я, також допитані свідки про хворобливий стан здоров`я суду не повідомляли, проте проведеним висновком ВЛК підтверджено придатність до виконання обов`язків військовослужбовця у частинах забезпечення.
Крім того, суд враховує, що наказ командира, який обвинувачений відмовився виконувати 22.10.2024, містив вимогу про розгортання контрольно-спостережних пунктів та організацію їх охорони власними силами, визначення своїм рішенням, облаштування відповідно до встановлених вимог та організацію охорони місць розміщення особового складу, тобто не був безпосередньо пов`язаний із бойовими діями або лише будуванням фортифікаційних споруд (копати власноруч), а містив вимогу щодо охоронної функції яку за станом здоров`я міг виконувати ОСОБА_7 .
Обвинувачений в судових засіданнях неодноразово виказував свою незгоду з оголошеним 21.10.2024 бойовим розпорядженням, називаючи його «не законним», на прохання захисника ОСОБА_8 щодо оскарження бойового розпорядження в порядку КАСУ, суд відкладав судове засідання, проте останні до суду з цього питання не звернулись та в подальшому відмовились від такої позиції захисту, доказів його незаконності суду не надали .
Твердження захисника про те, що суб`єктивне ставлення ОСОБА_7 до невиконання наказу командира вказує, на його думку, про відсутність суб`єктивної сторони складу злочину, суд вважає надуманими, враховуючи, що ставлення винного до наслідків непокори, а також мотиви його дій можуть бути різними і для кваліфікації цього кримінального правопорушення значення не мають.
Доводи захисника про наявність в діях обвинуваченого ознак крайньої необхідності суперечать приписам закону.
Відповідно до ст. 39 КК України крайня необхідність - це правомірне заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам з метою усунення небезпеки, що загрожує охоронюваним законом правам людини, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо вона в даній обстановці не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є рівнозначною або менш значною, ніж шкода відвернена.
Право на заподіяння шкоди у стані крайньої необхідності є субсидіарним (додатковим) правом. Ним особа може скористатися лише в тому випадку, якщо в даній обстановці заподіяння шкоди є вимушеним, крайнім, останнім засобом усунення небезпеки.
Стан крайньої необхідності виникає за наявності відповідної підстави, яка характеризується двома елементами: небезпекою, що безпосередньо загрожує правоохоронюваним інтересам особи, суспільства або держави і обстановкою, що свідчить про неможливість усунення цієї небезпеки іншими засобами, крім заподіяння шкоди таким же правоохоронюваним інтересам.
Наявності однієї лише небезпеки ще недостатньо для виникнення стану крайньої необхідності. Цей стан тому і визнається станом крайньої необхідності, що викликається такою обстановкою, за якої особа вимушена вдатися до заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам як до останнього, крайнього засобу усунення небезпеки, що загрожує.
Ні матеріали провадження, ні доводи захисника, ні фактичні обставини вчинення злочину не свідчать в даному випадку про наявність в діях обвинуваченого ознак крайньої необхідності.
Не надав захисник і доказів, які б підтверджували факт наявності реальної небезпеки, що загрожувала ОСОБА_7 під час доведення до його відома бойового розпорядження.
Більше того, як встановив суд, бойове розпорядження тим особовим складом, який не відмовився його виконувати, було виконане в повному обсязі та без втрат.
Твердження захисника про відсутність тяжких наслідків з огляду на виконання наказу іншими військовослужбовцями є неприйнятними, оскільки непокора є злочином із формальним складом і вважається закінченою з моменту відмови виконати наказ начальника. Цей злочин порушує закріплений у військових статутах порядок керування військами, який встановлюється з метою забезпечення їх постійної бойової готовності, перешкоджає нормальному виконанню військовими частинами та підрозділами покладених на них завдань.
Оцінивши усі зібрані докази відповідно до ст. 94 КПК України з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, оскільки ці докази доповнюють один одного та у своїй сукупності разом з іншими доказами є достатніми для висновку про доведеність обвинувачення поза розумним сумнівом.
Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 402 КК України - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану. Вчинене ОСОБА_7 діяння в умовах воєнного стану за наведених вище обставин, посягаючи на встановлений порядок підлеглості, негативно позначилося на організованості й порядку у військовій частині, боєготовності та боєздатності військового формування, і тим самим заподіяло істотну шкоду суспільним відносинам у сфері встановленого порядку несення військової служби, що охороняються кримінальним законом, та було здатне створити реальну загрозу спричинення такої шкоди, що й визначає суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення.
Щодо мотивів призначення покарання.
При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує приписи статей 50, 65 КК України, зі змісту яких випливає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Згідно з роз`ясненнями п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».
За своєю суттю пом`якшуючи обставини - це встановлені судом різні відомості, що свідчать про менший ступінь небезпечності особи винного та вчиненого ним злочину й дають підстави для застосування до нього менш суворого покарання.
Обставин, які пом`якшують покарання судом, відповідно до положень ст. 66 КК України, не встановлено.
Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до положень ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Крім того, суд не приймає до уваги досудову доповідь органу пробації від 14 січня 2025 року, згідно з якої орган пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень ризику небезпеки для суспільства, в тому числі окремих осіб, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе, разом з цим ч. 4 ст. 402 КК України це тяжка стаття за яку передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років та до якої не застосовується рішення про звільнення від покарання з випробуванням відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України.
Разом з тим, з урахуванням обставин вчинення злочину та даних про особу обвинуваченого у сукупності, суд не погоджується з висновком представника персоналу органу пробації (який носить рекомендаційний характер) про те, що виправлення обвинуваченого зі звільненням від покарання у виді позбавлення волі з випробуванням можливе з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 , взявши на себе обов`язки військовослужбовця, в період воєнного стану умисно вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, яке відповідно до ст.12 цього Кодексу є тяжким злочином. При цьому обвинувачений не визнавав свою винуватість та не розкаявся у вчиненому.ОСОБА_7 на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Судом враховується інформація щодо окремих рис характеру обвинуваченого, його моральних якостей, як обов`язковий елемент доказування обставин, що характеризують особу обвинуваченого, яка міститься в психологічній характеристиці. Згідно з постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2024 підданий адміністративному стягненню у виді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
Суд звертає увагу, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 402 КК України, має підвищену суспільну та національну небезпеку, безпосереднім об`єктом якого є порядок виконання у військових формуваннях України наказів, який забезпечує необхідні в умовах військової служби відносини підлеглості та військової честі, а відкрита відмова виконати наказ начальника, що мала місце в даному випадку, є найбільш зухвалою формою непокори.
Разом з цим, обвинувачений вчинив умисний тяжкий злочин за ч. 4 ст. 402 КК України, а отже, на думку суду, в умовах воєнного стану, за наявності прямої загрози національній безпеці держави, коли від військовослужбовців особливо вимагається бути високо дисциплінованим та мати високу моральну та патріотичну свідомість, вчинив військовий злочин, що свідчить про антисоціальну спрямованість особи обвинуваченого, його схильність до вчинення нових кримінальних правопорушень. Разом з цим, після скоєння злочину ОСОБА_7 не усвідомив протиправність та помилковість своїх дій, провину не визнав, не дав критичну оцінку своїй поведінці та не засудив її. З огляду на вищенаведене суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише із застосуванням покарання, пов`язаного лише з ізоляцією від суспільства - у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 4 ст. 402 КК України.
Положення ст. 75 КК України застосовуються з урахуванням мети покарання, а тому звільнення від відбування покарання з випробуванням військовослужбовця за невиконання ним наказу в умовах воєнного стану не лише не запобігатиме вчиненню нових злочинів іншими особами, а навпаки, створить у таких осіб впевненість у безкарності за відмову від виконання наказів командирів, а також відмову від захисту Батьківщини. Це може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.
Враховуючи наведене, приходжу до висновку про не можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та застосування до обвинуваченого ст.75 КК України.
На переконання суду, саме таке покарання у вигляді позбавлення волі буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.
Долю речових доказів вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз по кримінальному провадженню відсутні.
Застосований стосовно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти, враховуючи призначене судом покарання та особу обвинуваченого, суд вважає необхідним залишити до набрання вироком законної сили.
Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти. Разом з цим, за приписами ч. 5 ст. 72 КК України, суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання, ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з 29 жовтня 2024 року по 01 вересня 2025 року включно, а початок строку відбування покарання визначити з дати ухвалення вироку тобто з 02 вересня 2025 року.
На підставі викладеного та керуючись статтями 100, 284, 368, 373-376, 395 КПК України, суд,
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 02 вересня 2025 року.
Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбутого покарання за цим вироком строк попереднього ув`язнення в період з 29 жовтня 2024 року по 01 вересня 2025 року включно з розрахунку одному дню тримання під вартою відповідає один день попереднього ув`язнення в умовах гаупвахти.
Раніше обраний запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою на умовах гауптвахти залишити до набрання вироком законної сили.
DVD-R диск Philips 4,7 Gb з відео файлами з назвою «WhatsApp Video 2024-10-24 at 09.21.47», розміром НОМЕР_8 та «WhatsApp Video 2024-10-24 at 09.21.07», розміром 3267 КБ залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1