Провадження №1-кп/369/575/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2025 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000052 від 23 квітня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який має вищу освіту, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні поставлено на обговорення клопотання представника потерпілої ОСОБА_7 - ОСОБА_4 про забезпечення цивільного позову та накладення арешту на майно (на транспортний засіб). Вказане клопотання обґрунтовано тим, що з метою подальшого відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у даному провадженні, потерпіла ОСОБА_7 звернулася до суду із цивільним позовом, де розмір шкоди визначено в сумі 444872,50 грн. Разом з тим, на момент розгляду кримінального провадження заявнику стало відомо, що обвинувачений ОСОБА_6 є власником транспортного засобу - легкового автомобіля Mazda 3, 1998 (2016), державний номерний знак НОМЕР_1 , проте до 28.11.2024 року вказаний транспортний засіб був зареєстрований на власника - ОСОБА_7 . На підтвердження вказаних обставин заявник додала до клопотання відповідь Головного сервісного центру МВС України № 31/751АЗ-6125-2025 від 14.03.2025 року. Представник зазначила в клопотанні, що існує реальний ризик продажу вказаного транспортного засобу обвинуваченим за допомогою електронних сервісів (зокрема, мобільного за стосунку «Дія»).

В судовому засіданні представник потерпілої просила вказане клопотання задовольнити в повному обсязі.

Прокурор клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник проти клопотання представника потерпілої заперечили з підстав його необгрунтованості належними доказами, вважали, що ризик перепродажу майна та співмірність такого забезпечення не підтверджені.

Суд, вислухавши учасників судового провадження, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Згідно з ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Приписами ч. 8 ст. 170 КПК України визначено, що вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

У відповідності до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Частиною шостою статті 132 КПК України визначено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Судом встановлено, що клопотання представника потерпілої обґрунтовано зокрема тим, що необхідність застосування арешту майна (транспортного засобу) зумовлена забезпеченням цивільного позову, оскільки існують ризики відчуження обвинуваченим транспортного засобу Mazda 3, 1998 (2016), державний номерний знак НОМЕР_1 , через застосунок «Дія». На підтвердження вказаних обставин представник потерпілої надала докази права власності ОСОБА_6 на автомобіль Mazda 3, 1998 (2016), державний номерний знак НОМЕР_1 .

Разом з тим, аналіз доводів клопотання представника потерпілої та наданих до нього документів, не вказують на існування підстав для забезпечення цивільного позову та накладення арешту на майно. Так, суду не надано доказів, що автомобіль Mazda 3, 1998 (2016), державний номерний знак НОМЕР_1 , станом на момент звернення з клопотанням до суду, а також на момент його розгляду, належав на праві власності обвинуваченому, зокрема надана відповідь Головного сервісного центру МВС України № 31/751АЗ-6125-2025 містить інформацію станом на 13.03.2025 року. Крім того, на підтвердження доводів клопотання суду не надано доказів вартості транспортного засобу Mazda 3, 1998 (2016), державний номерний знак НОМЕР_1 , що позбавляє суд можливості перевірити співмірність заявленої вимоги, а також не додано доказів реальності ризику відчуження майна.

Отже, враховуючи вказане вище, клопотання представника потерпілої задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 170, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника потерпілої ОСОБА_7 - ОСОБА_4 про забезпечення цивільного позову та накладення арешту на майно залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 13.06.2025 року о 14-00 год.

Суддя ОСОБА_1