Дата документу 11.09.2025
Справа № 334/4026/25
Провадження № 1-кп/334/556/25
УХВАЛА

про зміну запобіжного заходу

11 вересня 2025 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , їх захисника адвоката ОСОБА_7 ,

встановив:

судом здійснюється судове провадження у кримінальному проваджені за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_4 за частиною четвертою статті 185 КК України.

Прокурором заявлене клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 діб. Клопотання обґрунтовує тим, що ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України не зменшились, а саме обвинувачений, знаходячись на волі, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення. Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, враховуючи характер скоєного злочину обвинуваченим, особистість останнього, раніше скоїв тяжкий корисливий злочин проти власності на території України, у своїй сукупності свідчить про його схильність до скоєння корисливих злочинів та відсутність наміру на виправлення та перевиховання. Вищезазначене дає достатні підстави вважати, що знаходячись на волі обвинувачений з метою уникнення покарання за даний злочин, буде переховуватись від суду. Перебування обвинуваченого може створювати загрозу здійснення впливу на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні. Також, перебуваючи поза межами місця позбавлення волі, обвинувачений може негативно впливати на психологічний та моральний стан потерпілого та свідків, що провокуватиме у них бажання відмовитися від наданих свідчень, які є беззаперечними доказами вини підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, очікуючи на можливу помсту з його боку, або відчуваючи до підозрюваного співчуття. З урахуванням характеристик обвинувачений має нестійкі соціальні зв`язки та схильність останнього до вчинення корисливих кримінальних правопорушень, що підтверджується тим, що він раніше вчинив корисливе кримінальне правопорушення, що дає підстави вважати, що останній може продовжити свою злочинну діяльність. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Захисником адвокатом ОСОБА_8 подане клопотання, в якому вона просила змінити обраний ОСОБА_4 запобіжний захід на домашній арешт. Клопотання обґрунтувала тим, що на теперішній час ризики, які були підставами для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою істотно зменшились, нові ризики не з`явились. Прокурором недоведена недоцільність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів. ОСОБА_4 має стійкі соціальні зв`язки. При цьому під час перебування обвинуваченого під вартою померла його мати.

Захисник адвокат ОСОБА_7 проти клопотання прокурора заперечила. Пояснила, що ризики, зазначені прокурором, є лише припущеннями та не можуть братись до уваги. Під час перебування обвинуваченого під вартою померла його мати. У обвинуваченого залишились молодші брат та сестра, які потребують його піклування, оскільки їх батько перебуває за кордоном. Підтримала позицію захисника адвоката ОСОБА_8 , викладену у її клопотанні.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_6 підтримали позицію захисників.

Заслухавши клопотання прокурора, дослідивши клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 , думки інших учасників судового провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з частиною другою статті 131 КПК України одними із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу, що передбачено частиною першою статті 183 КПК України.

Положеннями частин третьої та п`ятої статті 199 КПК України визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: (1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; (2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно зі статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

При вирішенні питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

У клопотанні прокурора необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою обґрунтовується тим, що не зменшились ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою від 17.07.2025 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжений строк тримання під вартою на 60 днів до 14.09.2025.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення у справі «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Крім цього у рішенні у справі «Ноймайстер проти Австрії» викладена позиція відповідно до якої позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Таким чином запобіжний захід не може бути виправданий очікуваним покаранням у виді позбавлення волі.

Проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків повторного вчинення злочинів або переховування від слідства та суду».

Суд встановив, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому частиною четвертою статті 185 КК України, який відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування від суду, особливо це стосується початкових етапів притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Також суд враховує, що обвинувачений не має стійких соціальних зв`язків, є військовослужбовцем, самовільно залишив військову частину.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, враховуючи тяжкість покарання, відсутність стійких соціальних зв`язків, самовільне залишення військової частини під час воєнного стану, суд дійшов висновку, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_4 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій, що свідчить про те, що ризик, передбачений пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України на теперішній час не зменшився.

Ризик, передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України також не зменшився. Судом ще не допитані потерпіла та свідки у кримінальному провадженні. Обвинуваченому можуть бути відомі місця проживання вказаних осіб, а отже він має можливість незаконно впливати на них з метою спонукання їх до відмови від давання показань.

Обвинувачений є військовослужбовцем, самовільно залишив військову частину, у зв`язку з чим знятий з усіх видів забезпечення, що свідчить про відсутність у нього доходів, є не судимою особою, проте обвинувачується у вчиненні злочину під час розгляду щодо нього кримінального провадження за аналогічний злочин Вознесенівським районним судом міста Запоріжжя, що свідчить про те, що не зменшився ризик того, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, передбачений пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, для забезпечення свого існування.

Відповідно до частини третьої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «c» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно з рішенням у справі «Ноймайстер проти Австрії» (Neumeister v. Austria) (від 27 червня 1968 року, заява № 1936/63, пункт 4, серія A № 8) розумність часу, який обвинувачений провів під вартою до початку судового розгляду, слід оцінювати у зв`язку з самим фактом його затримання. До винесення обвинувального вироку він повинен вважатися невинним, і мета положення, що розглядається, по суті полягає у тому, щоб вимагати його тимчасового звільнення після того, як його продовження тримання під вартою перестане бути розумним.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний обвинуваченому підставі ухвали слідчого судді від 26.03.2025. Обвинувачений утримується під вартою з 24.03.2025 майже півроку. 18.08.2025 під час утриманні обвинуваченого під вартою померла його мати.

За цей період кримінальне провадження не вдалось розглянути через різні обставини.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 перестало бути розумним.

Враховуючи існування зазначених вище ризиків, оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість ризиків; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання винним у інкримінованому злочині, а також аргументи сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд дійшов висновку про зміну обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Оскільки на даний час по справі триває судовий розгляд, який зважаючи на категорію та складність справи, потребує значного проміжку часу для його закінчення, суд вважає за необхідне визначити строк дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_4 в два місяці.

Керуючись статтями 181, 183, 196, 199, 201, 202, 331, 372, 376 КПК України, суд

постановив:

клопотання задовольнити частково.

Змінити обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: прибувати за викликом до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; носити електронний засіб контролю.

Негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти в залі суду.

Зобов`язати Запорізький РУП ГУНП в Запорізькій області негайно доставити ОСОБА_4 до місця проживання.

Строк дії ухвали становить два місяці та закінчується 11 листопада 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повна ухвала складена 11 вересня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1