Справа № 147/245/25
Провадження № 1-кп/147/101/25
УХВАЛА

22 травня 2025 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000206 від 25.11.2024, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, п.8 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и в:

14 лютого 2025 до Тростянецького районного суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000206 від 25.11.2024, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 п.8 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 263 КК України.

Ухвалою від 20 березня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

21 травня 2025 року до суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_5 про продавження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів. В обгрунтування клопотання прокурор зазначає, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 п.8 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 263 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженню доказами, а саме допитами свідків та потерпілих, висновками експертів, протоколами слідчих дій та іншими матеріалами в сукупності.

Ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 26.11.2024 відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого продовжувався.

Сторона обвинувачення вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою, оскільки установлені раніше ризики, передбачені п. 1, п.3, п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати, що підтверджується наступними обставинами. Санкція ч.2 ст. 115 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти років до довічного позбавлення волі. Тому існує високий ступінь ризику можливості переховування ОСОБА_6 від суду, оскільки ОСОБА_6 усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні. Також існує високий ступінь ризику того, що ОСОБА_6 буде незаконно впливати на потерпілого та свідків, оскільки згідно з ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Без продовження строку тримання під вартою, ОСОБА_6 перебуваючи на волі матиме можливість незаконно впливати на потерпілого та свідків з метою створення сприятливих для себе умов.

Крім того, існує високий ступінь ризику того, що ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він не працює, не має постійного джерела доходів, крім того кримінальне правопорушення вчинив перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в його крові виявлено етиловий спирт у концентрації 3,7 проміле.

Застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти вищевказаним ризикам, оскільки: особисте зобов`язання є недостатньо дієвим запобіжним заходом, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання, особу підозрюваного, його репутацію та соціальні зв`язки; особиста порука не може бути застосована, оскільки у ОСОБА_6 відсутні поручителі, які заслуговують на довіру та зможуть доставити останнього до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу; домашній арешт є недостатньо суворим запобіжним заходом, оскільки ОСОБА_6 усвідомлює тяжкість вчинення кримінального правопорушення, а тому він зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також враховуючи складність контролю за виконанням підозрюваним покладених на нього обов`язків під час такого запобіжного заходу.

Всі вищевказані обставини, у своїй сукупності свідчать про те, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_6 в рамках даного кримінального провадження є недоцільним та малоефективним, оскільки вони не можуть запобігти наявним ризикам.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав подане ним клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та просить його задоволити, при цьому навів доводи викладені в ньому.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати більш м`який запобіжний захід домашній арешт за місцем проживання ОСОБА_6 , оскільки він раніше не судимий, позитивно характеризується, має постійне місце проживання та реєстрації. Також зазначає, якщо неможливо застосувати домашній арешт, то визначити обвинуваченому розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши сторони кримінального провадження, дослідивши доводи клопотання, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.

Згідно з ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про продовження /зміну/ запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу суд враховує вимоги ст. 177 КПК України, згідно з якою підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання продовження запобіжного заходу, судом враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність його соціальних зв`язків; наявність постійного місця роботи або навчання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справах «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «К.Г. проти Німеччини», «Нечипорук та Йонкало проти України»).

Також суд зазначає, що запобіжні заходи є заходами превентивного характеру, що застосовуються з метою запобігання протиправній поведінці обвинуваченого і забезпечення кримінального провадження. Превентивний характер цих заходів чітко проявляється в цілях їх застосування, якими є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, які ст.177 КПК України віднесено до ризиків у кримінальному провадженні.

Ризиками у кримінальному провадженні є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки обвинуваченого.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 листопада 2024 року ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 днів, тобто до 23 січня 2025 року.

Відповідно до ухвали слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 17.01.2025 підозрюваному ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 25 лютого 2025 року включно.

Ухвалою суду від 20 лютого 2025 року ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 20 квітня 2025 року включно.

Ухвалою суду від 08 квітня 2025 року ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 06 червня 2025 року включно.

За змістом положень ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з п.4 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Не вдаючись до детального аналізу оцінки дій винуватості особи та не порушуючи презумпції невинуватості на цій стадії кримінального провадження, суд повинен пересвідчитись, що повідомлена підозра є обґрунтованою, тобто такою, що передбачає наявність достатніх даних, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у якому її підозрюють.

При цьому, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи, однак створювати у суду реальне бачення причетності особи до вчинення кримінального правопорушення, яке їй інкримінується.

Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити документи, інше.

Наведені прокурором у клопотанні доводи, а також покликання на зібрані докази свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 п.8 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 263 КК України, а також про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Окрім того ст. 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зав`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Переконливих доказів того, що до обвинуваченого можна застосувати більш м`який запобіжний захід, з огляду на наведені ризики, не здобуто.

Встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на вчинення особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавленням волі та у вчиненні нетяжкого злочину.

Вік і стан здоров`я ОСОБА_6 дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного із позбавленням волі, таке обмеження конституційних прав, з огляду на наведені прокурором обставини, є виправданим, наведене свідчить про відсутність в обвинуваченого соціально-стримуючих факторів, які б давали підстави вважати, що він не буде переховуватись від суду, не буде незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні та не вчинить іншого кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі ОСОБА_6 та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, зможе забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, його вік і стан здоров`я дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням волі, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження.

Суд враховує доводи захисника щодо відсутності судимостей у обвинуваченого, наявності у нього постійного місця проживання та реєстрації. Між тим, з огляду на перелічені вище ризики, які не змінились, та наявність обґрунтованої підозри, підстав для зміни запобіжного заходу на домашній арешт немає, як про це просить захисник.

Справа перебуває на стадії судового розгляду, судом не встановлювались обставини справи, не досліджувались докази та не допитувались потерпілий та свідки, що свідчить про те, що ризики, які слугували підставою обрання щодо обвинуваченому запобіжного заходу не втратили свою актуальність.

Зважаючи, що злочин вчинено із застосуванням насильства, то відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 необхідно продовжити застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст. ст. 177, 178, 183, 194, 331, 395 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 задоволити.

Обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 20 липня 2025 року включно.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складено та оголошено о 08.15 год. 23 травня 2025 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3