Провадження № 1-кп/175/1212/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року селище Слобожанське Дніпровського

району Дніпропетровської області

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 (дистанційно),

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0015736 від 11.12.2024 за обвинувальним актом щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя Запорізької області, громадянина України, із неповною середньою освітою, не одружений, на утриманні неповнолітнії дітей не має, військовослужбовець військовї частини за призовом під час мобілізіції на особливий період, стрілець-помічник гранотометника 2 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 8 аеромобільної роти 2 аеромобільного батальйону військової НОМЕР_1 , солдат, проживаючий та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», в останній раз Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 23 липня 2024 року № 469/2024, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 23 липня 2024 року № 3891-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, який в подальшому продовжено строком на 90 діб.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 320 від 30.10.2024 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 2 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 8 аеромобільної роти 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 , зараховано до списків особового складу військової частини та поставлено на всі види забезпечення.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 323 від 09.11.2023, майора ОСОБА_6 призначено на посаду командира НОМЕР_3 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 , який справу та посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків.

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 224 від 30.07.2024 майора ОСОБА_7 призначено на посаду заступника командира з психологічної підтримки персоналу 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 , який справу та посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Водночас, ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до ст. 28 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Статтею 32 Статуту також передбачено, що майор за своїм військовим званням є начальником для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу.

Згідно ст. 101 Статуту, командир батальйону в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність батальйону, успішне виконання батальйоном бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за внутрішній порядок, за стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів батальйону і законність їх витрачання, за організацію і стан пожежної безпеки батальйону.

Згідно ст. 107 Статуту, заступник командира батальйону з морально-психологічного забезпечення в мирний і воєнний час відповідає за організацію і проведення виховної роботи, за військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за морально-психологічне забезпечення бойової готовності, бойової підготовки, бойових завдань, повсякденної діяльності батальйону, за національно-патріотичну підготовку та інформаційну роботу, організацію дозвілля військовослужбовців роти, їх соціальний захист.

Заступник командира батальйону з морально-психологічного забезпечення підпорядковується командирові батальйону і є прямим начальником усього особового складу батальйону.

Таким чином, командир 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 майор ОСОБА_6 та заступник командира батальйону з морально-психологічного забезпечення 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 майор ОСОБА_7 були прямими начальниками за своїм службовим становищем та за військовим званням, а стрілець-помічник гранатометника 2 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 8 аеромобільної роти НОМЕР_3 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_4 підлеглим майора ОСОБА_6 та майора ОСОБА_7 .

Поряд із цим, статтею 35 Статуту, серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Згідно статті 36 Статуту, командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

Стаття 37 Статуту визначає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його , військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін . Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

Крім того, Статутом визначений зміст військової присяги, згідно якого кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.

Згідно ст. ст. 6, 11, 16, 127, 128 Статуту, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України також передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України , дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни .

Крім того, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

В свою чергу, солдат ОСОБА_4 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку, проходження військової служби і підлеглості, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення в умовах воєнного стану, військовий злочин за наступних обставин.

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України військова частина НОМЕР_2 виконує завдання за призначенням на території Луганської області.

01.12.2024 солдат ОСОБА_4 разом з іншими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 , перебували на території району відведення 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 з метою проходження військової служби та виконання обов`язків військової служби за призначенням щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, в тому числі у безпосередньому зіткненні з противником.

Приблизно о 08 годині 30 хвилин 01.12.2024 стрілець-помічник гранатометника 2 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 8 аеромобільної роти 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_4 перебуваючи на території району відведення 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 безпосередньо отримав бойове розпорядження командира НОМЕР_3 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_6 № БР/657 від 30.11.2024, доведений заступником командира з психологічної підтримки персоналу 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 майором ОСОБА_7 , згідно якого солдату ОСОБА_8 , солдату ОСОБА_9 та солдату ОСОБА_4 до 10.00 години 01.12.2024 здійснити переміщення на транспортному засобі бтр «VAB» в/н 258 за маршрутом м. Краматорськ м. Слов`янськ м. Миколаївка с. Закітне с. Серебрянка Донецької області с. Білогорівка Луганської області та перейти в підпорядкування лейтенанта ОСОБА_10 для оборони РОП «ФЛЕШ» із завданням не допустити прориву противника в напрямку м. Лисичанськ с. Білогорівка Луганської області. У той же час, одразу після отримання зазначеного бойового розпорядження прямого начальника військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період стрілець-помічник гранатометника 2 аеромобільного відділення 1 аеромобільного взводу 8 аеромобільної роти 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_4 , перебуваючи на території району відведення 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_2 , відкрито відмовився виконати бойове розпорядження командира НОМЕР_3 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_6 № БР/657 від 30.11.2024, доведене заступником командира з психологічної підтримки персоналу 2 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_2 майором ОСОБА_7 , згідно якого солдату ОСОБА_8 , солдату ОСОБА_9 та солдату ОСОБА_4 до 10.00 години 01.12.2024 здійснити переміщення на транспортному засобі бтр «VAB» в/н 258 за маршрутом м. Краматорськ м. Слов`янськ м. Миколаївка с. Закітне с. Серебрянка Донецької області с. Білогорівка Луганської обалсті та перейти в підпорядкування лейтенанта ОСОБА_10 для оборони РОП «ФЛЕШ» із завданням не допустити прориву противника в напрямку м. Лисичанськ с. Білогорівка Луганської області чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 402 КК України як непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

06 серпня 2025 року між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оброни Східного регіону ОСОБА_11 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 , на підставі ст.ст. 468-470, 472 КПК України, у присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , діючи добровільно, без застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до умов наданої угоди, прокурор та обвинувачений уклали цю угоду про визнання винуватості, в якій виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 4 ст. 402 КК України, яка ніким не оспорюється, зазначили істотні обставини для цього кримінального провадження, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, а також взяв на себе зобов`язання надавати під час судового розгляду цього кримінального провадження показання, які викриваютьйого протиправні дії.

Сторони узгодили призначення покарання обвинуваченому за ч. 4 ст. 402 КК України ОСОБА_4 із застосуванням ст.69 КК України за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 402 КК України, із застосуваням положення ч. 1 ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_4 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 402 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі та і з застосуванням положень ст. 62 КК України з заміною позбавлення волі триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

В угоді передбачені та роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою в скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, визнав повністю та підтвердив суду, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого підтвердив суду, що угода про визнання винуватості укладена сторонами добровільно, за безпосередньої участі захисника, тому просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив суд затвердити угоду про визнання винуватості.

Судом з`ясовано, що обвинувачений повністю розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд, вивчивши угоду про визнання винуватості та матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що укладена між прокурором та обвинуваченим угода відповідає вимогам КПК України, дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 402 КК України кваліфіковано правильно, це кримінальне правопорушення згідно з положеннями ст. 12 КК України є тяжким злочином, внаслідок якого шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення та може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України. Будь-яких перешкод для укладення та затвердження угоди судом не встановлено, матеріали провадження, які надані суду, таких відомостей не містять.

Суд не досліджує докази у цьому провадженні, оскільки вирок ухвалюється в особливому порядку кримінального провадження, передбаченому положеннями Глави 35 КПК України.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України - відсутні.

Мотиви призначення покарання

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особистість, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до матеріалів, які характеризують особу, обвинувачений не одружений, характеризується в цілому задовільно, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Узгоджені сторонами вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, відповідають загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України.

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Враховуючи, що угода про визнання винуватості була укладена добровільно, вона відповідає закону і не порушує права, свободи, інтереси сторін та інших осіб, суд вважає, що її слід затвердити, призначивши узгоджену сторонами міру покарання, яка відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Згідно роз`яснень п. 8 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижче від нижчої межі, встановленої в санкції статті, може мати місце за наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Виходячи зі змісту ст. 69 КК України, призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

На підставі викладеного, враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, конкретні обставини вчинення злочину, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, суд приходить до переконання про можливість при призначенні покарання, застосувати положення ч. 1 ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_4 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 402 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі.

При цьому суд вважає, за можливе застосувати ст. 62 КК України з заміною позбавлення волі триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Суд зазначає, що узгоджені сторонами вид і міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого, відповідають загальним засадам призначення покарання.

На підставі ч.ч. 1, 5 ст. 72 КК України, суд вважає необхідним зарахувати у строк призначеного ОСОБА_4 покарання строк попереднього ув`язнення з 03 грудня 2024 року із розрахунку - один день попереднього ув`язнення за один день тримання у дисциплінарному батальйоні.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд

Під час досудового розслідування обвинуваченому був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2024 року в умовах гауптвахти, який слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Кримінальним правопорушенням шкода державі - не заподіяна.

Цивільний позов не заявлено.

Спеціальна конфіскація - не застосовується.

Розмір витрат на залучення експертів - відсутні.

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими, відсутні.

Керуючись ст.369-371,373-376,468-475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 06 серпня 2025 року між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оброни Східного регіону ОСОБА_11 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 , на підставі ст.ст. 468-470, 472 КПК України, у присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0015736 від 06 серпня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити узгоджене сторонами кримінального провадження покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 62 КК України, замінити основне покарання, що призначене ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на покарання виді тримання у дисциплінарному батальйоні на строк 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.ч. 1, 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні строк попереднього ув`язнення за період з 01 грудня 2024 року, з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за один день тримання у дисциплінарному батальйоні.

Запобіжний захід застосований до ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній - тримання під вартою.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. 4, ч. 6, ч. 7 ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Дніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст вироку складено 06 серпня 2025 року. У відповідності до положень ч.15 ст.615 КПК України в судовому засіданні проголошено резолютивну частину вироку.

Суддя ОСОБА_1