Справа № 463/5033/25
Провадження № 1-кп/463/428/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника потерпілого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0001018 від 27.05.2025 року про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Новояворівськ Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше судженого 03.07.2025 року вироком Городоцького районного суду Львівської області за ч.4 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, без визначеного зареєстрованого місця проживання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_6 26 травня 2025 року у період часу з 13 год. 31 хв. по 13 год. 33 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), з корисливих мотивів та власного безпідставного збагачення, повторно, під час запровадження воєнного стану по всій території України, введеного відповідно до Указу Президента України № 64/2022, у зв`язку із збройною агресією російської федерації, який неодноразово продовжувався, востаннє указом Указом Президента України № 235/2025 від 15.04.2025 року, перебуваючи у приміщенні АТ КБ «ПриватБанк», за адресою: м.Львів, вул.Личаківська,8, шляхом вільного доступу, вважаючи, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, таємно викрав планшет марки «Аррle» 10.9-inch, іPad, Wi-fi, 64GB, Model А2696, RWYDJ4VGCT, який належить АТ КБ «ПриватБанк», вартістю 21510,0 гривень, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_6 заподіяв АТ КБ «ПриватБанк» матеріальну шкоду на суму 21510,0 гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенню визнав повністю, дав покази, які в повній мірі відповідають обставинам, викладених в обвинувальному акті. Підтвердив, що 26.05.2025 року знаходячись у приміщенні АТ КБ «ПриватБанк», за адресою: м.Львів, вул.Личаківська,8, таємно викрав планшет марки «Аррle», який в подальшому продав, а кошти витратив на власні потреби. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд суворо не карати.

Дослідження інших доказів щодо тих обставин матеріалів кримінального провадження, які ніким не оспорюються, судом за згодою учасників судового провадження та на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнано недоцільним. Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин пред`явленого йому обвинувачення, сумнівів у добровільності його позиції не має, а також обвинуваченому у присутності захисника роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Обвинувачений підтвердив позицію щодо обмеження обсягу дослідження доказів судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, добровільність його позиції та розуміння правових наслідків обмеження обсягу дослідження доказів судом.

Оцінюючі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану, а тому його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином, реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12.06.2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставину, що пом`якшує покарання, особу обвинуваченого, який неодружений, не працює, раніше суджений, в тому числі за вчинення майнових злочинів, на диспансерному обліку з приводу наркологічного та психоневрологічного захворювання не перебуває (зі слів повідомив, що перебуває на обліку у лікаря-нарколога). Крім того, суд враховує те, що шкода потерпілому не відшкодована.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи позицію сторони обвинувачення, представника потерпілого, відношення обвинуваченого до вчиненого, суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе у виді реального покарання, а тому, йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки таке покарання відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження нових кримінальних правопорушень, а також соціальної реабілітації.

Правових підстав для призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, тобто на підставі ст.69 КК України, чи застосування ст.75 КК України, враховуючи зазначені вище конкретні обставини в їх сукупності та дані про особу винного, суд не знаходить. Так описані вище дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, дають лише підстави для призначення покарання у мінімальних його межах, передбачених санкцією відповідної статті, у виді позбавлення волі, а не застосування ст.69 КК України.

Застосування інституту умовного звільнення (ст.75 КК України) до призначеного обвинуваченому покарання не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Конкретні обставини справи свідчать, що досягнення мети покарання, яка полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його до кримінально-виконавчої установи закритого типу, неможливе без його реального відбування. Отже, суд дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, вибір заходу примусу та порядок його узгоджується із позицією сторони обвинувачення, висловленої у судових дебатах.

Крім того, судом встановлено, що вироком Городоцького районного суду Львівської області від 03.07.2025 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. А тому, на підставі ч.4 ст.70 КК України ОСОБА_6 необхідно призначити остаточне покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі, враховуючи вирок Городоцького районного суду Львівської області від 03.07.2025 року, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань.

На момент ухвалення вироку обвинуваченому у вказаному кримінальному провадженні обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Разом з тим, обвинувачений з 05.06.2025 року перебуває під вартою на підставі вироку Городоцького районного суду Львівської області від 03.07.2025 року.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженню відсутні.

29 травня 2025 року потерпілим АТ КБ «ПриватБанк» у межах кримінального провадження подано цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача ОСОБА_6 21510,0 гривень матеріальної шкоди. Матеріальна шкода полягає у вартості товару, який був викрадений обвинуваченим.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримала повністю.

Представник потерпілого ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримав, просить такий задоволити.

Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні позов визнав.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи в частині цивільного позову, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов цивільного позивача у кримінальному провадженні підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Суд вважає, що дослідженими в судовому засіданні доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено протиправну поведінку останнього, що підтверджується матеріалами кримінального провадження; встановлено наявність заподіяної матеріальної шкоди потерпілому АТ КБ «ПриватБанк».

Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14.

Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Таким чином, дослідивши матеріали цивільного позову, суд вважає, що позовні вимоги потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди підлягають до задоволення, та з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути 21510,0 гривень матеріальної шкоди.

Керуючись ст.ст.368, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, з врахуванням вироку Городоцького районного суду Львівської області від 03.07.2025 року, шляхом часткового складання покарань, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з 05.06.2025 року.

Речові докази по справі:

- DVD-R диск з відеозаписами камер спостереження АТ КБ «ПриватБанк», що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Личаківська,8, - зберігати при матеріалах кримінального провадження;

- кепку сірого кольору з надписом чорного кольору «Land Of The Rising Sun», - вважати повернутою ОСОБА_6 .

Цивільний позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () матеріальну шкоду у розмірі 21510,0 гривень (двадцять одна тисяча п`ятсот десять гривень 00 копійок).

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1