ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/706/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0002659 від 11.07.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України,

учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілий ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_9 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним

ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він 11.07.2023, перебуваючи за кермом автомобіля марки «Renault Logan», білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , умисно вчинив опір працівникам правоохоронного органу за наступних обставин.

Так, 11.07.2023, приблизно о 16 год. 31 хв., працівники управління патрульної поліції у м. Києві, у складі екіпажу «Рубін-Вело 11»: поліцейський взводу № 2 роти № 3 батальйону № 4 полку № 2 управління патрульної поліції у м. Києві ДПП НП України ОСОБА_10 та інспектор взводу № 2 роти № 1 батальйону № 3 полку № 2 управління патрульної поліції у м. Києві ДПП НП України ОСОБА_8 , перебуваючи у однострої із знаками розрізнення «Національної поліції України», виконуючи свої службові обов`язки, передбачені Законом України «Про Національну поліцію», здійснюючи патрулювання Дарницького району м. Києва, перебували неподалік будинку № 10/14 на вул. Ялтинській у м. Києві, де в пішому порядку переходили проїжджу частину зі службовими велосипедами по пішохідному переходу. У цей час ОСОБА_10 та ОСОБА_8 побачили автомобіль марки «Renault Logan», білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , який в порушення п. 11.9 ПДР рухався по трамвайній колії, яка відокремлена суцільною розміткою зі сторони вул. Привокзальної у м. Києві.

Припиняючи вчинення адміністративного правопорушення співробітник патрульної поліції ОСОБА_10 подав жестовий сигнал рукою ОСОБА_5 , який рухався на вказаному автомобілі та крізь відчинене вікно наказав зупинитись відповідно до Правил дорожнього руху біля правого краю проїжджої частини на вул. Ялтинській у м. Києві, при цьому став рухатись за вказаним автомобілем.

ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «Renault Logan», державний номерний знак НОМЕР_1 , розпочав рух до правого краю проїжджої частини, при цьому попереду його автомобіля рухався співробітник патрульної поліції ОСОБА_8 зі службовим велосипедом в руках, який надавав голосові команди, щодо паркування та зупинки останньому.

У цей час, близько 16 год. 32 хв., ОСОБА_5 , достовірно знаючи та усвідомлюючи, що перед ним знаходяться працівники поліції у форменому одязі із розпізнавальними знаками Національної поліції України, які виконують свої службові повноваження, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на вчинення опору працівнику правоохоронного органу, керуючи автомобілем марки «Renault Logan», державний номерний знак НОМЕР_2 , не виконуючи законні вимоги співробітників поліції, прискорив pyx автомобіля та намагаючись втекти здійснив наїзд на службовий велосипед ОСОБА_8 .

У зв`язку із протиправними діями ОСОБА_5 , працівниками поліції було прийнято рішення, відповідно до ст. 45 ЗУ «Про Національну поліції України», про застосування стосовно останнього спеціального засобу «кайданки» та його було затримано.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у опорі працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

ІІ. Позиції сторін у судових дебатах

У судових дебатах прокурор ОСОБА_6 просила визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, із призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк один рік та звільненням від його відбування з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України.

Захисник ОСОБА_9 просив виправдати ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні у зв`язку із відсутністю у діях останнього складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника.

ІІІ. Показання допитаних осіб

3.1 Допит потерпілого ОСОБА_8 .

Потерпілий ОСОБА_8 повідомив суду, що разом із напарником ОСОБА_10 заступив на велопатрулювання Дарницького району в районі вул. Сімферопольської - Ялтинської, поблизу парку. Коли вони переходили дорогу по пішохідному переходу, з правого боку побачили автомобіль «Renault», який рухався від вул. Привокзальної у напрямку вул. Тростянецької. У той час, коли пішоходи переходили дорогу, а автомобілі їх пропускали, зазначений автомобіль виїхав на трамвайні колії, що є порушенням Правил дорожнього руху. У зв`язку з цим вони з напарником прийняли рішення зупинити транспортний засіб, подавши сигнал рукою, і вказали водію місце для зупинки.

Після цього потерпілий почав наближатись до місця, де показав обвинуваченому зупинитися. Надалі він зрозумів, що водій не мав наміру зупинятися, і повторно подав сигнал рукою. Водій під`їхав до краю проїзної частини, став на куті.

Потерпілий зазначив, що у цей момент він ще не представлявся, оскільки водій фактично не зупинився, а лише зупинив автомобіль так, що задня частина перекривала іншу смугу, що могло створити затор.

Тому він одразу вказав водію перепаркувати автомобіль. Водій відповів, що йому замало місця, і попросив відійти.

Потерпілому здалося, що місця було достатньо, але він все ж відійшов.

Як з`ясувалося, у цей момент у водія було достатньо місця, аби проїхати.

Далі автомобіль почав рухатися швидше, потерпілий йшов поруч, запитуючи, що він робить, але водій не реагував на прохання зупинитися.

Тоді він вирішив стати прямо перед автомобілем, щоб той не зміг його об`їхати. Автомобіль зупинився, але згодом знову почав рух, намагаючись протиснутися.

У цей момент потерпілого затягнуло під автомобіль, він кинув велосипед і намагався зупинити машину.

Відповідаючи на питання, повідомив наступне.

На запитання прокурора потерпілий пояснив, що водій повинен був розуміти, що перед ним працівники поліції, оскільки вони були у форменому одязі. Хоча вони були в шортах, але це дозволялося патрулю, вони були у футболках-поло, без погонів, але з нагрудними шевронами та жетоном. На велосипедах великими літерами було написано «Патрульна поліція».

На думку потерпілого, у обвинуваченого було достатнє уявлення про те, що до нього звертаються працівники поліції, оскільки розмова тривала певний час. Діалог відбувався через повністю відкрите вікно водія, який намагався спілкуватися і з ним, і з його напарником.

На запитання захисника потерпілий вказав, що велопатрулювання вздовж дороги не заборонене законом, адже поліцейські зобов`язані реагувати на порушення правил дорожнього руху. Якщо вони бачать ділянку дороги, де відбувається порушення, вони можуть це фіксувати без виклику УПП. Потерпілий зазначив, що зобов`язаний представлятися лише після зупинки транспортного засобу, а зупинка це коли автомобіль припаркований так, що не заважає іншим учасникам руху. У цьому випадку, коли автомобіль зупинився на дві смуги, заважаючи іншим, він ще не представлявся. Жилетку і диск мав при собі, але одягати жилетку зобов`язані лише тоді, коли перебувають на проїжджій частині. На той момент вони переходили дорогу як пішоходи, тому жилетки не було.

Щодо жесту зупинки потерпілий зазначив, що спочатку водій спілкувався з його напарником, але вже тоді міг зрозуміти, що має справу з поліцейськими. Після цього водій почав зміщуватися до бордюру, що могло свідчити про усвідомлення ним цього.

Стосовно тілесних ушкоджень потерпілий пояснив, що коли автомобіль знову почав рух, нижня педаль велосипеда застрягла між колесом і бампером, а верхня педаль вдарила його. Прямих погроз від водія не надходило, однак він поводився агресивно.

При затриманні водій чинив пасивний опір, у тому числі не хотів повертатися спиною, не давав руки для надягання кайданок, через що була застосована фізична сила. Вдарити когось потерпілий він не намагався.

Потерпілий зазначив, що коли зрозумів, що уникнути зіткнення неможливо, виставив велосипед, оскільки наїзд міг припасти на ногу. Намірів кидати велосипед під автомобіль у нього не було, велосипед затягло туди випадково. На момент події його форма відрізнялася від одягу напарника тим, що у напарника на футболці було написано «Поліція», а у нього - не було.

На запитання головуючого потерпілий зазначив, що велопатруль несе службу там, де не можуть проїхати автомобілі. Щодо діалогу з водієм пояснив, що спочатку зробив йому зауваження про перешкоджання іншим автомобілям, оскільки фактичної зупинки ще не було, тому він і не представився. Лише після затримання назвався працівником поліції, але посаду вказати не зміг. Жилетка у той момент знаходилася на велосипеді, бо він діяв як пішохід. Представився він тоді, коли витягнув водія з автомобіля під час затримання. Потерпілий вважає, що водій навмисно здійснив наїзд на велосипед. На запитання водія «чому ви мене зупиняєте» він пояснив, що водій уже тоді розумів, що перед ним працівники поліції, адже коли йому почали подавати сигнал про зупинку, він спочатку намагався підкоритися цій вимозі. На його думку, питання водія стосувалося підстав зупинки, а не особи тих, хто його зупиняв.

3.2 Допит свідка ОСОБА_11 .

Свідок повідомив суду, що бачив, як поліцейські переходили дорогу. У цей час автомобіль виїхав на зустрічну смугу. Далі вони жестом показали водію, де потрібно припаркуватися. Спочатку водій почав паркуватися, їхав повільно, але коли вони підійшли ближче, він почав збільшувати швидкість руху та пошкодив велосипед.

Відповідаючи на питання, повідомив наступне.

На запитання прокурора свідок уточнив, що подія відбулася влітку, після обіду, на вул. Ялтинській. Він йшов у бік залізничного вокзалу. Далі побачив, як хлопці з велосипедами переходили дорогу, а автомобіль «Renault» білого кольору виїхав на трамвайні колії. Працівники поліції жестом руки показали водію, що потрібно припаркуватися на узбіччі. Свідок звернув увагу, що перед зіткненням водій почав пришвидшуватись, що здалося йому дивним. Поліцейські у цей час вимагали зупинитися. Він зрозумів, що це працівники поліції, за розпізнавальними знаками та шевронами. На його думку, неможливо було не зрозуміти, що це поліцейські. Щодо пошкодження велосипеда, свідок зазначив, що його переднє колесо внаслідок дій потрапило під бампер автомобіля.

На запитання захисника свідок пояснив, що автомобіль зупиняли обидва працівники поліції шляхом жестикуляції. Він чув, як поліцейські представилися, коли підійшли до автомобіля. Сам момент наїзду на велосипед він не бачив, але чув характерний звук. З боку обвинуваченого були агресивні дії, які проявилися у відсутності реакції на вимогу зупинитися. Він не пам`ятає, що саме говорив обвинувачений під час зупинки.

На запитання головуючого свідок зазначив, що йшов зі сторони вул. Ялтинської та спостерігав за подіями. Щодо представлення поліцейських, то воно відбулося шляхом вигуку «поліція, зупиніться».

3.3 Допит свідка ОСОБА_10 .

Свідок, який є працівником УПП у м. Києві, повідомив суду, що в середині липня 2023 року, пообіді, він перебував на службі разом із напарником ОСОБА_8 на вул. Ялтинській. Переходячи дорогу, вони побачили автомобіль, який рухався по трамвайній колії. Свідок одразу подав рукою сигнал про зупинку, після чого водій зупинився. Він повідомив, що є поліцейським, та попросив припаркуватися на узбіччі. Свідок не пам`ятає, що саме відповів водій, але той сказав, що поспішає. Тому він повторно попросив його притиснутися до узбіччя, після чого вже розмову з водієм вів його напарник.

Згодом свідок почув характерний звук двигуна, і автомобіль почав рухатися. Внаслідок цього велосипед потрапив під автомобіль та травмував його напарника. У цей момент свідок підбігав до автомобіля й почав допомагати колезі. Вони витягнули водія з автомобіля, який почав чинити опір. Опинившись позаду машини, поліцейські роз`яснили водію причину зупинки, застосували кайданки та викликали СОГ і швидку допомогу.

Відповідаючи на питання, повідомив наступне.

На запитання прокурора свідок пояснив, що спочатку показав жест про необхідність зупинки, коли автомобіль наблизився. Він попередив, що це патрульна поліція, але не представився. Попросив водія припаркуватися, аби поговорити, а вже далі з ним спілкувався напарник, тоді як він йшов позаду. Також вказав, що напарник не міг заважати водію паркуватися, оскільки рухався фактично по лівій смузі. Свідок бачив момент, коли автомобіль наїхав на переднє колесо велосипеда, який знаходився в руках його напарника, при цьому водій навіть пришвидшувався.

Опір водія проявлявся у тому, що він не хотів виходити з автомобіля, а коли йому надягали кайданки, не давав руки. Свідок зазначив, що на ньому був жетон, погони, шеврон та форма з написом «Поліція». Велосипед також мав розпізнавальні знаки та напис «Патрульна поліція».

На запитання захисника свідок пояснив, що не знає, чому під час досудового розслідування не зазначав, що представлявся як поліцейський, і вважає, що це питання слід адресувати слідчому.

Пояснив, що автомобіль спочатку зупиняв він, а вже згодом напарник. Свідок також продемонстрував жест рукою, яким подавав сигнал про зупинку обвинуваченому.

Він зазначив, що на той час його бодікамерa була розряджена, працювала лише камера напарника.

Жилету він не одягав, оскільки переходив дорогу, проте мав при собі жезл. Жезл призначений, у тому числі, для зупинки транспортних засобів, але він його не використав, бо не встиг, адже автомобіль був занадто близько.

3.4 Допит обвинуваченого ОСОБА_5 .

Обвинувачений повідомив суду, що точної дати події вже не пам`ятає. Він виїхав на вул. Ялтинську і не доїжджаючи до перехрестя, потрапив у затор. У таких випадках він зазвичай об`їжджав зліва по трамвайних коліях і повільно рухався вперед. Побачив, що дорогу переходили двоє велосипедистів у спортивному одязі, які почали махати йому рукою доволі агресивно. Він звернув праворуч із колій і запитав: «Що вам треба?».

Йому здалася дивною їхня поведінка. Коли один із них почав щось казати та вказувати «стій», він вирішив об`їхати, проте той підштовхнув велосипед і в результаті він зачепив його, після чого велосипед упав на поліцейського.

Далі один із них підійшов і схопив його за руку. Обвинувачений сказав, що готовий вийти, але має травмований лікоть, який не згинається. Після виходу його поклали на коліна, обдерши їх. Зазначив, що лікоть у нього справді не згинається.

Лише коли правоохоронці дістали наручники, він зрозумів, що це поліцейські.

Відповідаючи на питання, повідомив наступне.

На запитання прокурора обвинувачений пояснив, що подія відбулася після обіду. Він працює в таксі, а оскільки замовлень не було, їхав додому зі сторони залізничного вокзалу в напрямку Харківського масиву. Попереду було 5-6 машин, і він вирішив об`їхати їх трамвайними коліями.

Визнав, що цим порушив правила дорожнього руху.

Під`їхавши до пішохідного переходу, він пропустив пішоходів. Потім побачив двох велосипедистів, які почали жестикулювати. Спочатку він звернувся до свідка, потім до потерпілого, запитуючи: «Хто ви такі?». За його словами, відстань між ними була 2-3 метри.

Обвинувачений пояснив, що зазвичай їздить в окулярах, оскільки має зір 2-2,5, але тоді окулярів не було поруч. Тому він не бачив написів на велосипедах, бо вони завжди розмальовані, і не розгледів написів на футболках. Якби написи були більшими, то можливо, він би їх прочитав.

Він наполягав, що якби зрозумів, що це поліцейські, то обов`язково зупинився б. Додав, що за порушення ПДР (рух трамвайними коліями) штраф сплатив майже одразу.

На запитання захисника обвинувачений зазначив, що вперше притягується до кримінальної відповідальності й у його житті не було ситуацій переслідування працівниками поліції. Він пояснив, що дорожня обстановка не передбачала присутності поліцейських.

Повторив, що не зрозумів, що перед ним працівники поліції, адже вперше бачив їх у шортах і на велосипедах, і не знав, що так можна нести службу.

Обвинувачений наголошував, що йому не було зрозуміло, що його зупиняють поліцейські. Шеврони він бачив, але не зрозумів, що це поліція, адже за його словами, зараз молодь часто носить різний одяг із подібними елементами. Якби він побачив чіткий шеврон поліції, то зрозумів би.

Він сприйняв двох осіб як спортсменів або представників якоїсь організації.

Водночас визнавав, що вони могли бути незадоволені тим, що він їхав трамвайними коліями.

Обвинувачений наполягав, що поліцейські не представлялися при спілкуванні, і тому початкову стадію події він сприймав як загрозу для себе.

Він точно зрозумів, що це поліцейські, лише коли йому почали одягати наручники та один із них сказав про це.

Стверджував, що не намагався чинити опір чи застосовувати силу, лише просив не заламувати руки. Так само, коли ще не знав, що перед ним поліція, він не застосовував жодних силових дій.

Він також пояснив, що жодних тілесних ушкоджень іншим особам не завдавав.

Вважає, що спеціальні жилети поліцейських могли б допомогти йому їх ідентифікувати.

Зазначив, що під час зупинки йому лише махали руками, жезлів чи інших спеціальних предметів він не бачив.

За кермом він завжди користується окулярами, але того разу вони випали. Коли потерпілий поліцейський намагався з ним говорити, він його майже не чув.

На запитання, чи він наїхав на велосипед чи велосипед підставили під автомобіль, відповів, що на його думку, більш ймовірним є другий варіант.

Він вважав, що потерпілий намагався велосипедом заблокувати його автомобіль.

На запитання головуючого обвинувачений пояснив, що має водійський стаж понад 40 років. Раніше притягувався лише до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, але всі штрафи сплачував, у тому числі і за цей факт руху трамвайними коліями. Коли він запитав: «Ви хто?», чіткої відповіді не отримав. На момент події йому було 59 років, окуляри він носить понад 10 років.

IV. Документи

4.1 Процесуальні документи, що стосуються події кримінального правопорушення

4.1.1 Протокол огляду місця події від 11.07.2023, складений слідчим СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві.

Відповідно до протоколу, за участі понятих та з використанням технічних засобів оглянуто ділянку місцевості на вул. Ялтинській, де відбувалась подія між обвинуваченим та працівниками патрульної поліції. В ході огляду зафіксовано розташування автомобіля «Renault Logan», державний номерний знак НОМЕР_2 , велосипеда працівника поліції, а також складено схему з точними замірами та прив`язкою до дорожньої інфраструктури.

Протокол містить детальний опис виявленого на місці події, зокрема велосипед із пошкодженнями знаходився під передньою частиною автомобіля, що підтверджено як схемою, так і фототаблицею. Ілюстративна таблиця (фото № 1-22) демонструє розташування транспортних засобів, сліди контакту, положення велосипеда відносно автомобіля та інші деталі події. Крім того, до протоколу долучені фотознімки особистих речей, посвідчення та ключів, а також тілесних ушкоджень працівника поліції ОСОБА_8 тощо (фото № 23-54).

Також до протоколу огляду місця події долучено відеозапис, на якому зафіксовані пояснення працівника поліції ОСОБА_8 , зміст яких є тотожним його показанням, наданим під час судового розгляду (т. 1, арк.к.п. 29-40).

4.1.2 Протокол прийняття заяви від ОСОБА_8 від 11.07.2023, яким зафіксовано заяву працівника поліції ОСОБА_8 про вчинення кримінального правопорушення водієм ОСОБА_5 , який, рухаючись на автомобілі Renault Logan, не виконав вимоги поліцейських, вчинив наїзд на велосипед із відповідними наслідками та чинив опір під час затримання (т. 1, арк.к.п. 56-57).

4.1.3 Повідомлення слідчого від 11.07.2023, яким інформація направлена начальнику управління патрульної поліції м. Києва, про обставини події на вул. Ялтинській, де водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Renault Logan», не виконав вимогу працівників поліції про зупинку та вчинив наїзд на велосипед ОСОБА_8 , спричинивши йому тілесні ушкодження (т. 1, арк.к.п. 44).

4.1.4 Постанова про визнання та приєднання речових доказів від 12.07.2023, якою слідчий СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві визнав речовими доказами у кримінальному провадженні велосипед чорного кольору з написом «Патрульна поліція» та автомобіль марки «Renault Logan», державний номерний знак НОМЕР_2 . Автомобіль передано на зберігання до майданчика тимчасового зберігання, велосипед потерпілому ОСОБА_8 (т. 1, арк.к.п. 41-42).

4.1.5 Розписка ОСОБА_8 , якою потерпілий підтверджує отримання від працівників поліції велосипеда з написом «Патрульна поліція» на відповідальне зберігання (т. 1, арк.к.п. 43).

4.1.6 Відповідь Департаменту патрульної поліції від 12.07.2023, якою надано підтвердження реєстрації події в журналі єдиного обліку, а також повідомлено, що на DVD-диску долучено відеозапис із нагрудної боді-камери працівників патрульної поліції, які брали участь у події (т. 1, арк.к.п. 45).

4.1.7 Протокол огляду документів (відеозаписів) від 12.07.2023, складений старшим слідчим СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві. З протоколу вбачається, що слідчим у службовому кабінеті проведено огляд оптичних дисків із відеозаписами, наданими Департаментом патрульної поліції. На дисках виявлено два відеофайли у форматі «MP4»: перший з нагрудної боді-камери поліцейського ОСОБА_8 , другий із системи відеоспостереження «Безпечне місто» (камера на вул. Ялтинська, м. Київ).

У протоколі відображено загальний зміст зазначених відеозаписів, а також зафіксовані фотокадри (стоп-кадри), які ілюструють розвиток подій, рух автомобіля «Renault Logan» по трамвайних коліях, дії працівників поліції на велосипедах, момент контакту автомобіля з велосипедом, подальше затримання обвинуваченого та застосування до нього кайданків.

Суд вважає за необхідне зазначити, що у мотивувальній частині вироку наведені відеозаписи будуть відтворені та детально проаналізовані із розкриттям ключових фрагментів і критичних моментів розвитку подій, що дозволить належним чином оцінити достовірність показань допитаних осіб (т. 1, арк.к.п. 46-53).

4.1.8 Постанова про визнання та приєднання речових доказів від 12.07.2023, якою до матеріалів провадження приєднано відеозаписи з камер «Безпечне місто» та бодікамер, які містяться на оптичному диску (т. 1, арк.к.п. 54-55).

4.1.9 Висновок судово-медичної експертизи № 042/1-305-2023 від 14.08.2023, відповідно до якого експертом ОСОБА_12 проведено судово-медичне дослідження потерпілого ОСОБА_8 . За результатами огляду виявлено синець та садна на лівому коліні, садно на правій кисті. Ушкодження виникли від дії тупого предмета. Експертом вони класифіковані як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю не більше шести днів (т. 1, арк.к.п. 58-62).

4.2. Дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 .

Стороною обвинувачення були долучені наступні документи:

4.2.1 Копія паспорта громадянина України обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де зазначені його персональні дані, місце реєстрації та сімейний стан (т. 1, арк.к.п. 63-64).

4.2.2 Вимога інформаційно-аналітичної системи щодо відомостей про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності та наявність у нього судимості. Довідка підтверджує, що за даними обліків ОСОБА_5 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався і судимості не мав (т. 1, арк.к.п. 65-66).

4.2.3 Довідка з наркологічного диспансеру видана Київською міською клінічною лікарнею «Соціотерапія», згідно з якою ОСОБА_5 під наркологічним наглядом не перебуває (т. 1, арк.к.п. 67).

4.2.4 Довідка з психіатричного закладу в якому зазначено, що обвинувачений ОСОБА_5 не перебував під наглядом лікаря-психіатра (т. 1, арк.к.п. 68).

Стороною захисту були долучені наступні документи:

4.2.5 Характеристика з місця роботи ТОВ «Оксі Таксі» надало характеристику, згідно з якою ОСОБА_5 працює водієм з жовтня 2020 року, сумлінно виконує обов`язки, нарікань від керівництва не має (т. 1, арк.к.п. 69).

4.2.6 Характеристика з місця проживання, яка підписана сусідами обвинуваченого та засвідчує, що він проживає у вказаному будинку з 2000 року, конфліктів із сусідами не має, бере участь у громадських заходах, характеризується позитивно (т. 1, арк.к.п. 70).

4.2.7 Довідка з клініки «Deutsche Augenklinik», яка підтверджує діагноз рубці рогівки. Обвинуваченому рекомендовано, крім іншого, окуляри для близької відстані (т. 1, арк.к.п. 116).

4.2.8 Виписки з «Сіті Клініки» за 2023 рік, якою підтверджено лікування у отоларинголога, консультаційні висновки лікарів із зазначенням наявності проблем із зором і слухом (т. 1, арк.к.п. 117).

V. Мотиви суду

ОСОБА_5 висунуто обвинувачення у вчиненні опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України).

У частині 2 ст. 17 КПК України закріплено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

За своєю суттю та змістом кваліфікація кримінальних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин:

1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності;

2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення.

Особа визнається винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувачення у якому їй висунуто, лише за одночасної наявності всіх обов`язкових елементів складу злочину.

Нормою ч. 2 ст. 342 КК України передбачено кримінальну відповідальність за опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, державному виконавцю чи приватному виконавцю під час примусового виконання рішень, члену громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовцеві під час виконання цими особами покладених на них обов`язків щодо охорони громадського порядку або уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Основним безпосереднім об`єктом злочину виступає, зокрема, нормальна діяльність правоохоронних органів, громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону та законних військових формувань на території України. Додатковим факультативним об`єктом може бути здоров`я особи.

Потерпілим від злочину, крім іншого, є працівник правоохоронного органу.

Згідно з усталеною судовою практикою (до прикладу, постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.02.2022 у справі № 559/2733/18) опором у значенні статті 342 КК України є активна фізична протидія виконанню поліцейським чи іншою особою, названою в диспозиції вказаної статті, його законних повноважень.

Опір характеризується такими ознаками:

1) він полягає в активних діях;

2) дії винного спрямовані на організм потерпілого, полягають у застосуванні фізичної сили до нього;

3) вони перешкоджають (протидіють) виконанню потерпілим своїх функцій, реалізації повноважень;

4) дії винного вчинені в момент виконання потерпілим покладених на нього обов`язків.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується виною у формі прямого умислу.

Винний має однозначно усвідомлювати, що чинить опір саме працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків і бажає тим самим перешкодити виконанню ним своїх обов`язків.

Повертаючись до оцінки доказів та виходячи із наведеного, для визначення наявності в діях обвинуваченої особи складу «опору» у значенні цього положення, сторона обвинувачення має довести не тільки наявність об`єктивної сторони діяння, тобто певного активного фізичного впливу з боку обвинуваченої особи, але і умисел цієї особи саме на протидію виконанню службових обов`язків. Хоча і щодо активного фізичного впливу не встановлено такого за обставинами провадження.

Для цього стороні обвинувачення необхідно довести перед судом, що обвинувачений, у цьому випадку ОСОБА_5 , знав або повинен був знати, що вчиняє дії саме щодо представника правоохоронного органу.

Суд, проаналізувавши відеозапис із бодікамери потерпілого ОСОБА_8 , зазначає, що серед всіх наданих суду доказів він є найбільш об`єктивним джерелом інформації щодо перебігу подій, які мали місце 11 липня 2023 року.

При цьому суд одразу вказує, що зафіксовані на відео дії обвинуваченого ОСОБА_5 не мають характеру активного та свідомого опору працівникам поліції.

Так, відеозапис із файлу «export-btsn5mp4» розпочинається із зйомки бодікамери ОСОБА_8 , який разом зі своїм напарником ОСОБА_10 переходить дорогу на пішохідному переході на вул. Ялтинській.

На 00:40 зафіксовано автомобіль «Renault» білого кольору, що рухався трамвайними коліями.

У проміжку 00:45-00:50 відбувається коротка розмова водія ОСОБА_5 із ОСОБА_10 , під час якої останній оголошує пункти ПДР, після чого на 00:55 ОСОБА_8 жестом руки вказує водієві зупинитися праворуч.

На 01:10, коли ОСОБА_5 починає перелаштовуватися у крайню праву смугу, ОСОБА_8 додатково рукою вказує йому вирівняти автомобіль.

На 01:20 видно, що водій поступово пришвидшується, намагаючись проскочити між бордюром і ОСОБА_8 .

Суд звертає увагу, що у цей момент іншого поліцейського ОСОБА_10 поруч не було.

З наведеного фрагменту вбачається, що на початковому етапі зупинки на відео відсутні чіткі докази того, що працівники поліції однозначно представилися чи застосовували передбачені законом засоби ідентифікації (жезл, жилет тощо).

Далі на 01:30 фіксується зіткнення автомобіля з велосипедом ОСОБА_8 .

Далі чути слова ОСОБА_8 : «Вийшов із машини, бігом», після чого він намагається відкрити двері та витягнути водія з автомобіля.

На 01:40 реакція ОСОБА_5 свідчить про його розгубленість та він каже «що ви робите».

На 01:45, коли двері відчинені, ОСОБА_8 знову повторює вимогу вийти.

При цьому видно, що ОСОБА_5 просить дати йому можливість самостійно вийти і на 02:00 він виходить із автомобіля.

Суд констатує, що характер зіткнення з велосипедом ОСОБА_8 не дає підстав вважати його умисним наїздом чи діями, спрямованими на опір працівникові поліції. Поведінка обвинуваченого виглядає як розгубленість і як раз готовність виконати вимогу, а не його протидія поліції.

Після цього, на 02:10 обвинуваченому повідомляють, що до нього буде застосовано кайданки. ОСОБА_5 , виглядаючи збентеженим, на 02:15 кілька разів перепитує: «що ви хочете від мене».

На 02:30 ОСОБА_8 повторює попередження, а на 02:35 обвинуваченого повалюють на землю завдяки діям обох поліцейських. У процесі скручування він вигукує, що йому боляче.

На 03:30 на нього одягнено кайданки, а на 04:15 ОСОБА_8 повідомляє про затримання.

На 04:30 йому роз`яснюють права, а на 04:45 ОСОБА_5 просить медичну допомогу.

Наведені обставини свідчать, що відеозапис не фіксує проявів активної агресії чи фізичного опору.

Навпаки, ОСОБА_5 перебуває у розгубленому стані, намагається з`ясувати, що відбувається, і лише не надає руки, скаржачись на біль.

Подальший запис фіксує пояснення причин події.

Так, зокрема, на 08:20 ОСОБА_5 коли вже зрозумів, що мав справу із працівниками поліції під час розмови зі свідком пояснює, що не зупинився, бо сприйняв звернення як агресивне: «ти хто такий, ні жезла, рукою махає, нічого (нецензурно)…». Після цього прибуває кілька екіпажів поліції, проводиться пошук свідків і з`ясування обставин.

Отже, ця репліка ОСОБА_5 узгоджується з його показаннями у суді та підтверджує, що обвинувачений не усвідомлював, що перед ним поліцейські.

Таким чином, досліджений відеозапис підтверджує лише факт порушення обвинуваченим правил дорожнього руху та подальшого словесного конфлікту після події з пішоходами у шортах й футболках без видимих розпізнавальних знаків, з велосипедами у руках, що перетинали проїжджу частину, але не доводить наявність у його діях умислу на опір працівникам поліції чи застосування до них фізичної сили.

Даючи оцінку відеозапису із камер «Безпечне місто» на вул. Ялтинській, який охоплює момент зупинки автомобіля «Renault» білого кольору, керованого обвинуваченим ОСОБА_5 , зафіксовано обставини як ОСОБА_8 підходить безпосередньо до передньої частини автомобіля та фактично блокує його подальший рух, використовуючи велосипед як бар`єр.

Саме у цей момент видно контакт між велосипедом та автомобілем.

Далі на відео чітко фіксується, що інший працівник поліції ОСОБА_10 виставляє у бік автомобіля ОСОБА_5 предмет, схожий на вогнепальну зброю (пістолет). Він утримує його у бойовій позиції, спрямованій на водія, який перебуває всередині машини.

З наведеного відеозапису вбачається, що працівники поліції діяли у шортах та футболках-поло. Суд робить акцент, що на них відсутні були спеціальні світловідбивальні жилети, які зазвичай використовуються для ідентифікації під час несення служби на проїжджій частині.

Їх вони одягнули лише у той момент, коли на місце події прибули інші екіпажі УПП та слідчо-оперативна група.

Особливу увагу заслуговує те, що у потерпілого ОСОБА_8 на спині його футболки відсутні будь-які розпізнавальні написи чи інші знаки, які б чітко свідчили про належність до поліції. Таким чином, з позиції пересічного водія він виглядав як звичайний велосипедист.

При цьому суд не може залишити без уваги те, що саме у момент, коли ОСОБА_8 блокує рух автомобіля велосипедом, інший працівник поліції ОСОБА_10 виставляє у бік водія предмет, схожий на пістолет, тримаючи його у бойовій позиції.

Така демонстрація зброї у ситуації, коли водій уже фактично зупинився та не проявляв агресії, викликає враження непропорційності дій поліції та могла лише посилити стан розгубленості у обвинуваченого.

Далі оцінюючи показання обвинуваченого ОСОБА_5 в сукупності з іншими доказами, суд дійшов висновку, що вони є послідовними, логічними та підтверджуються матеріалами провадження.

Так, вже із згаданих щойно відеозаписів з бодікамери потерпілого ОСОБА_8 та камер спостереження чітко вбачається, що на початковому етапі події працівники поліції перебували у звичайному спортивному одязі (футболках і шортах), не мали на собі спеціальних жилетів світловідбивного кольору, не представилися як працівники поліції, а їхні вимоги зводилися лише до подання сигналів рукою.

Суд звертає увагу, що напис «Поліція» був лише на одязі напарника потерпілого, з яким спілкування тривало не більше кількох секунд. За таких обставин версія обвинуваченого про те, що він не усвідомлював, що до нього звертаються саме працівники поліції, виглядає обґрунтованою та знаходить підтвердження у процесуальних документах наданих прокурором.

Додаткове значення для оцінки мають вік обвинуваченого (59 років на момент події), його стан здоров`я (наявні проблеми зі слухом і зором, що підтверджено медичними документами), а також його пояснення, що він зазвичай користується окулярами, які у цей момент були відсутні, бо впали, що вочевидь могло вплинути на сприйняття візуальних та звукових сигналів.

У сукупності наведене свідчить про відсутність у ОСОБА_5 умислу на вчинення опору працівникам поліції. Його дії обумовлені розгубленістю та непорозумінням, а не протиправним наміром. Саме тому суд приймає показання обвинуваченого як достовірні та покладає їх в основу вироку.

Разом із тим, оцінюючи показання потерпілого ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_13 , суд враховує, що їхні показання в цілому узгоджуються між собою та відтворюють одну й ту ж версію подій, проте обов`язок суду полягає у зіставленні цих показань з іншими доказами, насамперед із відеозаписом бодікамери, який дає найбільш неупереджену картину.

Тому подальший аналіз показань зазначених осіб здійснюється з урахуванням результатів дослідження відеозапису.

Суд бере до уваги показання потерпілого ОСОБА_8 , який визнав, що у момент первинного контакту з водієм не представився як працівник поліції, пояснивши це тим, що обвинувачений ще перебував у русі та не завершив зупинку. Водночас потерпілий наполягав, що ОСОБА_5 усвідомлював, що до нього звертаються саме поліцейські.

Суд критично ставиться до таких тверджень, оскільки сам потерпілий підтвердив, що на той час він і його напарник виглядали як звичайні пішоходи, були у футболках та шортах, без спеціальних сигнальних жилетів. Відмінність у формі полягала лише в тому, що на футболці напарника був напис «Поліція», тоді як у самого ОСОБА_8 його не було.

Свідок ОСОБА_10 зазначив, що під час первинного спілкування з обвинуваченим представився як працівник поліції (фрагмент відео 00:45-00:50).

Однак суд оцінює ці показання критично, позаяк жодними іншими доказами вони не підтверджуються, а сам обвинувачений категорично це заперечував. Бодікамери самого свідка у матеріалах провадження немає (за його словами була розряджена, ймовірно), що позбавило можливості перевірити його версію.

Крім того, на що акцентував увагу захисник, під час досудового розслідування ОСОБА_10 на пряме запитання слідчого не повідомляв, що представлявся поліцейським, і лише у суді вперше сам наголосив на цьому, що свідчить про непослідовність у його показаннях.

Свідок ОСОБА_11 стверджував, що чув вигук «поліція, зупиніться».

Проте суд оцінює ці доводи з обережністю, оскільки ні потерпілий ОСОБА_8 , ані його напарник ОСОБА_10 не вказували, що вони звертались саме такими словами до обвинуваченого.

Більше того, досліджений судом відеозапис з бодікамери ОСОБА_8 підтверджує, що до моменту застосування сили і повалення на землю 59-річного ОСОБА_5 жодного разу не пролунало чіткого повідомлення про те, що до нього звертаються працівники поліції.

Суд не може надати належної ваги доводам потерпілого та свідків про те, що обвинувачений нібито повинен був усвідомлювати, що перед ним працівники поліції.

Як вже було встановлено, жоден із поліцейських не представився перед тим, як подати сигнал рукою про зупинку. Коротке спілкування з ОСОБА_10 тривало менше п`яти секунд і за таких обставин, з урахуванням проблем із зором та вікових особливостей обвинуваченого, він міг не помітити невеликий нагрудний напис «Поліція». Тим більше, що напис великими літерами був лише на спині футболки ОСОБА_10 , тоді як спілкування відбувалося обличчям, і після цього контакту обвинувачений його більше не бачив до моменту затримання.

Щодо напису «Національна поліція» на велосипеді, суд зазначає, що на дослідженому відео він дійсно наявний, проте з урахуванням позиції обвинуваченого, який перебував у салоні автомобіля і не виходив з нього до затримання, побачити цей напис було фізично неможливо.

Таким чином, суд констатує, що показання потерпілого та свідків щодо нібито усвідомлення обвинуваченим факту звернення до нього працівників поліції не знаходять належного підтвердження у матеріалах кримінального провадження та прямо спростовуються дослідженими у судовому засіданні відеозаписами та показаннями самого обвинуваченого.

Суд також виходить із конституційного принципу презумпції невинуватості, закріпленого у ст. 62 Конституції України, згідно з яким усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У цьому випадку відсутні належні та достатні докази того, що обвинувачений ОСОБА_5 усвідомлював, що до нього звертаються саме працівники поліції, а його дії мали характер умисного опору.

Навпаки, досліджені судом обставини події та докази у цьому провадженні (відеозапис з бодікамери) підтверджують, що такі твердження сторони обвинувачення ґрунтуються лише на припущеннях та суб`єктивному сприйнятті потерпілого та свідків.

Суд вбачає за можливе ствердити, що будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження вини обвинуваченого прокурором не надано.

Долучені до матеріалів кримінального провадження протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та протокол огляду місця події лише відтворюють обставини, повідомлені потерпілим та свідками під час судового розгляду.

Зазначені документи не містять самостійних даних, які б підтверджували пред`явлене обвинувачення та відповідно не можуть розцінюватися як достатні для доведення вини ОСОБА_5 .

Також суду наданий висновок судово-медичної експертизи, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до легких.

З цього приводу суд зазначає, що сам факт їх наявності не може автоматично свідчити про умисне заподіяння шкоди з боку обвинуваченого.

Адже навпаки, аналіз обставин події та матеріалів кримінального провадження свідчить, що ушкодження виникли внаслідок того, що потерпілий власноруч намагався заблокувати рух автомобіля, використовуючи велосипед, у результаті чого той потрапив під передню частину автомобіля. Відеозапис підтверджує, що обвинувачений не мав на меті наїзду на потерпілого, а рух його автомобіля був пов`язаний із намаганням об`їхати перешкоду.

Як наслідок, причиною отримання тілесних ушкоджень стали дії самого потерпілого, який створив небезпечну ситуацію, а не умисні дії ОСОБА_5 .

Також суд вважає за необхідне окремо звернути увагу, що відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про Національну поліцію» будь-який поліцейський захід має відповідати принципам необхідності та пропорційності. Це означає, що втручання у права особи може мати місце лише тоді і лише в тому обсязі, який об`єктивно зумовлений конкретною ситуацією.

Натомість, у цьому кримінальному провадженні у момент, коли автомобіль ОСОБА_5 вже був зупинений, сам обвинувачений не усвідомлював, хто саме і з якою метою до нього звертається. Він не чинив активного опору, вказував, що йому тяжко підвестися, однак був повалений на землю діями двох працівників поліції.

При цьому спеціальний засіб кайданки було застосовано вже тоді, коли обвинувачений просто стояв перед поліцейськими, не проявляв жодної, навіть словесної агресії, та намагався зрозуміти, що відбувається. З відеозапису вбачається лише його скарги на фізичний біль, після чого йому була викликана швидка медична допомога.

Більше того, як встановлено із долучених прокурором матеріалів на затримання 59-річного таксиста, який не мав ознак небезпечності та навіть близько не виявляв умислу на опір, прибуло ще п`ять патрульних автомобілів із ввімкненими сиренами.

Суд вважає такі дії явно непропорційними і такими, що не відповідали реальним ризикам, особливо з огляду на те, що події відбувалися в умовах воєнного стану, коли ресурси правоохоронних органів мають бути спрямовані на протидію дійсно суспільно небезпечним посяганням, а не на силове затримання літньої людини, яка фактично перебувала у стані розгубленості та страху.

У цьому кримінальному провадженні дії обвинуваченого ОСОБА_5 не виходили за межі адміністративного правопорушення, а саме за рух трамвайними коліями, що він визнав і за що сплатив адміністративний штраф. Саме такий захід реагування був достатнім та пропорційним.

Висунення обвинувачення літній людині, за встановлених обставин, у вчиненні кримінального правопорушення у виді опору працівникові правоохоронного органу виглядає як невиправдане посилення відповідальності.

Ці обставини мали б завершитися адміністративною відповідальністю за порушення Правил дорожнього руху, а не набувати форми кримінального переслідування, яке вочевидь є надмірним у світлі встановлених судом обставин та юридично безпідставним переслідуванням.

Все викладене дає підстави для висновку, що відсутність переконливих доказів на підтвердження умислу обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні опору працівникам поліції, як фактично і відсутність такого опору, виключає можливість визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні.

Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення має доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в цьому кримінальному провадженні зроблено не було.

За таких обставин суд, відповідно до загальних засад кримінального судочинства, зокрема верховенства права, законності, рівності перед законом та судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін тощо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, витлумачивши всі сумніви на користь обвинуваченого, дійшов висновку, що сторона обвинувачення не довела наявність у діях ОСОБА_5 усіх обов`язкових елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України.

У разі не доведення наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення ухвалюється виправдувальний вирок (п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України).

Суд визнає обвинуваченого ОСОБА_5 невинуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та ухвалює виправдувальний вирок.

VІ. Ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 не обирався. У зв`язку із ухваленням виправдувального вироку, підстави для обрання щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу - відсутні.

Цивільний позов потерпілим не заявлено.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні за проведення судово-медичної експертизи у розмірі 2 672 грн слід віднести на рахунок держави.

Долю речових доказів у провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення та керуючись статтями 100, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, та виправдати у зв`язку із недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Поновити ОСОБА_5 у правах, в яких він був обмежений у рамках кримінального провадження № 0002659 від 11.07.2023.

Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 не обирався.

Цивільний позов потерпілим не заявлено.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні за проведення судово-медичної експертизи у розмірі 2 672 грн слід віднести на рахунок держави.

Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні, а саме: велосипед чорного кольору з написом «Патрульна поліція», який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_8 , залишити останньому за належністю; автомобіль марки «Renault Logan», державний номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , який поміщений на зберігання на майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів за адресою: м. Київ, вул. Г. Хоткевича, 20-Б, повернути ОСОБА_5 ; відеозаписи з камер відеоспостереження системи відеонагляду «Безпечне місто», які містяться на оптичному диску та відеозаписи на оптичному диску марки «My Media 4,7 GB DVD-R», отримані на запит з УПП в м. Києві ДППНП України, залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1