490/748/18 20.06.2025
н/п 1-кп/490/203/2019
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/748/18
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003513 від 08.08.2017 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Миколаєві, є громадянкою України, має вищу освіту, заміжня, працює завідувачем відділення судово-медичної цитології Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи, раніше не судима, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 та її представника адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

І. Формулювання обвинувачення визнане судом недоведеним:

Органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що 07.08.2017 року близько 12:00 години, вона, перебуваючи за адресою вул.Потьомкінська, 138 в м.Миколаєві у приміщенні прекурсорної кімнати Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи, під час раптово виниклої сварки, на ґрунті неприязних відносин, що виникли через те, що у прекурсорній кімнаті погано відчиняються замки, маючи умисел на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, умисно нанесла останній один удар правою рукою навідліг в область лівої частини грудей та два удари правою та лівою рукою по передпліччях правої та лівої руки потерпілої, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці лівої молочної залози та обох верхніх кінцівок, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1162 від 10.08.2017 року по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

ІІ. Докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення:

Допитана під час розгляду справи потерпіла ОСОБА_9 дала показання про те, що з 2002 року вона працює в Миколаївському обласному бюро судово-медичної експертизи. 07 чи 08 серпня 2017 року, більш точної дати вже не пам`ятає, близько 11:00 години до неї в кабінет зайшла виконуюча обов`язки начальника Миколаївського обласного бюро СМЕ ОСОБА_3 та повідомила, що в прекурсорній кімнаті не працюють замки. Після цього, вона разом із робочим бюро ОСОБА_11 та відповідальною за вказане приміщення ОСОБА_12 пішли до прекурсорної кімнати, щоб подивитись, що саме там не працює. В прекурсорній кімнаті знаходився сейф, який розділений на комірки, і ОСОБА_11 почав їх відкривати та закривати, перевіряючи на справність. В цей момент, до прекурсорної кімнати швидко заходить ОСОБА_3 з головним бухгалтером ОСОБА_13 та починає казати, що то не так, це не так. Вона попросила ОСОБА_3 не кричати та повідомила їй, що зараз зателефонує чоловіку, який виконував ці роботи, щоб він приїхав та подивився, оскільки у них все закривається та все нормально працює. Не дивлячись на це, ОСОБА_3 почала вказувати на якісь недоліки та зазначила, що на виході в дверях не працює ручка та замок. ОСОБА_11 подивився вказаний замок, але все працювало. В той момент, коли вона з ОСОБА_11 перебували у коридорі до прекурсорної кімнати, ОСОБА_3 вийшла з вказаної кімнати до коридору, підійшла до неї та нанесла їй удар рукою в ліву частину грудей, а потім ще нанесла удар руками по її рукам. В момент нанесення їй удару ОСОБА_3 , поруч з нею біля дверей знаходився ОСОБА_11 та все бачив. Після цього, вона вибігла з приміщення на вулицю та викликала працівників поліції. Через деякий час, приїхали працівники поліції, які опитали її та ОСОБА_11 з приводу даного інциденту і вона показувала їм почервоніння в області грудей, оскільки на руках ще ніяких слідів від удару не було. ОСОБА_11 також бачив почервоніння на її тілі, які вона показувала працівникам поліції. Крім того, приїжджав ще журналіст, який також записував про вказані події та фотографував. Будь-яких конфліктів у неї з ОСОБА_3 до вказаних подій не було та причина даного конфлікту їй не відома. Після вказаного інциденту, вона також показувала свої тілесні ушкодження працівникам в бухгалтерії. З приводу отриманих тілесних ушкоджень вона за наданням медичної допомоги не зверталась. Лише через декілька днів їй дали направлення на проходження судово-медичної експертизи і експерт ОСОБА_14 їй повідомив, що проводитиме дану експертизу лише у присутності ОСОБА_3 , оскільки вона забороняє йому проводити експертизу без неї, з приводу чого вона не заперечувала. При проведенні судово-медичної експертизи, яку проводив експерт ОСОБА_14 , були присутні ОСОБА_3 та заступник начальника ОСОБА_15 .. Коли кримінальне провадження вже передали до суду, їй телефонувала ОСОБА_3 та сказала, що вона не думала, що справа дійде до суду.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він працює робітником з обслуговування будівлі Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи. З обвинуваченою ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_9 у нього нормальні робочі відносини. ОСОБА_9 є старшою медсестрою та його начальником. У теплу пору доби, десь перед обідом, більш точної дати та часу вже не пам`ятає, він за ініціативи виконуючої обов`язки начальника Миколаївського обласного бюро СМЕ ОСОБА_3 пішов разом з нею до прекурсорної кімнати щоб перевірити замки на комірках у сейфі. Вхідні двері до прекурсорної кімнати їм відкрила дівчина, прізвища якої не пам`ятає, яка була відповідальною за вказане приміщення. Потім, до них прийшла головний бухгалтер, прізвище якої також не пам`ятає, а хвилин через 5 ОСОБА_9 .. Знаходячись в приміщенні прекурсорної кімнати, ОСОБА_3 почала розмовляти із ОСОБА_9 з приводу робочого стану даного приміщення, після чого спілкування між ними почалось на підвищених тонах. ОСОБА_9 відповіла ОСОБА_3 , що вона зателефонує начальнику організації з приводу цих сейфів, який займався цим питанням, і він приїде та все пояснить. ОСОБА_3 сказала ОСОБА_9 вийти з приміщення. В той момент, коли вони всі знаходились у "передбаннику", розміром близько 3х3 м, до прекурсорної кімнати, ОСОБА_3 підійшла до ОСОБА_9 , яка стояла поруч із ним біля дверей та нанесла їй один удар правою рукою чи долонею, точно вже не пам`ятає, навідліг в область її грудей, а потім ще декілька ударів по її рукам, але точної кількості ударів по рукам вже не пам`ятає. В цей момент, дівчина відповідальна за вказане приміщення та головний бухгалтер знаходились позаду нього і чим саме вони займались, він не бачив. Все відбулось дуже швидко та спонтанно, тому він не зміг навіть зреагувати на даний конфлікт. Після цього, ОСОБА_9 вийшла з даного приміщення. Ініціатором даного конфлікту, на його думку, була саме ОСОБА_3 , через несправність комірок у сейфі та незадовільну роботу ключів в прекурсорній кімнаті. Після цього, ОСОБА_9 зателефонувала та викликала працівників поліції, які приїхали хвилин через 20 та відбирали пояснення у нього та у ОСОБА_9 .. Крім того, він бачив, як ОСОБА_9 показувала працівникам поліції, куди саме ОСОБА_3 нанесла їй удар в ході конфлікту і що у неї було почервоніння в області грудей, скоріш за все від нанесеного удару. Також, до них приїжджав журналіст, якому він давав інтерв`ю, але хто саме його викликав тоді, не знає. Після вказаних подій його викликали до відділення поліції, що знаходиться по вул.Декабристів, 8, де за його участю було проведено слідчий експеримент та все було зафіксовано на камеру.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що вона знайома з потерпілою ОСОБА_9 та обвинуваченою ОСОБА_3 , яка була її керівником на момент вказаних подій, та ніяких неприязних відносин до них не має. Станом на 2017 рік вона працювала головним бухгалтером в Миколаївському обласному бюро судово-медичної експертизи. В липні чи серпні 2017 року, більш точної дати та часу вже не пам`ятає, вона разом із виконуючою обов`язки начальника ОСОБА_3 пішли до прекурсорної кімнати у зв`язку з тим, що там незадовільно працював замок. Окрім неї та ОСОБА_3 , в прекурсорній кімнаті були присутні ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та робітник ОСОБА_16 , прізвища якого не пам`ятає. В ході спілкування між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 виник словесний конфлікт з приводу замку, який не працював, і вони почали розмовляти на підвищених тонах. Хто саме був ініціатором даного конфлікту, вона не знає. Зазначила, що даний конфлікт відбувався у невеликому приміщенні "передбаннику" перед дверима до прекурсорної кімнати, під час якого були присутні робітник ОСОБА_16 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 .. У зв`язку із тим, що у "передбаннику" було мало місця, вона разом з ОСОБА_12 вийшли з прекурсорної кімнати до приміщення лабораторії гістології, звідки практично нічого не було видно, що відбувалось у даному "передбаннику". Вони з ОСОБА_12 знаходились в приміщенні лабораторії гістології біля холодильників та нічого не бачили, але чули розмову між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 на підвищених тонах. Вказані події точно вже не пам`ятає, оскільки на той момент вона збиралась у відпустку з подальшим звільненням та влаштуванням на нове робоче місце. Яким саме чином припинився даний конфлікт, їй не відомо, свідком спричинення тілесних ушкоджень не була. Після завершення інциденту, вона пішла до свого робочого кабінету. Через деякий час після цього, вона бачила, як ОСОБА_9 показувала тілесні ушкодження у вигляді невеликих синців на грудях, але що саме ОСОБА_9 розповідала з приводу даних тілесних ушкоджень, вона не пам`ятає. Після 11.09.2017 року, коли вона вже працювала на новому робочому місці, її викликали до слідчого на вул.Декабристів.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона працює лаборантом в Миколаївському обласному бюро судово-медичної експертизи та знайома з потерпілою ОСОБА_9 та обвинуваченою ОСОБА_3 , які також працюють у даному бюро. Влітку 2017 року, більш точної дати вже не пам`ятає, вона заміняла медсестру та виконувала її обов`язки. Вказані події відбувались до обіду у приміщенні прекурсорної кімнати, в якому знаходились вона, ОСОБА_11 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 .. Під час спілкування виник конфлікт з приводу непрацюючого замку та була розмова на підвищених тонах. Коли вони знаходились у "передбаннику" перед дверима до прекурсорної кімнати, навпроти неї стояв ОСОБА_11 , по праву руку була ОСОБА_9 , а по ліву ОСОБА_3 .. В той момент, коли почалась словесна перепалка, ОСОБА_3 доторкнулась вказівним пальцем руки в область лівої грудей ОСОБА_9 , щоб її заспокоїти. Після цього, ОСОБА_9 почала говорити, що як ОСОБА_3 сміє, бо у неї була операція на грудях. Потім, головний бухгалтер ОСОБА_13 покликала її до сусідньої кімнати, щоб подивитись лабораторний стіл, що вона і зробила. ОСОБА_9 , ОСОБА_3 та ОСОБА_11 залишались в приміщенні біля прекурсорної кімнати і вона лише чула словесну перепалку, в ході якої ОСОБА_9 говорила, що викличе поліцію, у зв`язку з тим, що її вдарили. У її присутності ударів в область рук ОСОБА_9 чи інших частин тіла ніхто не наносив. Буквально хвилин через 5, як її покликала ОСОБА_13 , всі розійшлись. Після даного конфлікту особисто вона тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 не бачила, а вже через деякий час, точно вже не пам`ятає, ОСОБА_9 показала їй два синці на правій руці, які з її слів утворились від ударів, які нанесла їй ОСОБА_3 .. Чи приїжджали в той день працівники поліції, вона не бачила.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_15 суду пояснив, що він працює судово-медичним експертом в Миколаївському обласному бюро судово-медичної експертизи та має стаж понад 20 років. З ОСОБА_3 вони знайомі та працювали в одній установі, але яку саме посаду ОСОБА_3 обіймала на момент 2017 року вже не пам`ятає. На момент проведення експертом ОСОБА_14 судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_9 , він обіймав посаду заступника начальника бюро та до його посадових обов`язків входило право контролювати якість і строки проведення судово-медичних експертиз та доведення до відома начальника про виявлені недоліки. Він проводив консультацію з приводу нанесених потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, а саме на предмет їх наявності, механізму їх спричинення та ступеню тяжкості. Він вирішив проконтролювати проведення судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_9 , оскільки була постанова слідчого, в якій фігурували співробітники, з якими він працював, але хто саме там був зазначений, вже не пам`ятає.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 суду пояснив, що він працює експертом у відділі потерпілих та інших осіб в Миколаївському обласному бюро судово-медичної експертизи. Він, як експерт, проводить судово-медичні експертизи на підставі постанови слідчого, з якою до нього звертаються самі потерпілі. Станом на 10.08.2017 року у їх відділенні працювало двоє експертів і проведенням експертизи займався той експерт, який знаходився на прийомі. При проведенні судово-медичної експертизи №1162 від 10.08.2017 року потерпілої ОСОБА_9 були присутніми медреєстратор, виконуюча обов`язки начальника бюро ОСОБА_3 та заступник начальника бюро ОСОБА_15 , та останніх він запросив, як своє керівництво, через неординарний випадок в бюро та задля об`єктивності проведення експертизи з його сторони. Чи передбачено Інструкцією або ж внутрішнім якимсь наказом запрошувати керівництво для участі при проведенні судово-медичної експертизи, не зміг відповісти. Зазначив, що він безпосередньо підпорядковувався Майбороді, який був його керівником. ОСОБА_3 була безпосереднім керівником установи, де він працює. Ніяких службових документів, які б регламентували його поведінку у разі виникнення конфлікту інтересів, немає. Підтвердив слова потерпілої ОСОБА_9 з приводу того, що ОСОБА_3 дійсно заборонила йому проводити дану судово-медичну експертизу без її участі. Ніяких клопотань чи зауважень від виконуючого обов`язки начальника бюро ОСОБА_3 та заступника начальника бюро ОСОБА_15 з приводу проведення експертизи потерпілої ОСОБА_9 не надходило. На момент проведення даної експертизи йому було відомо, що тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 були спричинені ОСОБА_3 .. Це був єдиний випадок, коли для проведення судово-медичної експертизи потерпілого було запрошено виконуючу обов`язки начальника бюро ОСОБА_3 та її заступника ОСОБА_15 ..

Як вбачається з заяви від 07.08.2017 року, ОСОБА_9 звернулась до начальника Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області та повідомила, що приблизно об 11:30 год., перебуваючи в приміщенні прекурсорної кімнати за адресою: вул.Потьомкінська, 138, т.в.о. начальника бюро СМЕ ОСОБА_3 вдарила її правою рукою в область лівої груді.

З висновку експерта від 10.08.2017 року №1162 вбачається, що у ОСОБА_9 мають місце тілесні пошкодження у вигляді синців в ділянці лівої молочної залози та обох верхніх кінцівок, що утворились в один короткий проміжок часу між собою. Дані тілесні ушкодження утворились внаслідок двох-трьох ударних дій тупих твердих предметів, якими могли бути руки, ноги та ін., з давністю їх утворення біля 4-5 діб до часу огляду. По ступеню тяжкості кожне з виявлених тілесних ушкоджень відноситься до категорії легких тілесних пошкоджень. Локалізація тілесних пошкоджень доступна для їх спричинення своєю рукою. Утворення наявних у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень при падінні тіла на площину з висоти власного зросту не виключено. Взаєморозташування потерпілої та нападника під час нанесення тілесних ушкоджень могло бути обличчям один до одного.

З висновку додаткової судово-медичної експертизи від 22.09.2017 року №1368/1162-17р. вбачається, що потерпіла ОСОБА_9 могла отримати тілесні ушкодження зазначені в висновку експерта від 10.08.2017 року №1162 за обставин, викладених у поясненні потерпілої та протоколі допиту свідка ОСОБА_11 , а також у протоколах слідчого експерименту з потерпілою та свідком.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 21.08.2017 року із фототаблицею до нього, потерпіла ОСОБА_9 у присутності двох понятих розповіла і показала обставини нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , які мали місце 07.08.2017 року за адресою: м.Миколаїв, вул.Потьомкінська, 138.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 25.08.2017 року із фототаблицею до нього, свідок ОСОБА_11 , у присутності двох понятих розповів і показав обставини нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 обвинуваченою ОСОБА_3 , які мали місце 07.08.2017 року за адресою: м.Миколаїв, вул.Потьомкінська, 138.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 23.01.2018 року із фототаблицею до нього, обвинувачена ОСОБА_3 , у присутності двох понятих та захисника ОСОБА_17 розповіла і показала обставини події, які мали місце 07.08.2017 року в прекурсорній кімнаті Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи за її участю та участю потерпілої ОСОБА_9 за адресою: м.Миколаїв, вул.Потьомкінська, 138.

З копії консультативного висновку лікаря-фахівця з судової медицини ОСОБА_15 від 09.08.2017 року вбачається, що згідно з даними огляду у ОСОБА_9 маються ушкодження у вигляді синців в області верхніх кінцівок, лівої молочної залози. Дані пошкодження могли утворитися від дії тупих твердих предметів. Морфологічні властивості синців в області правого передпліччя і лівої молочної залози свідчать про те, що вони могли утворитися не більше ніж за 2-3 доби до моменту огляду. Таким чином, утворення даних ушкоджень 07.08.2017 року близько 11:30 год. не виключається. Морфологічні властивості синця в області правого передпліччя свідчать про те, що він міг утворитися не менше ніж за 3-4 доби до моменту огляду. За ступенем тяжкості дані ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

ІІІ. Докази, надані стороною захисту:

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 у пред`явленому їй обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, винною себе не визнала та суду пояснила, що станом на 07.08.2017 року вона обіймала посаду виконуючої обов`язки начальника Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи. В цей же день, в першій половині дня, приблизно до 12:00 години, вона зайшла до кабінету виконуючої обов`язки головної медсестри Миколаївського обласного бюро СМЕ ОСОБА_18 та повідомила, що їй потрібно буде здавати прекурсорну кімнату на сигналізацію і там не працюють замки. Після цього, вона, поспілкувавшись з ОСОБА_9 , зрозуміла, що потрібно буде йти до прекурсорної кімнати та дивитись, що саме там не працює. Коли вона зайшла до прекурсорної кімнати, там вже знаходились ОСОБА_9 , робітник бюро ОСОБА_11 , ОСОБА_18 та головний бухгалтер ОСОБА_13 .. У її присутності ОСОБА_11 почав відкривати та закривати замок, який погано працював, і вона запитала у ОСОБА_9 , чому вказаний замок не працює. ОСОБА_9 їй відповіла, що це було зроблено давно іншими робітниками і вона тут ні до чого. Також, ОСОБА_9 сказала їй, що вона відноситьсь до неї з перевищенням своїх повноважень, так як вимагає того, що взагалі не входить в посадові обов`язки ОСОБА_9 .. Вона відповіла ОСОБА_9 , що та є завгоспом, тому це повинно входити в її посадові обов`язки. Після цього, ОСОБА_9 почала розмовляти із нею підвищеним тоном, кричати та погрожувати. Вона запропонувала ОСОБА_9 вийти з коридору, який знаходився біля прекурсорної кімнати, і де вони всі разом стояли, оскільки ОСОБА_9 дуже сильно кричала у присутності ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інших підлеглих їй працівників. У той момент, коли вона вже разом з ОСОБА_9 почали розмовляти на підвищених тонах, вона сказала ОСОБА_9 : "вийдіть, будь ласка" та правою рукою повела назустріч ОСОБА_9 , яка стояла навпроти неї, указуючи на двері. В цей час, ОСОБА_9 трохи нахилилась до неї і вона випадково пальцем правої руки зачепила її з лівого боку грудей, але був лише один дотик, при цьому вона ніякого удару ОСОБА_9 не наносила та більше її не торкалася. ОСОБА_9 почала кричати, що вона її начебто вдарила, що їй це так не минеться і вийшла з кабінету. Зазначила, що вказаний конфлікт відбувався у коридорі до прекурсорної кімнати у присутності працівників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , і ніхто нікуди з цього коридору не виходив. Пізніше зазначила, що свідок ОСОБА_11 в момент конфлікту стояв позаду неї і не міг бачити, щоб вона наносила удари ОСОБА_9 , оскільки вона взагалі їх не наносила. Після цього, вона запитала у ОСОБА_11 , чи можна буде щось зробити з дверима та замком, який не працює, на що той відповів, що ОСОБА_9 говорила йому, що викличе тих робітників, які робили ті замки. Потім, вона пішла до свого робочого кабінету, а через деякий час до неї зайшов працівник поліції і вона зрозуміла, що це ОСОБА_9 викликала працівників поліції. Також, зазначила, що на той час соціально-психологічний клімат у колективі Миколаївського обласного бюро СМЕ був тяжким та нездоровим, оскільки нещодавно було звільнено попереднього начальника бюро, а її призначили на посаду виконуючої обов`язки начальника, тому частина колективу підтримувала попереднього начальника, не хотіли працювати так, як треба, і намагалися дестабілізувати трудовий процес, принизити та дискредитувати її, як особистість, як керівника бюро. При цьому, ніяких неприязних відносин у неї в колективі ні з ким не було. Через декілька днів, після вказаних подій, до неї в кабінет зайшов експерт ОСОБА_14 , який до речі також був невдоволений її діями, як керівника бюро, та який мав освідувати ОСОБА_9 .. Вона сказала експерту ОСОБА_14 , що він не має проводити судово-медичну експертизу потерпілої ОСОБА_9 та у відповідності до вимог ст.69 КПК України має заявити собі самовідвід, оскільки перебуває у службовій залежності від неї, але експерт ОСОБА_14 проігнорував її слова. Також, вона запропонувала ОСОБА_14 , щоб слідчий доручив проведення судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_9 іншій експертній установі, але вказану пропозицію він також проігнорував. ОСОБА_14 сказав їй, що самостійно проводити експертизу не буде та попросив її бути присутньою під час проведення експертизи, на що вона погодилась, хоча це і не входило до її посадових обов`язків. Зауважила, що вона не наполягала на особистій участі при проведенні судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_9 .. Також, зазначила, що постанови слідчих про призначення експертизи розподіляються по відділеннях і питання хто саме з експертів має проводити експертизу вирішує завідувач відділенням, при цьому вона ніякого відношення до визначення експертів для проведення експертизи на підставі постанови слідчого не має. При проведенні судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_9 окрім неї, експерта ОСОБА_14 , медреєстратора та потерпілої ОСОБА_9 , також був присутній заступник начальника ОСОБА_15 .. Вона ніяких тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_9 не бачила, оскільки під час проведення експертизи стояла біля вікна та ніякої участі в огляді потерпілої не приймала. Після вказаних подій, вона потерпілій ОСОБА_9 не телефонувала та з приводу даного інциденту з нею не спілкувалась.

ІV. Аналіз і оцінка доказів судом:

Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, в тому числі свідчення обвинуваченої, потерпілої та свідків, інші надані сторонами докази, кожний окремо і у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

Згідно із ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Лише таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.

Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого, воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя.

З врахуванням норм статей 368, 370 КПК України, що регулюють застосування норм матеріального та процесуального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, суд, ухвалюючи вирок в даній справі, безпосередньо дослідивши під час судового розгляду та оцінивши з точки зору належності, допустимості і достовірності доказів, прийшов до висновку про невинуватість обвинуваченої ОСОБА_3 у вчинені інкримінованого правопорушення.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення щодо ОСОБА_9 , передбаченого ч.1 ст.125 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки дослідженими в судовому засіданні доказами не було доведено.

Зокрема, твердження сторони обвинувачення про спричинення обвинуваченою ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_9 ударів, внаслідок яких в останньої виникли тілесні ушкодження, ґрунтується лише на показаннях потерпілої, свідка ОСОБА_11 та висновку експерта.

Що стосується висновку експерта від 10.08.2017 року №1162 суд зазначає наступне.

Так, обвинувачена в судовому засіданні вказувала, що зазначений висновок є недопустимим доказом, оскільки експертиза проведена з порушенням як кримінально-процесуального законодавства, так і відомчих нормативних актів.

Перевіряючи вказані твердження суд зазначає наступне.

Так, ч.2 ст.69 КПК України встановлено, що не можуть бути експертами особи, які перебувають у службовій або іншій залежності від сторін кримінального провадження або потерпілого.

Статтею 3 КПК України встановлено, що стороною кримінального провадження є з боку обвинувачення: слідчий, дізнавач, керівник органу досудового розслідування, керівник органу дізнання, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом; з боку захисту: підозрюваний, особа, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники.

Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування та не заперечувалось сторонами, підозра у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_3 була повідомлена 15.01.2018 року, а експертиза потерпілої була проведена 10.08.2017 року, що фактично свідчить про те, що на момент проведення експертизи обвинувачена ОСОБА_3 не набула процесуального статусу сторони кримінального провадження.

В той же час, відповідно до ст.477 КПК України, ст.125 КК України віднесена до кримінального провадженням у формі приватного обвинувачення, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого.

Із заяви потерпілої ОСОБА_9 до начальника Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області від 07.08.2017 року вбачається, що вона зазначає про нанесення їй тілесного ушкодження саме ОСОБА_3 ..

Тобто, де-факто з 07.08.2017 року ОСОБА_3 набула статусу підозрюваної.

З копії Розпорядження голови Миколаївської обласної державної адміністрації від 05.07.2017 року №251-рк вбачається, що на ОСОБА_3 завідувача відділення судово-медичної цитології Миколаївського обласного бюро СМЕ Миколаївської обласної ради покладено виконання обов`язків начальника Миколаївського обласного бюро СМЕ до призначення керівника.

Таким чином, враховуючи те, що експертизу потерпілій ОСОБА_9 10.08.2017 року проводив експерт Миколаївського обласного бюро СМЕ ОСОБА_14 , він фактично перебував у службовій залежності від обвинуваченої ОСОБА_3 ..

З огляду на вказані обставини суд зазначає, так, дійсно де-юре станом на 10.08.2017 року ОСОБА_3 ще не була стороною кримінального провадження підозрюваною.

В той же час, у стороннього спостерігача викликають цілком обґрунтовані сумніви в неупередженості експерта та в об`єктивності наданих висновків, оскільки потерпіла ОСОБА_9 на час проведення експертизи працювала старшою медсестрою в Миколаївському обласному бюро СМЕ, а обвинувачена ОСОБА_3 в цей час виконувала обов`язки начальника Миколаївського обласного бюро СМЕ.

Частиною 1 ст.1 ЗУ «Про запобігання корупції» встановлено, що потенційний конфлікт інтересів наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Таким чином, суд дійшов висновків, що при проведенні експертиз від 10.08.2017 року №1162 та від 22.09.2017 року №1368/1162-17р. експерт ОСОБА_14 діяв в умовах потенційного конфлікту інтересів.

А тому, твердження обвинуваченої про порушення експертом ОСОБА_14 при проведенні експертизи ст.69 КПК України є цілком логічними та обґрунтованими.

Що стосується твердження обвинуваченої про порушення під час проведення експертизи, а саме перебування під час проведення експертизи сторонніх осіб її, як виконуючої обов`язки начальника бюро, та заступника начальника експертної установи ОСОБА_15 ..

Так, дійсно, п.2.13 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи від 17.01.1995 року №6 встановлено, що при проведенні судово-медичної експертизи можуть бути присутні слідчий (за винятком проведення експертизи особи іншої статі, коли це супроводжується її оголенням) , обвинувачений та інша особа (тільки з дозволу слідчого) , лікарі лікувально-профілактичних закладів з дозволу слідчого.

З матеріалів справи не встановлено та сторонами не доведено належними доказами, що слідчим надавались дозволи на присутність під час проведення експертизи сторонніх осіб, що свідчить про недотримання вимог вказаної вище Інструкції експертом ОСОБА_14 ..

В той же час, вирішуючи питання чи потягло таке порушення Інструкції порушення прав обвинуваченої та потерпілої слід зазначити наступне.

В судовому засіданні встановлено і не заперечувалось сторонами, що при проведенні експертизи потерпілої ОСОБА_9 були присутніми обвинувачена ОСОБА_3 та заступник начальника експертної установи ОСОБА_15 ..

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_15 пояснив, що він був присутнім при проведенні судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_9 , так як до його посадових обов`язків входило право контролювати якість і строки проведення судово-медичних експертиз та доведення до відома начальника про виявлені недоліки.

В той же час, належних та допустимих доказів на підтвердження таких повноважень суду надано не було та матеріалами справи не підтверджено.

Крім цього, слід зазначити, що присутність заступника начальника бюро СМЕ ОСОБА_15 під час проведення експертизи викликає у суду цілком обґрунтовані сумніви у відсутності у нього заінтересованості в результатах експертизи, так як за день до проведення експертизи, а саме 09.08.2017 року він проводив огляд потерпілої ОСОБА_9 та надав консультативний висновок.

З огляду на викладені обставини суд зазначає, що системні порушення, допущені під час проведення експертизи від 10.08.2017 року №1162 та дії експерта ОСОБА_14 в умовах потенційного конфлікту інтересів свідчать, що в даному випадку відбулось порушення прав, як потерпілої ОСОБА_9 , а саме на належну правову процедуру (отримання об`єктивного та неупередженого висновку), так і обвинуваченої ОСОБА_3 право на захист та належну правову процедуру.

Що стосується показів потерпілої та свідків, наданих в судовому засіданні, суд зазначає наступне.

Як вбачається з показів свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , безпосередніми свідками спричинення тілесних ушкоджень вони не були, так як вийшли в інший кабінет на початку конфлікту. Свідок ОСОБА_12 зазначила, що перед тим як вийти, лише бачила, що ОСОБА_3 доторкнулась до ОСОБА_9 в область грудей.

З огляду на що, суд приймає покази зазначених свідків лише в частині наявності словесного конфлікту між обвинуваченою та потерпілою.

Потерпіла в судовому засіданні стверджувала, що обвинувачена нанесла їй удар в ліву область грудей та удар руками по її рукам.

В той же час, як вбачається із заяви до поліції, потерпіла не вказувала, що їй було нанесено удар по рукам, а лише вказала на один удар в ліву область грудей.

Крім цього, з наданих в судовому засіданні показів свідком ОСОБА_11 вбачається, що події відбувались в приміщенні, де були він, ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , дівчина відповідальна за приміщення та головний бухгалтер. Всі були у передбаннику розміром приблизно 3х3 м. Удари наносились в груди та по рукам. Він стояв збоку, а свідки позаду нього. Обвинувачена нанесла потерпілій один удар в область грудей та декілька ударів по рукам.

Разом з тим, такі покази свідка ОСОБА_11 (нанесення удару (-ів) по рукам) не відображені в протоколі слідчого експерименту за участі останнього від 25.08.2017 року, хоча як вбачається з фото таблиці до вказаного протоколу (фото №3), свідок про це розповідав.

Однак, як зазначала в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 , свідок ОСОБА_11 перебував позаду неї.

Вказані протиріччя та невідповідність в досліджених показах стороною обвинувачення в судовому засіданні не усунуті та матеріалами справи не спростовані.

Крім цього, свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні зазначав, що він перебував у службовій підпорядкованості потерпілої ОСОБА_9 , що на переконання суду додатково ставить під сумніви правдивість та щирість наданих останнім показів.

Про це додатково свідчить і той факт, що звертаючись із заявою до поліції, потерпіла не вказувала, що їй були нанесені удари по рукам, а лише вказала на один удар в ліву область грудей.

З огляду на вказані обставини, суд критично оцінює надані покази свідком ОСОБА_11 та потерпілою ОСОБА_9 в частині нанесення ударів по рукам останньої, та не враховує їх при прийнятті рішення.

Про неправдивість показів свідка ОСОБА_11 та пояснень потерпілої ОСОБА_9 також свідчить і та обставина, що в висновку експерта вказано, що розташування обвинуваченої та потерпілої було обличчям один до одного.

В той же час, свідок ОСОБА_11 на слідчому експерименті стверджував, що потерпіла стояла з правого боку від обвинуваченої, а обвинувачена стверджувала, що ОСОБА_11 стояв позаду неї.

Тобто, маючи в розпорядженні вказані висновки експерта, слідчий не спромігся уточнити та перевірити під час слідчого експерименту вказані протиріччя.

Крім цього, викликають цілком обґрунтовані сумніви обставини з приводу отриманих тілесних ушкоджень потерпілою.

Так, в висновку експерта від 10.08.2017 року №1162 вказано, що тілесні ушкодження потерпілою отримані не менше ніж за 4-5 днів до освідування. Тобто, якщо освідування проводилось 10.08.2017 року, то виявлені тілесні ушкодження виникли 05 чи 06 серпня 2017 року, що не відповідає обставинам справи, так як згідно версії сторони обвинувачення, тілесні ушкодження потерпілій були нанесені саме 07.08.2017 року.

Не виключив експерт і виникнення тілесних ушкоджень у потерпілої як шляхом падіння з висоти власного зросту, так і спричинення самостійно.

Слід зазначити, що висновок експерта не має наперед установленоі? сили та переваги над іншими джерелами доказів, однак підлягає перевірці и? оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному и? об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності.

В судовому засіданні, а ні стороною обвинувачення, а ні потерпілою не доведено поза розумним сумнівом, що наявні у потерпілої тілесні ушкодження виникли саме 07.08.2017 року внаслідок протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_3 .. Не містять таких доказів і матеріали справи.

Вказані обставини, в сукупності з суперечливими показами потерпілої та свідка ОСОБА_11 , додатково викликають обґрунтовані сумніви в достовірності версії подій сторони обвинувачення.

Про невідповідність висновку експерта матеріалам справи та намагання експерта узгодити свій висновок з версією сторони обвинувачення свідчить і та обставина, що експерт намагаючись виправити (змінити) надані раніше висновки, які містять суттєві розбіжності з версією сторони обвинувачення та показами потерпілої, більше як через місяць, а саме 22.09.2017 року склав додатковий висновок №1368/1162-17р., в якому зазначив, що потерпіла ОСОБА_9 могла отримати тілесні ушкодження зазначені в висновку експерта від 10.08.2017 року №1162 за обставин, викладених у поясненнях потерпілої та протоколі допиту свідка ОСОБА_11 , а також у протоколах слідчого експерименту з потерпілою та свідком.

Такі дії експерта суд розцінює, як необ`єктивність та заінтересованість з огляду на що не приймає висновок від 10.08.2017 року №1162 і додатковий висновок від 22.09.2017 року №1368/1162-17р. та вважає їх недопустимими доказами.

Що стосується протоколів слідчих експериментів від 21.08.2017 року за участі потерпілої ОСОБА_9 , від 25.08.2017 року за участі свідка ОСОБА_11 та від 23.01.2018 року за участі обвинуваченої ОСОБА_3 суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Тобто, слідчий експеримент проводиться в ході слідства в присутності понятих для перевірки і уточнення фактичних даних, які мають доказове значення у кримінальній справі, з ініціативи слідчого, за клопотанням підозрюваного (обвинуваченого), потерпілого та інших учасників карного процесу.

Слідчий експеримент зазвичай провадиться, щоб перевірити: чи міг свідок, перебуваючи в певному місці, бачити чи чути те, що відбувалося на місці скоєння злочину; чи міг підозрюваний вчинити певні дії в тих обставинах; як саме відбувався перебіг подій; перевірка можливості існування фактів, чи немає між ними протиріч зі слідами, виявленими в ході попереднього розслідування.

З протоколу проведення слідчого експерименту за участі обвинуваченої ОСОБА_3 від 23.01.2018 року вбачається, що остання детально описала події, які відбувались в коридорі перед прекурсорною кімнатою, місця розташування свідків та надала пояснення на уточнюючі запитання слідчого.

В той же час, як вбачається з протоколів слідчих експериментів проведених за участі потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 , за своєю суттю вони є майже ідентичними. В них описані події в загальних рисах без уточнення з боку сторони обвинувачення обставин, які підлягають доказуванню, а саме, місце розташування кожного із учасників та свідків події, спосіб і кількість нанесених ударів (за наявності).

Так, про це свідчить те, що потерпіла не зазначала, а слідчий не уточнював, місце розташування її та обвинуваченої відносно один одного (лицем один до одного, спиною, лівим чи правим боком, тощо). Тобто, розташування обвинуваченої та потерпілої вказаним протоколом не встановлено. Вказана обставина свідчить, що досудове розслідування проходило однобоко, а слідчий формально підійшов до здобуття доказів та формування доказової бази.

З вказаного протоколу вбачається, і про це вказує потерпіла, що обвинувачена вдарила її навідліг правою рукою в ліву частину грудей. Після цього нанесла їй ще два удари обома руками по передпліччях лівої і правої руки.

В той же час, з протоколу проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_11 вбачається, що потерпіла стояла з правого боку від обвинуваченої і остання нанесла їй правою рукою навідліг в ліву частину грудей. Щодо нанесення ударів по рукам в протоколі слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_11 нічого не зазначено.

Такі покази свідка та потерпілої під час слідчого експерименту, викликають цілком обґрунтовані сумніви в частині виникнення тілесних ушкоджень у потерпілої на обох руках та кількість завданих ударів.

Як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду такі суттєві протиріччя в показах потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 усунуті не були, з огляду на що суд надає перевагу саме показам обвинуваченої.

Вказані вище обставини свідчать, що органом досудового розслідування не було досягнуто легітимної мети слідчого експерименту, а саме перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Крім цього, обвинувачена в судовому засіданні просила визнати недопустимими доказами протоколи слідчих експериментів, оскільки слідчим в порушення вимог КПК не зазначено в протоколі про використання технічних засобів фіксації (фотоапарату).

Згідно з Кримінальним процесуальним кодексом України, слідчий експеримент, як і інші слідчі (розшукові) дії, може фіксуватися за допомогою технічних засобів, таких як фото- та відеозйомка, звукозапис. Законодавство України передбачає, що рішення про застосування технічних засобів приймає особа, яка проводить слідчу дію. У разі використання технічних засобів, їх оригінали та резервні копії зберігаються окремо, а у протоколі слідчого експерименту зазначаються відомості про їх застосування та результати.

Так, частиною 1 ст.107 КПК України встановлено, що рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. За клопотанням учасників процесуальної дії застосування технічних засобів фіксування є обов`язковим.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.104 КПК України, що протокол складається зокрема з інформації про те, що особи, які беруть участь у процесуальній дії, заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання.

З врахуванням вказаних вище вимог кримінально-процесуального законодавства, суд зазначає, що органом досудового розслідування (слідчим) були допущені процесуальні порушення під час проведення слідчих експериментів з потерпілою ОСОБА_9 21.08.2017 року та зі свідком ОСОБА_11 25.08.2017 року.

Так, відповідно до частини 1 статті 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а саме відомості (фактичні дані), які отримані саме завдяки такому порушенню. Тобто закон вимагає встановити прямий причинний зв`язок між порушенням прав людини і отриманими доказами.

Суд зазначає, що не у всіх випадках порушення навіть фундаментальних прав і свобод особи під час кримінального провадження має прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду, зокрема й на допустимість доказів. Така позиція суду узгоджується з позицією Касаційного кримінального суду ВС, викладеної у постанові по справі 204/6541/16-к.

Тому, навіть якщо докази отримані в той час, коли сталося порушення того чи іншого права, однак це порушення прямо не впливало на отримання доказу, а лише співпадало у часі, це не є достатньою підставою для висновку, що докази отримані «внаслідок» такого порушення.

Таким чином, для вирішення питання, чи може порушення певних основоположних прав і свобод особи стати підставою для визнання доказів недопустимими, необхідно взяти до уваги не лише сам факт такого порушення, але й встановити його вплив на процес і характер отримання доказів.

Як свідчить стала практика ЄСПЛ, справедливість є всеосяжним принципом, що застосовується до всіх аспектів судового розгляду.

Його функцією відповідно до Статті 6 § 1 не є визначити, чи конкретні докази були отримані незаконним шляхом, а радше визначити, чи ця «незаконність» стала результатом порушення іншого права, яке захищає Конвенція (Ali v. Romania).

Так, дійсно, суд дійшов цілком логічного та обґрунтованого висновку, що досудове розслідування відносно обвинуваченої велось з порушенням визначеної кримінальним процесуальним законом процедури, однак це порушення прямо не вплинуло на отримання доказів, а саме протоколів слідчих експериментів та не потягло за собою визнання таких доказів недопустимими.

В той же час, враховуючи, що покази свідків, потерпілої та обвинуваченої мають суттєві протиріччя як між собою, так і з матеріалами справи, і такі протиріччя не були усунуті чи спростовані шляхом проведення слідчих експериментів, суд оцінює протоколи слідчих експериментів критично та не приймає їх до уваги при прийнятті рішення, оскільки такі протоколи самі по собі не доводять поза розумним сумнівом винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Що стосується копії консультативного висновку від 09.08.2017 року суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Частиною 1 та 2 ст.242 КПК України встановлено, що експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права. Слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи серед іншого щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.

Тобто, кримінально-процесуальним законодавством встановлено, що доказом щодо тяжкості та характеру тілесних ушкоджень є висновок експерта або експертів експертної установи.

Крім цього, ч.3 ст.99 КПК України встановлено, що сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

Оскільки, копія консультативного висновку спеціаліста від 09.08.2017 року не відповідає вимогам ст.ст.99, 242 КПК України, суд оцінює його критично та при прийнятті рішення не приймає до уваги.

Додатково слід зазначити, що згідно зі статтею 290 КПК України, сторони кримінального провадження зобов`язані відкрити одна одній всі матеріали, які можуть бути використані як докази. Це включає в себе, зокрема, протоколи слідчих дій, висновки експертів, речові докази та інші документи. Недотримання цієї вимоги призводить до того, що такі докази вважаються недопустимими і не можуть бути використані в суді.

Твердження представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 з приводу допустимості вказаного консультативного висновку спеціаліста, оскільки його суду надала потерпіла, яка має право на збирання та надання суду своїх доказів, суд оцінює критично та вважає його необґрунтованим та безпідставним виходячи з наступного.

Відповідно до ст.477 КПК України, ст.125 КК України віднесена до кримінального провадженням у формі приватного обвинувачення, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого.

Як зазначалось вище, ст.3 КПК України встановлено, що потерпілий, його представник та законний представник є стороною кримінального провадження з боку обвинувачення.

Відповідно до вказаних вимог кримінально-процесуального законодавства, потерпіла та її представник, як сторона обвинувачення, зобов`язані були виконати вимоги ст.290 КПК України в частині відкриття стороні захисту вказаного консультативного висновку спеціаліста від 09.08.2017 року.

В судовому засіданні встановлено, що вказаний висновок спеціаліста стороні захисту в порядку виконання ст.290 КПК України не відкривався, доказів на підтвердження такого суду не надано, а відповідно при прийнятті рішення судом до уваги не приймається.

Не приймає суд до уваги і твердження сторони обвинувачення з приводу того, що ряд письмових доказів містить процесуальні порушення, посилаючись на те, що вони не потягли порушення прав обвинуваченої та потерпілої.

На переконання суду, таке твердження було б слушним в тому випадку, якби таке процесуальне порушення носило б разовий характер.

В той же час, як вбачається з досліджених матеріалів справи, такі процесуальні порушення в даному кримінальному провадженні носять системний характер, що свідчить про необ`єктивність та низьку якість досудового розслідування.

Адже проводячи досудове розслідування, слідчий не повинен бути ні обвинувачем, ні захисником, він має бути дослідником та шукачем істини.

З огляду на що, суд констатує, що в даному кримінальному провадженні, легітимна мета досудового розслідування досягнута не була.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, орган досудового розслідування не встановив, а прокурор не надав суду беззаперечних належних та допустимих доказів на доведення винуватості ОСОБА_3 і для цього вичерпано можливості їх отримання.

Докази, надані стороною обвинувачення, не доводять поза розумним сумнівом факт вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Відповідно до ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення не доведене під час судового розгляду, а тому її необхідно виправдати, у зв`язку з недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Можливості для збору додаткових доказів вичерпано.

Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не заявлено.

Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування не застосовувались, у тому числі запобіжний захід не обирався.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та виправдати на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1