Справа № 513/299/25
Провадження № 1-кп/513/88/25
Саратський районний суд Одеської області

У Х В А Л А

11 червня 2025 року Саратський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі:

в режимі відеоконференції прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

в режимі відеоконференції адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Сарата Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000747 від 06 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рибальське Білгород-Дністровського району Одеської області, одруженого, в силу ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, який на момент оголошення підозри проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді стрілець-санітар 3 відділення морської піхоти 2 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос»,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В :

25 лютого 2025 року до Саратського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000747 від 06 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Обвинувальний акт надійшов до суду з реєстром матеріалів досудового розслідування, а також розпискою обвинуваченої про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Згідно з вимогами ст. 35 КПК України автоматизованою системою документообігу 25 лютого 2025 року визначено склад суду, передано для розгляду обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні судді ОСОБА_1 .

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 25 лютого 2025 року, призначене підготовче судове засідання на 26 лютого 2025 року о 12 годні 30 хвилин.

21 квітня 2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 19 червня 2025 року включно.

Прокурор направив до суду 02.06.2025 року письмове клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, яке підтримав в судовому засіданні, зазначивши що існують ризики передбачені ст. 177 КПК України, які дають підстави для заявлення даного клопотання, а саме: останній обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого в умовах воєнного стану, може переховуватися від суду, враховуючи тяжкість злочину та міру покарання що йому загрожує у випадку визнання його винним, може вчинити новий аналогічний злочин, а тому з метою забезпечення обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, та запобігання спробам перешкоджання здійснення кримінального провадження та з підстав того, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти приведеним ризикам, існує необхідність у застосуванні запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою. Застережень, які б унеможливлювали перебування ОСОБА_4 під вартою не має.

Захисник адвокат ОСОБА_5 просила застосувати до обвинуваченого заставу у мінімальному розмірі, а саме у вигляді 20 прожиткових мінімумів, оскільки Конституційний суд вважає, що під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є можливість, за певних підстав та обставин, визначених статтями 177 та 178 Кодексу, застосувати заставу як більш м`який запобіжний захід. Отже, за частиною шостою статті 176 Кодексу запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не визначено як безальтернативний винятковий запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив зміни звільнити його з під варти.

Заслухавши думку учасників розгляду кримінальної справи, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень КПК України.

При розгляді клопотання, суд враховує, що ч.1 ст.5 Конвенції встановлює, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність і нікого не може бути позбавлено свободи, крім певних випадків (наприклад, законний арешт особи, яка підозрюється у вчиненні правопорушення) і відповідно до процедури, встановленої законом

Згідно зі ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. При розгляді клопотання слідчий суддя враховує, що, як неодноразово підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення(ч. 3 ст. 331 КПК України). Отже, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, який відноситься до категорії тяжкого злочину та санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до десяти років.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеса від 07 січня 2025 року, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 06 березня 2025 року включно.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 26 лютого 2025 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26 квітня 2025 року включно.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 21 квітня 2025 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19 червня 2025 року включно, а тому необхідно вирішити питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

На теперішній час розгляд кримінального провадження не завершено. 19 червня 2025 року закінчується строк дії обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно вимог ст. 176 та ст. 177 КПК України, законодавець дав вичерпний перелік загальних положень про запобіжні заходи та визначив мету і підстави їх застосування за наявності ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Тому суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти дійсно обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

За результатами розгляду клопотання, з урахуванням наведених положень, суд дійшов висновку про збереження на даний час суттєвих ризиків та достатніх підстав, які свідчать про необхідність продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, що відповідає ч.1 ст.197 КПК України.

Суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає особі обвинуваченого, тяжкості правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа. Суд також враховує наявність постійного місця проживання обвинуваченого, відсутність соціальних зв`язків. Родинні зв`язки та склад сім`ї належними та допустимими доказами не доведено, як і стан здоров`я особи та його матері.

Про наявність ризику переховуватись від органів досудового розслідування (п.1 ч.1 ст.177 КПК України) відповідно до ч.1 ст.178 КПК України свідчить тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.

Наявні достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване правопорушення.

Ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України, дійсно обґрунтовується тим, що на даний час, обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню, штучно затягувати проведення судового розгляду, шляхом неявки за викликом до суду

Також відповідно до п.5 ч.1 ст.177 КПК України, враховуючи воєнний стан, кваліфікацію діяння, у вчиненні якого обвинувачується вказана особа, дійсно можна засвідчити існування такого ризику як можливість вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на переконання суду, перешкоджатиме ухиленню обвинуваченого від суду, вчиненню іншого кримінального правопорушення.

Слід наголосити, що за приписами ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тобто, тримання під вартою).

Відповідно до змісту ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Судом встановлено, що за станом здоров`я обвинувачений може утримуватися в закладі тимчасового обмеження волі. Доказів протилежного суду не надано.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (справа «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria, Заява №33977/96, від 26 липня 2001 року).

Тримання під вартою є виправданим, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (справа «Лабіта проти Італії» (Labita v. Italy, Заява №26772/95, від 06 квітня 2000 року).

У п.51 справи «Летелье проти Франції» (Letellier v. France, Заява №12369/86, від 26 червня 1991 року) Європейський суд з прав людини зазначив: суд визнає, що особлива тяжкість деяких правопорушень може визвати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє утримання в крайньому разі на протязі певного часу. При виключних обставинах цей момент може бути врахований в світлі Конвенції, в крайньому разі в такій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину.

Суд під час розгляду клопотання вважає доведеними обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання ризиків, передбачених п.1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, які є реальними та зберігають свою актуальність.

На переконання суду клопотання прокурора відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується ОСОБА_4 та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Зберігає свою актуальність й те, що продовження строку дії запобіжного заходу забезпечить можливість особистої участі обвинуваченого під час судового провадження, який до військової служби постійно мешкав на території даної області.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть, цілодобового, не забезпечить, на переконання суду, належної процесуальної поведінки обвинуваченого та нормативно не передбачено (ч.8 ст.176 КПК України).

Крім того, на переконання суду, застосування цілодобового домашнього арешту, як і інших, більш м`яких, запобіжних заходів за наведених умов не є доцільним.

За змістом ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених ст.194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави.

Відповідно до ч.1 ст.182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому КМУ, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Згідно з ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.182 КПК України, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - застосовується застава в розмірі від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Нормативних підстав для його зменшення судом не встановлено.

Визначаючи розмір застави, суд виходить з вимог ст.178,182 КПК України та приходить до висновку, що необхідно визначити розмір застави у вигляді 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб . Вказаний розмір є мінімально допустимим.

Відповідно до ч.5 ст.331 КПК України ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Керуючись ст. 176-178, 182-183, 193, 194, 196-197,331, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання сторони обвинувачення та захисту задовольнити частково.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Рибальське Білгород-Дністровського району Одеської області, одруженого, в силу ст. 89 КК України не судимого обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, продовжити раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 09 серпня 2025 року включно.

Одночасно визначити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України.

Визначити ОСОБА_4 заставу у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60560,00 гривень (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят гривень 00 копійок), у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на відповідний рахунок ТУ ДСА України в Одеській області, ЄДРПОУ 26302945.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в цій ухвалі протягом строку її дії.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Покласти на ОСОБА_4 у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуває дане кримінальне провадження, та до суду за першою вимогою; не відлучатися із АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити два місяці з моменту її внесення.

Роз`яснити обвинуваченому наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 цього Кодексу.

Копію ухвали негайно направити до ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» (68601, м. Ізмаїл, пр. Суворова, 7), вручити обвинуваченому, захиснику обвинуваченого та прокурору.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в 7-денний строк з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Розгляд справи відкласти на 14.07.2025 року о 12-00 год.

Суддя ОСОБА_1