Провадження №11-кп/801/748/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого

в режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2025, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Херсонського обласного суду від 24.01.1997, за ст. 93 п.п. ОСОБА_9 , ч. 1 ст. 222, ч. 3 ст. 193 КК України (в редакції 1960 року) у виді розстрілу з конфіскацією всього належного майна. Постановою Херсонського обласного суду від 22.06.2000 призначене покарання у вигляді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.

Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений ОСОБА_7 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, звернувся з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, однак чинне законодавство, зокрема положення ст. ст. 81, 82 КК України у редакції після внесення змін Законом №2690-ІХ від 18.10.2022, передбачає можливість умовно-дострокового звільнення лише після попередньої заміни довічного покарання на строкове покарання у виді позбавлення волі від 15 до 20 років. Із матеріалів справи встановлено, що питання про таку заміну покарання відносно ОСОБА_7 не вирішувалося, адміністрацією установи виконання покарань відповідне подання до суду не надсилалося, необхідні документи, зокрема висновок про ступінь виправлення та індивідуальний план ресоціалізації, до суду не подані. За таких обставин, суд дійшов висновку, що клопотання є передчасним, подано з порушенням установленого порядку і не підлягає задоволенню.

Засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу із доповненням,

в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Свою апеляційну скаргу із доповненнями ОСОБА_7 мотивує тим, що рішення Вінницького міського суду від 27.05.2025 року є незаконним і таким, що порушує його право на умовно-дострокове звільнення відповідно до практики Європейського суду з прав людини та рішень Конституційного Суду України, зокрема рішень № 6-р/2021 та № 11-р/2023, якими передбачено необхідність перегляду довічного покарання не пізніше ніж через 25 років із моменту його відбуття. Заявник зазначає, що вже відбув 29 років позбавлення волі, довів своє виправлення, не становить більше небезпеки для суспільства, має позитивні характеристики та виконує всі передбачені законом вимоги, а отже має право на умовно-дострокове звільнення без попередньої заміни довічного покарання на строкове. Крім того, у своїх доповненнях ОСОБА_7 вказує, що фактична відмова суду розглядати питання про таке звільнення без заміни порушує його право на доступ до суду, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки, незважаючи на формальну наявність такого права, він не має ефективної можливості його реалізувати. Він також підкреслює, що мотивувальна частина оскаржуваного рішення суду першої інстанції є поверховою, суперечить правовим позиціям КСУ, не містить обґрунтування та не відповідає стандартам юридичної визначеності. У зв`язку з цим ОСОБА_7 просить апеляційний суд скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2025, постановити нове рішення, у якому застосувати до нього умовно-дострокового звільнення без попередньої заміни покарання на більш м`яке.

Адвокат ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , у своїй апеляційній скарзі просить суд скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2025, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2025 є передчасною, винесена без урахування всіх фактичних обставин справи, без належної оцінки виправлення засудженого та змін у законодавстві, які надають довічно ув`язненим право на звільнення. А також те, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ст. ст. 81, 82 КК України, не врахував рішень Конституційного Суду України та ЄСПЛ, що призвело до дискримінаційного підходу й порушення права засудженого на справедливий судовий розгляд та індивідуалізацію покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи адвоката ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовільнити, виступ прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 81 КК України, особа, засуджена до довічного позбавлення волі, може бути умовно-достроково звільнена лише після заміни невідбутої частини покарання більш м`яким. Таким чином, чинне законодавство не передбачає прямої можливості умовно-дострокового звільнення без попередньої заміни покарання, а отже, пряме умовно-дострокове звільнення без заміни наразі суперечить законодавчому регулюванню.

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах:

?від 03.11.2021 у справі № 754/14413/16-к, де зазначено, що відсутність спеціального законодавства виключає можливість безпосередньої реалізації рішень КСУ щодо звільнення без заміни;

?від 09.03.2023 у справі № 761/12161/20, де прямо вказано, що реалізація висновків КСУ може мати місце лише після ухвалення відповідного нормативного акту;

?від 13.04.2023 у справі № 623/837/20, в якій наголошено, що суд не уповноважений самостійно формувати правовий механізм, не визначений законом.

Посилання заявника на рішення Конституційного Суду України

№?6-р/2021 від 16.09.2021 є безпідставними, оскільки вказане рішення, попри визначення концептуального підходу до забезпечення права на перегляд довічного покарання, не є нормативним актом прямої дії та не надає особі автоматичного права на звільнення без відповідного правового механізму, який має бути встановлений законом. Відсутність такого механізму станом на момент розгляду справи унеможливлює реалізацію рішень КСУ та ЄСПЛ у заявлений спосіб.

Водночас, суд не наділений повноваженнями законодавця та не може самостійно створити правовий механізм, не передбачений чинним кримінальним або кримінально-виконавчим законодавством. Надання судом умовно-дострокового звільнення без попередньої заміни покарання, у разі відсутності нормативної процедури, суперечитиме принципу правової визначеності, верховенства права та поділу влади, гарантованим ст. ст. 6, 8, 19 Конституції України.

Крім того, доводи заявника про порушення права на доступ до суду відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є необґрунтованими. Заявник мав можливість звернутись до суду з відповідним клопотанням, що і було здійснено, а його доводи розглянуто у встановленому законом порядку. Незадоволення клопотання не свідчить про порушення права на доступ до суду, а є результатом правової оцінки його доводів судом.

Щодо посилання на рішення ЄСПЛ у справах «Петухов проти України», «Банчик і Маґар проти Угорщини», «Купінський проти України», колегія суддів зазначає, що вказані рішення справді вимагають створення механізму для перегляду довічного покарання, однак їхня імплементація потребує законодавчого врегулювання. Наразі такий механізм відсутній, а отже посилання на практику ЄСПЛ без відповідної реалізації в національному праві не може бути підставою для задоволення скарги.

Разом з тим, практика Європейського суду з прав людини дійсно вимагає створення механізму перегляду довічного покарання. Так, у справі «Петухов проти України (№ 2)» (заява № 41216/13, рішення від 12 березня 2019 року) Суд встановив, що: «довічне позбавлення волі без реалістичної перспективи звільнення або перегляду є порушенням статті 3 Конвенції». Проте ЄСПЛ також підкреслив, що: «державам надається певний ступінь розсуду у виборі способу реалізації такого механізму, який може бути як судовим, так і адміністративним, за умови його ефективності та доступності».

Таким чином, ЄСПЛ не зобов`язує звільняти засуджених автоматично, а лише вимагає створення законодавчо врегульованого механізму, який дає реальну можливість перегляду. Заявником не доведено, що в Україні взагалі відсутній такий доступ навпаки, він подав клопотання, яке було розглянуто судом, а отже, право на перегляд не є фіктивним, а існує в наявному правовому полі зокрема, через заміну покарання згідно зі статтями 81, 82 КК України.

Крім того, у справі «Банчик і Маґар проти Угорщини» (рішення від 19 травня 2020 року) ЄСПЛ знову ж таки не вимагав автоматичного звільнення, а лише наголосив, що держава повинна передбачити реальну і доступну процедуру для оцінки виправлення та небезпеки особи, що також не виключає можливість заміни покарання, як це встановлено українським законодавством.

До того ж, у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт виправлення засудженого, зокрема: індивідуальний план ресоціалізації, звіт про його виконання, а також офіційний висновок установи виконання покарань про ступінь виправлення. Відповідно до вимог ч. 12 ст. 154 КВК України та практики Верховного Суду (постанова від 30.11.2022 у справі № 640/225/21), без цих документів суд не може оцінити ступінь виправлення, а отже і вирішити питання щодо заміни або умовно-дострокового звільнення.

Суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що вимоги заявника є передчасними та суперечать чинному порядку, визначеному оновленими нормами Кримінального кодексу та Кримінально-виконавчого кодексу України. Так, суд зазначив, що хоча засуджений відбув понад 29 років покарання, питання про заміну довічного покарання на строкове відповідно до ст. 82 КК України не розглядалося, а отже він не набув права на умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, що застосовується лише після такої заміни. Суд першої інстанції слушно зазначив, що жодного подання адміністрації установи виконання покарань, передбаченого ч. 3 ст. 81 та ч. 12 ст. 154 КВК України, у справі не надано.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими та такими, що постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства. Доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності ухвали та не містять нових обставин, які б впливали на висновки щодо відмови в задоволенні клопотання.

Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційні скарги засудженого та його захисника задоволенню не підлягають, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним, кримінальним процесуальним та кримінально-виконавчим законами, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2025, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4