Справа № 147/966/25
Провадження № 1-кп/147/219/25
УХВАЛА

про призначення судового розгляду

01 серпня 2025 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілої, адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000059 від 11.04.2025, про обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст.263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Тростянецького районного суду Вінницької області надійшов вищевказаний обвинувальний акт.

Ухвалою від 09.06.2025 призначено підготовче судове засідання.

09.07.2025 через канцелярію суду представником потерпілої ОСОБА_7 , адвокатом ОСОБА_6 , було подано цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої злочином.

30.07.2025 прокурором було подано клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 терміном на 60 днів без визначення застави. У клопотанні зазначено, що ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 12.04.2025 відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого продовжено до 07.08.2025. Останній обвинувачується у вчинення тяжких злочинів, вчинених в умовах воєнного стану та за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, тому усвідомивши невідворотність покарання, ОСОБА_4 без застосування запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, може зникнути та переховуватися від суду. Також може впливати на свідків, оскільки згідно ст.23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження отримує усно, тому перебуваючи на волі матиме змогу незаконно впливати на свідків з метою створення сприятливих для себе умов. Окрім того, ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення. Прокурор зазначає, що продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування останнього, виконання ним процесуальних обов`язків, попередження та своєчасне припинення вчинення ним незаконного впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень.

В підготовчому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого строком на два місяці, оскільки ризики, передбачені КПК України не втратили актуальність. Також просив справу призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України. Не заперечив проти долучення до спільного розгляду з кримінальним провадженням цивільного позову, заявленого потерпілою.

Обвинувачений та його захисник, кожен окремо, висловили думку про можливість призначення провадження до судового розгляду. Заперечили проти задоволення клопотання прокурора, клопотали про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, оскільки ОСОБА_4 даний злочин не вчиняв.

Щодо цивільного позову захисник зазначив, що має намір подати відзив на позов ОСОБА_7 .

Представник потерпілої також просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду. Підтримав клопотання прокурора та просив долучити до матеріалів кримінального провадження цивільний позов ОСОБА_7 .

Інших клопотань від учасників провадження у підготовчому судовому засіданні не надійшло.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду щодо доцільності продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 331 КПК України визначено, що незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

В судовому засіданні встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується 07.08.2025 та до спливу такого строку судовий розгляд кримінального провадження не може бути завершений.

Вищевказаною ухвалою суду було враховано як тяжкість інкримінованих злочинів, тяжкість покарання, що загрожує особі, так і те, що обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватися від суду з метою уникнення покарання, незаконно впливати на свідків та потерпілу.

Таким чином, суд вважає доведеним продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, незаконного впливу на свідків та потерпілу. Ці ризики доводиться, зокрема тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним, зокрема, у вчиненні злочинів, передбачених ч ч.2 ст.121, ч.1 ст.263 КК України, за які може бути застосовано покарання у виді позбавлення волі до 10 років.

Крім того, враховуючи стадію судового провадження, коли судовий розгляд справи не розпочатий, свідки та потерпла не допитані, докази не досліджені, існує висока вірогідність вчинення з боку обвинуваченого впливу на них, з метою схилити їх до зміни показів на користь обвинуваченого.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд, приймає до уваги, що хоча і тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Також, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, у справі «Ілійков проти Болгарії» «Москаленко проти України», суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Вирішуючи питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що на даний час саме цей запобіжний захід є таким, що забезпечує належну процесуальну поведінку обвинуваченого та є пропорційним тим обставинам, що прийняті судом до уваги, жодних підстав для зміни застосованого обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який на даний час не має і стороною захисту докази на підтвердження цих підстав суду надані не були; заявлені ризики, зазначені в ухвалі суду та на підставі якої був застосований цей запобіжний захід, на даний час не зменшились.

Оскільки, в судовому засіданні не здобуто відомостей, які безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України, суд доходить переконанню, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду, а тому вважає за необхідне продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до двох місяців.

За таких підстав, суд вважає необхідним продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до двох місяців без визначення застави, враховуючи, що злочини вчинено із застосування насильства.

Дійшовши даного висновку, суд врахував характер кримінального правопорушення, вчинення якого інкримінується обвинуваченому, яке має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства та те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, що в даному випадку виправдовує тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу.

Також суд враховує, що наразі на території України введений воєнний стан, що суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, а відтак застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

При проведенні підготовчих дій підстав, для прийняття рішень, передбачених п. п. 1-4 ст. 314 КПК України судом не встановлено, перешкоди для призначення провадження до судового розгляду відсутні, підстав для закриття провадження, передбачених п. п. 4-8 ч. 1 та ч. 2 ст. 284 КПК України не має.

Дане кримінальне провадження підсудне Тростянецькому районному суду Вінницької області відповідно до ст. ст. 33, 34 КПК України.

Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст. 291 КПК України.

Зазначене судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито.

Судовий розгляд необхідно здійснювати у відкритому судовому засіданні за участі сторін кримінального провадження.

Окрім того, 09.07.2025 через канцелярію суду представником потерпілої ОСОБА_7 , адвокатом ОСОБА_6 , було подано цивільний позов про стягнення з обвинуваченого матеріальної та моральної шкоди завданої злочином.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Якщо процесуальні відносини, які виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Форма і зміст позовної заяви відповідає вимогам встановленим до позовів, які пред`являються в порядку цивільного судочинства.

Згідно п. 10 ст.56 КПК України потерпілий має право протягом кримінального провадження на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди та, яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Згідно ч. 1, 2 ст. 62 КПК України, цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Ознайомившись з матеріалами позовної заяви, судом встановлено, що остання подана з додержанням вимог ст. 128 КПК України, подана із додержанням строків передбачених КПК України, а саме до початку судового розгляду, відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, підстав для залишення її без руху, повернення, а також будь-яких інших, що перешкоджають прийняттю даного позову до розгляду, судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої злочином слід прийняти до розгляду, визнавши потерпілу цивільним позивачем, а обвинуваченого - цивільним відповідачем.

Разом з тим, з метою належної підготовки обвинуваченого, суд вважає за доцільне згідно з приписами статті 178 ЦПК України надати йому строк для подання до суду відзиву на поданий потерпілою цивільний позов.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 183, 194, 199, 314-316 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 29 вересня 2025 року включно.

Призначити судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000059 від 11.04.2025, про обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст.263 КК України, у відкритому судовому засіданні на 09-00 год 08.08.2025.

Розгляд справи на підставі ст. 31 КПК України здійснювати суддею одноособово.

Цивільний позов ОСОБА_7 прийняти до розгляду в межах кримінального провадження та долучити до матеріалів справи.

Визнати цивільним позивачем ОСОБА_7 .

Визнати цивільним відповідачем ОСОБА_4 .

Роз`яснити цивільному відповідачу право протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали та копій документів на подачу відзиву на позов, а цивільному позивачу право на подачу протягом десяти днів з дня отримання відзиву відповіді на відзив. Відзив, відповідь на відзив мають бути оформлені з дотриманням вимог ч. 2, ч. 3 ст.178ЦПК України та копія відзиву і доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем та документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. У разі надходження відповіді на відзив відповідач має право протягом десяти днів подати заперечення на відповідь на відзив.

В судове засідання викликати учасників кримінального провадження.

На ухвалу суду в частині вирішення питання щодо запобіжного заходу може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 01.08.2025 о 14-30 год.

Суддя ОСОБА_1