ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА
Справа № 646/976/25
№ провадження 1-кп/646/874/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року місто Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони кримінального провадження, які приймали участь у судовому розгляді:

прокурор відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 ,

потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001072 від 16 вересня 2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Таверівка Богодухівського району Харківської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, несудимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

ОСОБА_6 16 вересня 2024 року приблизно о 18:15 годині, керуючи технічно справним автомобілем марки ВMW 540I, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_8 , рухався по проспекту Аерокосмічному зі сторони вулиці Георгія Тарасенка у напрямку вулиці Молочної у місті Харкові зі швидкістю 129 км/год, чим порушив вимоги пункту 12.1., підпункту б) пункту 12.9. Правил дорожнього руху.

Згідно із пунктом 12.1. Правил дорожнього руху під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно із підпунктом б) пункту 12.9. Правил дорожнього руху водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Під час руху по проспекту Аерокосмічному, під`їжджаючи до перехрестя з провулком Мовчанівським у місті Харкові, при виявленні небезпеки у вигляді пішохода ОСОБА_9 , який вийшов на проїжджу частину та почав перетинати її справа наліво по ходу руху автомобіля, діючи необережно, не вжив негайно заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу або безпечного об`їзду, чим грубо порушив вимоги пункту 12.3. Правил дорожнього руху, згідно з якими у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , якому за наслідками події спричинено тяжкі тілесні ушкодження, від яких останній помер на місці події.

Згідно із висновком судово-медичної експертизи № 10-12/2632-Дм/24 від 03 жовтня 2024 року, причиною смерті ОСОБА_9 стала несумісна з життям сукупна тупа травма тіла з множинними переломами кісток скелету та розривами внутрішніх органів.

Згідно із висновком комплексної судової автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису № 8096/8097/8098/8099 від 28 січня 2025 року, у даній дорожній обстановці в діях водія автомобілю марки BMW 540I, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 убачаються невідповідності вимогам пункту 12.3. Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з ДТП та її наслідками.

Дії ОСОБА_6 кваліфікуються як кримінальне правопорушення, передбачене частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

ІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Судом було роз`яснено ОСОБА_6 суть обвинувачення і з`ясовано, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винуватим і чи бажає давати показання.

Обвинувачений пояснив суду, що чітко розуміє, що його обвинувачено за частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України, його дії кваліфікуються як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

ОСОБА_6 зазначив, що повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні, визнає фактичні обставини кримінального правопорушення стосовно часу, місця, способу вчинення та буде давати показання.

На виконання вимог статті 349 Кримінального процесуального кодексу України судом з`ясовано думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження.

Прокурор заявила клопотання про застосування положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України та просила не досліджувати обставини справи у повному обсязі, оскільки обвинувачений фактичні обставини вчинення злочину визнає повністю.

Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Прокурор просила суд обмежитись, окрім допиту обвинуваченого, допитом потерпілих, дослідженням письмових матеріалів провадження, які характеризують особу обвинуваченого, вирішити долю речових доказів та питання щодо процесуальних витрат.

Потерпілі не заперечували проти застосування положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України до порядку дослідження обставин справи та підтвердження їх доказами.

Обвинувачений не заперечував проти такого порядку дослідження обставин справи та підтвердження їх доказами.

Захисник підтримав думку свого підзахисного.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та беззаперечно, фактичні обставини справи не оспорюються, суд за згодою обвинуваченого, прокурора та потерпілих, які уважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце, спосіб і інші обставини скоєння кримінального правопорушення, а також, форму вини і спрямованість умислу, мотиви кримінального правопорушення, його наслідки, обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності, уважає за доцільне не досліджувати у повному обсязі письмові докази відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, обмежившись допитом обвинуваченого, допитом потерпілих, дослідженням письмових матеріалів провадження, які характеризують особу обвинуваченого, вирішенням долі речових доказів та питання щодо процесуальних витрат, без дослідження письмових матеріалів провадження в повному обсязі.

Судом встановлено, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст такого порядку та у суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін, обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин, які ним не оспорюються, усвідомлює обмеження у подальшому оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у пред`явленому обвинуваченні за частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України визнав у повному обсязі. Зазначив суду, що інший автомобіль, який рухався справа, закривав повний огляд проїжджої частини; пішохід ОСОБА_9 переходив проїжджу частини по пішохідному переходу на червоне світло світлофора; ОСОБА_6 думав, що передбачив рух свого автомобіля та зможе уникнути зіткнення, але пішохід раптово побіг назустріч автомобілю обвинуваченого, тому він не зміг уникнути зіткнення хоча і намагався. Підтвердив обставини вчинення злочину, зазначені в обвинувальному акті, та пояснив, що не оспорює фактичні обставини обвинувачення та дійсно вчинив зазначений злочин за обставин, що встановлені стороною обвинувачення та вказані в обвинувальному акті, показання дає добровільно, заяв про застосування заборонених методів зі сторони обвинувачення стосовно обвинуваченого не надходило.

Потерпіла ОСОБА_4 , яка є двоюрідною сестрою ОСОБА_9 , у судовому засіданні пояснила, що останнім часом рідко спілкувалася із загиблим. Наскількі їй відомо місце проживання ОСОБА_9 не було зареєстроване, він був розлучений, причиною розлучення стало, начебто, зловживання алкогольними напоями. Стосовно призначення виду та міри покарання обвинуваченому зазначила, що ніяких претензій щодо відшкодування матеріальної або моральної шкоди до обвинуваченого не має, просить суд призначити обвинуваченому більш м`яке із можливих покарання не пов`язане із позбавленням волі.

Потерпіла ОСОБА_5 , яка є рідною сестрою ОСОБА_9 , у судовому засіданні пояснила суду, що претензій матеріального та іншого характеру до обвинуваченого не має, просить суд його суворо не карати та не позбавляти волі.

Окрім безпосередньо отриманих під час судового розгляду показань обвинуваченого та потерпілих, у судовому засіданні досліджено документи, що характеризують особу обвинуваченого, а саме:

-відповідь КНП «Богодухівська центральна районна лікарня» Богодухівської міської ради № 01-14/31 від 15 січня 2025 року, згідно з якою ОСОБА_6 в КНП «Богодухівська центральна районна лікарня» Богодухівської міської ради на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває;

-довідку-характеристику № 45/23-01-12 від 31 січня 2025 року, видану Кленівським старостинським округом виконавчого комітету Богодухівської міської ради Харківської області, відповідно до якої ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але за місцем реєстрації не проживає тривалий час. За час проживання зарекомендував себе з позитивної сторони, спокійний, ввічливий, доброзичливий, користується авторитетом серед односельців і сусідів. Громадський порядок не порушував, з боку сусідів скарг на його поведінку до старостату не надходило;

-вимогу слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 та отриману довідку № 2-16012025/63061, відповідно до якої ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності не притягувався;

-висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 2660, складений 16 вересня 2024 року КНП ХОР «ОКНЛ», згідно з яким ОСОБА_6 16 вересня 2025 року о 21:30 годині не перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння;

-подяку ОСОБА_6 від командира взводу БпАК військової частини НОМЕР_2 , згідно з якою захисники України зі складу військової частини НОМЕР_2 висловлюють ОСОБА_6 щиру вдячність за допомогу у підборі, купівлі, ремонті та обслуговуванні автомобілів взводу безпілотних авіаційних комплексів.

Відповідно до статті 94 Кримінального процесуального кодексу України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Обвинувачений не заперечує допустимість та належність доказів, представлених стороною обвинувачення, а так само і не оспорює фактичні обставини справи.

Прокурор у судовому засіданні зазначила, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України, доведена повністю, просила суд визнати обвинуваченого винним у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення та призначити покарання за скоєння кримінального правопорушення за частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком у межах передбачених санкцією зазначеної частини статті. Уважала за можливе звільнення судом обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням із покладенням обов`язків відповідно до кримінального законодавства; проти незастосування судом додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не заперечувала.

ІІІ. Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд уважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України, повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, досліджених у судовому засіданні, та які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд уважає їх достатніми для визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, за яким він обвинувачується.

Ураховуючи зібрані у справі докази та встановлені фактичні обставини, суд доходить висновку, що ОСОБА_6 слід визнати винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, та кваліфікувати його дії за:

- частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

IV. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Згідно із статтею 66 Кримінального кодексу України обставинами, які пом`якшують покарання, є щире каяття ОСОБА_6 та добровільне відшкодування ним завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, не встановлено.

V. Мотиви призначення покарання

Відповідно до частини другої статті 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При визначенні розміру покарання суд керується вимогами статей 65 67, 70 Кримінального кодексу України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами), дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сукупність усіх обставин, що характеризують злочин (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як зазначено у пунктах 20. та 21. постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 Кримінального кодексу України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання, зокрема, за частинами першою та другою статті 286 Кримінального кодексу України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Ураховуючи межі судового розгляду, визначені статтею 337 Кримінального процесуального кодексу України, суд не вправі погіршувати становище обвинуваченого, у тому числі, в частині обставин, що обтяжують покарання.

У відповідності до положень статті 12 Кримінального кодексу України, кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим, є тяжким злочином.

Суд ураховує, що ОСОБА_6 на обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не перебуває; до кримінальної відповідальності раніше не притягувався; за зареєстрованим місцем проживання характеризується позитивно; вимог потерпілих майнового та морального характеру до обвинуваченого немає; на момент вчинення кримінального правопорушення обвинувачений не перебував у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, вживав заходів щодо уникнення зіткнення із пішоходом та щиро розкаявся у скоєному.

У якості позитивних обставин, що характеризують особу обвинуваченого, суд визнає, окрім зазначених вище, його волонтерську діяльність, яка полягає у підшукуванні, придбанні та подальшому ремонті транспортних засобів для військовослужбовців Збройних Сил України.

Окрім того, суд ураховує, що у судовому засіданні потерпілі у кримінальному провадженні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 висловили прохання при призначенні виду та міри покарання обвинуваченому не застосовувати такий вид покарання як позбавлення волі та призначити менш суворе покарання із можливих.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи, характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного ОСОБА_6 кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, способу вчинення кримінального правопорушення, наслідків, які від нього настали, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих, критичне ставлення обвинуваченого до наслідків своїх дій, відсутність претензій потерпілих, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого призначити йому покарання за частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком ближчим до нижньої межі, що встановлена санкцією частини статті.

Передбачене санкцією частини другої статті 286 Кримінального кодексу України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є альтернативним, і доцільність його застосування вирішується судом у кожному конкретному випадку.

Під час промови останнього слова ОСОБА_6 зазначив суду, що просить не застосовувати до нього додаткову міру покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки його основною діяльністю є пошук, купівля та ремонт транспортних засобів; значну частину зазначеної діяльності складає волонтерська, яка полягає у пошуку, придбанні та подальшому ремонті транспортних засобів для військовослужбовців Збройних Сил України.

Суд, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, що характеризують особу обвинуваченого, думок прокурора, потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , обгрунтування ОСОБА_6 , дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно із абзацом першим частини першої, частинами третьою та четвертою статті 75 Кримінального кодексу України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Керуючись приписами абзацу першого частини першої, частинами третьою та четвертою статті 75, частиною першою статті 76 Кримінального кодексу України, суд уважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробування з покладенням відповідних обов`язків.

VI. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

З матеріалів справи встановлено, що у кримінальному провадженні наявні витрати на проведення:

- судової автотехнічної експертизи (технічного стану транспортного засобу) № 8095 від 08.01.2025 у розмірі 11359,20 гривень;

- комплексної судової автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису №8096/8097/8098/8099 від 28.01.2025 у розмірі 52161,84 гривня.

Відповідно до частини другої статті 124 Кримінального процесуального кодексу України такі витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Потерпілими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 цивільний позов не заявлений.

Викривач у кримінальному провадженні відсутній, тому розмір пропонованої винагороди викривачу не визначався.

Підстави для застосування заходів кримінально - правового характеру щодо юридичної особи відсутні.

В ході досудового розслідування перекладач не залучався.

Згідно із постановою слідчого ВРЗуСТ СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 від 16 вересня 2024 року визнано речовим доказом:

-автомобіль марки BMW 540I, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_8 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою слідчої судді Київського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2024 року на зазначений транспортний засіб накладено арешт.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2025 року арешт на автомобіль марки BMW 540I, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_8 , було скасовано та повернуто його володільцю ОСОБА_6 .

Згідно із постановою слідчого ВРЗуСТ СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 від 20 вересня 2024 року визнано речовим доказом:

-відеофайли 5350824, 5927430, Gagar_Molchan_2_1156_1505_303617707, Gagar_Molchan_3_1238_1506_303553153, які містяться на лазерному «DVD-R» диску.

Долю речових доказів, слід вирішити відповідно до статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався.

Керуючись статтями 100, 368, 374 та 395 Кримінального процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі частини першої статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

На підставі частин третьої та четвертої статті 75 Кримінального кодексу України ОСОБА_6 встановити іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі частини першої статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_6 обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення:

- судової автотехнічної експертизи (технічного стану транспортного засобу) № 8095 від 08 січня 2025 року у розмірі 11359 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят дев`ять) гривень 20 копійок;

- комплексної судової автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису № 8096/8097/8098/8099 від 28 січня 2025 року у розмірі 52161 (п`ятдесят дві тисячі сто шістдесят одна) гривня 84 копійок.

Речові докази:

-автомобіль марки BMW 540I, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ), який належить на праві власності ОСОБА_8 , уважати повернутим володільцю ОСОБА_6 ;

-відеофайли 5350824, 5927430, Gagar_Molchan_2_1156_1505_303617707, Gagar_Molchan_3_1238_1506_303553153, які містяться на лазерному «DVD-R» диску залишити в матеріалах справи.

Матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001072 від 16 вересня 2024 року, залишити у справі № 646/976/25 (провадження № 1-кп/646/874/2025).

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Основ`янський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок складено, підписано та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті 03 липня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1