Справа №127/7811/24
Провадження №1-кп/127/224/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_5 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 у порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.05.2023 за № 0000134, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Луганськ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 111 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 , будучи громадянином України, скоїв кримінальне правопорушення за таких обставин.

У 2014 році громадянин України ОСОБА_7 після окупації м. Луганська добровільно вступив до незаконного збройного формування «Зоря» у складі терористичної організації «Луганська Народна Республіка» (далі - «ЛНР»).

З 24.02.2022 після повномасштабного вторгнення Російської Федерації (далі - РФ) на територію України ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно в інтересах РФ та її представників, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, у невстановлений час, але не пізніше 27.07.2022, увійшов до складу агентурно-інформаторської мережі на території Донецької та Луганської областей, яка здійснює збір інформації розвідувального характеру, з метою подальшої передачі її представникам країни-агресора для проведення розвідувально-підривної діяльності проти України.

При цьому, ОСОБА_7 , постійно проживаючи на цей час на тимчасово окупованій території Луганської області, підтримуючи дружні та довірчі відносини із мешканцями Луганської та Донецької областей, залучив вказаних осіб до збору та передачі інформації розвідувального характеру щодо переміщення, руху та точного розташування підрозділів Збройних Сил України та інших підрозділів Сил оборони України, розміщених на даному напрямку фронту, з можливістю ідентифікувати їх на місцевості, які в подальшому передає представникам спецслужб та збройних сил РФ для коригування та наведення артилерійського вогню, ракетних ударів та іншого вогневого ураження.

Зокрема, до вказаної агентурно-інформаторської мережі, окрім ОСОБА_7 входив ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (матеріали відносно якого виділено в окреме провадження та до суду скеровано обвинувальний акт) та інші невстановлені на цей час особи.

27.07.2022 ОСОБА_7 у мобільному додатку «Telegram», використовуючи аккаунт « ОСОБА_10 » (Telegram id НОМЕР_16) під час спілкування з ОСОБА_8 (Telegram id НОМЕР_1 , абонентський номер НОМЕР_2 ) надавав останньому завдання щодо збору та обміну інформацією розвідувального характеру стосовно розміщення позицій Збройних Сил України та підрозділів Сил оборони України.

27.07.2022 об 11:09 год. ОСОБА_7 надіслав ОСОБА_8 повідомлення такого змісту: «Есть возможность уточнить по шахтам в Соледаре подробное описание? Где что как? какие здания как называются и т.п.».

27.07.2022 об 11:43 год. ОСОБА_8 надіслав ОСОБА_7 повідомлення такого змісту: «1 48.658002, 37.997240 вертикальный створ с грузовым лифтом, заминирован с множеством ловушек»; об 11:40 год.: «2 48.658300, 37.997362 горизонтальный спуск в шахты, заминирован, подъем вагонеток»; об 11:45 год.: «3 48.658482, 37.998649 склады, ангары для загрузки транспорта, по состоянию на 15 июня, соль была вывезена»; об 11:46 год.: «4 48.658706, 37.997143 административно-хозяйственное здание, управление производством и расфасовкой»; об 11:48 год.: «5 48.658066, 37.996773 машаинный зал и вентиляционная (назначение здания под вопросом, при возможности, уточнить!)»; об 11:49 год.: «6 48.658587, 37.998077 ремонтный цех для вагонеток (при возможности уточнить!)»; об 11:50 год.: «7 48.657791, 37.997353 48.657590, 37.996399 цеха по разгрузке, обработке и фасовке соли»; об 11:51 год.: «8 48.658024, 37.997570 машинные залы, обработка, расфасовка соли (уточнить!)»; об 11:52 год.: «9 48.657856, 37.998696 терминал загрузки в ЖД вагоны», «10 (КПП) 48.659784, 37.999712»; об 11:54 год.: «11 48.5781, 37.4497 магазин»; об 11:55 год.: «12 48.656423, 37.996734 административно-хозяйственное здание, по информации на 01.07.2022 года находились ВСУ, в количестве до 300 человек, актуальной информации нет».

27.07.2022 о 12:33 год. ОСОБА_8 надіслав ОСОБА_7 координати у вигляді знімків екрану мобільного телефону додатку «карти Google» із позначками координат місця де перебувають військовослужбовці Збройних Сил України та повідомлення такого змісту: «Вот со стороны водокачки тоже хуярят».

27.07.2022 о 15:09 год. ОСОБА_8 надіслав ОСОБА_7 повідомлення такого змісту: «В Атлантик в Артёмовске похоже были укры. Количество пока не известно. Трупы достают. Днепр-1»; о 15:10 год.: «Днём был удар по администрации ОСОБА_12 . Как говорят местные, в администрации укров не было, они прятались на складе, количество не известно. Сбежали после удара или нет, не знаем».

27.07.2022 о 15:17 год. ОСОБА_7 надіслав ОСОБА_8 повідомлення такого змісту: «По этой шахте все, а по рудникам есть инфа, может контакт какой там работал или может рассказать» та координати у вигляді знімків екрану мобільного телефону додатку «карти Google» із позначками координат місця соляних рудників в Соледарі; о 17:43 год.: «Нет ????, если есть возможность, нужно подтверждение нахождения в данных точках личного состава: 1. 48.704981, 37.524956 2. 48.753489, 37.520294 3. 48.879424, 37.577665 4. 48.862430, 37.594064 5. 48.851384, 37.610012 6. 48.841614, 37.603353».

27.07.2022 о 17:44 год. ОСОБА_8 надіслав ОСОБА_7 координати у вигляді знімків екрану мобільного телефону додатку «карти Google» із позначками координат.

27.07.2022, о 17:47 год. ОСОБА_8 надіслав ОСОБА_7 повідомлення такого змісту: «48.704981, 37.524956 Краматорская психиатрическая больница, два дня назад были укры, от 200 человек. сейчас не известно».

27.07.2022 о 17:47 год. ОСОБА_7 надіслав ОСОБА_8 повідомлення такого змісту: «+».

27.07.2022 о 17:52 год. ОСОБА_8 надіслав ОСОБА_7 повідомлення такого змісту: «48.879424, 37.577665 Промзона была занята украми и техникой. Актуально о количестве не известно. Но информации о выезде не поступало, скорее всего, там»; о 15:54 год.: «48.862430, 37.594064 в аграрном лицее были, но вчера уезжали. Вернулись или нет, не узаню».

27.07.2022 о 17:58 год. ОСОБА_7 надіслав ОСОБА_8 повідомлення такого змісту: «Да +».

27.07.2022 о 18:09 год. ОСОБА_8 надіслав ОСОБА_7 координати у вигляді знімків екрану мобільного телефону додатку «карти Google» із позначками координат місця де розташована техніка Збройних Сил України та повідомлення такого змісту: «Точка отстоя САУ, по описанию, как ОСОБА_13 . Сейчас на месте, в посадке, под точкой. Там же БК. Та же стационарно гаубица д30. Бей!»; о 18:14 год. надіслав ОСОБА_7 координати у вигляді знімків екрану мобільного телефону додатку «карти Google» із позначками координат місця де зафіксовано проліт квадрокоптера Збройних Сил України та о 18:38 год. повідомлення такого зміст: «Ровеньки, со стороны микрорайона ОСОБА_14 в сторону квартала в 21-16, высоко, пролетел квадрокоптер, достаточно большой, типа ОСОБА_15 ».

27.07.2022 о 18:48 год. ОСОБА_7 надіслав ОСОБА_8 повідомлення такого змісту: «+».

27.07.2022 о 19:04 год. ОСОБА_8 надіслав ОСОБА_7 координати у вигляді знімків екрану мобільного телефону додатку «карти Google» із позначками координат місця де зафіксовано переміщення військової техніки Збройних Сил України у м. Бахмут Донецької області та повідомлення такого зміст: «К этой точке, далее не известно, прошли НОМЕР_3 танков и БМП. Артёмовск, Аллея Роз».

27.07.2022 о 19:04 год. ОСОБА_7 надіслав ОСОБА_8 повідомлення такого змісту: «+».

На виконання свого злочинного умислу та відповідно до попередньої домовленості після передачі ОСОБА_7 вищевказаної інформації ОСОБА_8 останній передавав її невстановленим на цей час особам з числа представників спецслужб та збройних сил РФ для коригування та наведення артилерійського вогню, ракетних ударів та іншого вогневого ураження для коригування та нанесення вогневого ураження підрозділів Збройних Сил України та Сил оброни України.

Судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за частиною другою статті 111 Кримінального кодексу України (далі - КК) суд здійснює за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Відповідно до частини п`ятої статті 374 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Частиною другою статті 7 КПК регламентовано, що зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 18.05.2004 «Шомоді проти Італії» проведення заочного розгляду кримінального провадження відповідатиме принципам, закріпленим у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (право на справедливий суд), тільки в тому випадку, якщо з боку державних органів будуть вжиті заходи забезпечення ретельної перевірки «з метою встановлення поза обґрунтованим сумнівом того, чи дійсно особа беззастережно відмовилася від свого права виступати в суді».

До початку судового процесу за відсутності обвинуваченого суд зобов`язаний переконатися, що обвинувачений був повідомлений про судовий розгляд. Контрольні механізми в галузі прав людини, які вважають судовий розгляд «in absentia» допустимим у виняткових обставинах, передбачають, що в цьому випадку суди зобов`язані ще суворіше дотримуватися права обвинуваченого на захист. До таких прав також відноситься право на допомогу адвоката, навіть якщо обвинувачений відмовився особисто бути присутнім на суді (рішення «Пелладоах проти Нідерландів», «Пуатрімоль проти Франції»).

Особливості спеціального досудового розслідування кримінальних правопорушень визначені главою 24-1 КПК.

Відповідно до положень статті 297-1 КПК спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 111-1, 111-2, 112, 113, 114, 114-1, 114-2, 115, 116, 118, частиною другою статті 121, частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1, 147, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258-6, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 408, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

З обвинувального акта, який надійшов до суду випливає, що обвинувачений ОСОБА_7 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на тимчасово окупованій території України.

У судовому засіданні встановлено, що під час досудового розслідування ОСОБА_7 відповідно до вимог частини восьмої статті 135, частини першої статті 278 КПК повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 111-1 КК, шляхом опублікування у газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр».

Крім того, у газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» опубліковано повідомлення про виклик ОСОБА_7 для його допиту як підозрюваного, проведення інших слідчих і процесуальних дій у статусі підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, однак останній не з`явився до слідчого відділу без поважних причин.

Повідомлення про підозру ОСОБА_7 також вручене захиснику підозрюваного, про що свідчить розписка в матеріалах кримінального провадження.

Постановою слідчого від 30.05.2023 на підставі статті 281 КПК підозрюваного ОСОБА_7 оголошено у розшук, який доручено оперативним підрозділам УСБУ у Вінницькій області.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21.01.2024 задоволено клопотання слідчого, погодженого з прокурором, та надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000134 від 30.05.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 111 КК.

У газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» опубліковано повідомлення про здійснення стосовно підозрюваного ОСОБА_7 спеціального досудового розслідування.

У подальшому, у газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» опубліковано повістку про виклик підозрюваного ОСОБА_7 до слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області для проведення процесуальних дій з його участю, у тому числі: повідомлення про завершення досудового розслідування, надання доступу до матеріалів досудового розслідування, вручення копії обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, однак ОСОБА_7 не з`явився без поважних причин.

Факти численних викликів ОСОБА_7 у порядку статті 135 КПК підтверджені відповідними матеріалами кримінального провадження. Аналогічні повістки про виклик до прокурора, слідчого розміщені на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У підготовчому судовому засіданні, яке відбулось 11.07.2024, суд своєю ухвалою задовольнив клопотання прокурора щодо здійснення спеціального судового провадження стосовно ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_7 викликався у судові засідання, які були призначені на 12:00 год. 09.05.2024, 14:30 год. 11.06.2024, 14:30 год. 11.07.2024, 16:00 год. 19.07.2024, 14:45 год. 03.10.2024, 12:00 год. 17.10.2024, 11:30 год. 26.12.2024 та 16:30 год. 06.03.2025 шляхом публікації повісток про виклик обвинуваченого у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Отже, наявні у справі документи свідчать про те, що ОСОБА_7 достовірно знає про розпочате відносно нього кримінальне провадження, про підозру та висунуте обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину та статус особи, яка перебуває у розшуку, про виклики до органу досудового розслідування та суду.

Ухилення обвинуваченого ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду суд розцінює, як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, статті 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

При цьому суд вважає слушним зауважити, що розгляд кримінального провадження здійснюється за участю захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 , який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Вінницькій області.

З огляду на викладене, суд вжив усіх достатніх заходів для дотримання прав обвинуваченого ОСОБА_7 на захист та доступ до правосуддя.

Відповідно до частини третьої статті 26 КПК суд за клопотанням сторін кримінального провадження також дослідив такі докази, зібрані у кримінальному провадженні:

-копію протоколу за результатом проведення негласної слідчої (розшукової) дії (далі - НСРД) від 05.08.2022, відповідно до якого здійснено зняття інформації з електронних інформаційних систем за абонентським номером НОМЕР_2 , за яким зареєстрований Інтернет-месенджер «Телеграм»; отримано контактну книгу ОСОБА_8 ; виявлений інтерактивний чат ОСОБА_8 з контактом, який підписаний « ОСОБА_16 » (Telegram id ), з особистим листуванням та фотоматеріалами;

-копію протоколу за результатом НСРД від 19.09.2022, згідно з яким здійснено зняття інформації з електронних інформаційних систем за абонентським номером НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_8 ; виявлені інтерактивні чати в Інтернет-месенджері «Телеграм» з користувачами « ОСОБА_17 » (Telegram id НОМЕР_16), « ОСОБА_18 » (номер НОМЕР_4 , Telegram id НОМЕР_5 ), «странник» (Telegram id НОМЕР_17), « ОСОБА_19 » (номер НОМЕР_6 , Telegram id НОМЕР_7 ), « ОСОБА_20 » (номер НОМЕР_8 , Telegram id НОМЕР_21), « ОСОБА_21 » (номер НОМЕР_9 , Telegram id НОМЕР_10 ), « ОСОБА_22 » (Telegram id НОМЕР_18), « ОСОБА_23 » (Telegram id НОМЕР_22), « ОСОБА_24 » (номер НОМЕР_11 , Telegram id НОМЕР_12 ), « ОСОБА_25 » (Telegram id НОМЕР_20), « ОСОБА_26 » (номер НОМЕР_13 , Telegram id НОМЕР_19), з якими зафіксоване особисте листування, голосові повідомлення та фотоматеріали з координатами щодо розміщення сил та засобів Збройних Сил України на території бойових дій; також виявлені інтерактивні групи в Інтернет-месенджері «Телеграм» під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та «Информація» в яких наявне листування щодо місць дислокації (координат) та переміщень сил та засобів Збройних Сил України на території бойових дій для завдання по зазначеним координатам ракетно-бомбових та артилерійських ударів, а також переписки щодо результатів раніше нанесених ударів;

-протокол огляду від 11.01.2023, відповідно до якого здійснений огляд відомостей, розміщених в Інтернет-мережі з метою ідентифікації користувача програмного забезпечення миттєвого обміну повідомленнями «Telegram» під назвою (нікнеймом) «Turbo» (id НОМЕР_16), який здійснює збір та обмін інформацією щодо розташування військових підрозділів та техніки Збройних Сил України та території Донецької та Луганської областей; здійснено огляд Інтернет-сторінки на російському автомобільному форумі ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за «Username» - ОСОБА_27 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), «Telegram» бот « ІНФОРМАЦІЯ_5 », на якому міститься інформація щодо особи, яка використовує Telegram id НОМЕР_16 із «Username» - « ОСОБА_10 », застосунок «Getcontact» у якому за мобільним номером НОМЕР_14 міститься дані відносно особи, яка користується нікнеймом « ОСОБА_10 »; зафіксовано перехід номеру з НОМЕР_14 на НОМЕР_15 ; ідентифіковано номер НОМЕР_15 за допомогою застосунку «Getcontact», встановлено належність абоненту « ОСОБА_28 »;

-відповідь на виконання доручення старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області ОСОБА_29 щодо встановлення додаткових відомостей про користувача месенджера «Telegram» з id НОМЕР_16, згідно з якою встановлені дані ОСОБА_7 , інформація про якого розміщена на сайті «Миротворець», як особи, яка брала участь у незаконному збройному угрупуванні «Зоря», що перебуває у підпорядкуванні терористичної організації - так званої «ЛНР»; встановлено дружину ОСОБА_7 - ОСОБА_30

-докази повідомлення ОСОБА_7 про наявність кримінального провадження та проведеного досудового розслідування.

Аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов до такого висновку.

Відповідно до статей 1-3, 6 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава; суверенітет України поширюється на всю її територію; Україна є унітарною державою; територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною; людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає людиною за свою діяльність; державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі статтями 17, 19, 65, 68 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу, на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом; на території України не допускається розташування іноземних військових баз; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України; кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей; Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент РФ - ОСОБА_31 , а також інші невстановлені на цей час представники влади РФ, діючи всупереч вимогам пунктів 1 та 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам частини другої статті 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.

24 жовтня 1945 року набрав чинності Статут ООН, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено ООН. До складу ООН входять Україна, РФ та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Статуту ООН усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями - № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є: - застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави; - застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з таких діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії: - вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її; - бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави; - блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави; - напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави; - застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди; - дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави; - засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є РФ.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і РФ.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та РФ уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та федеральним законом російської федерації від 2 березня 1999 року № 42-ФЗ). Відповідно до статей 2 - 3 зазначеного Договору, РФ зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований російською федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1-2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

З метою зміни меж території та державного кордону України під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та ЗС РФ 07.04.2014 на території Донецької області України створено терористичну організацію «Донецька Народна Республіка» (далі - «ДНР»), а 27.04.2014 на території Луганської області України - терористичну організацію «ЛНР», у складі яких утворені незаконні збройні формування.

Контроль та координація діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади та ЗС РФ

Основними завданнями учасників указаних терористичних організацій є насильницьке повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом застосування зброї, вчинення терористичних актів - здійснення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, загрозу заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.

Враховуючи викладене, «ДНР» і «ЛНР» є стійкими об`єднаннями невизначеної кількості осіб (більше трьох), створені з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому відповідно до статті 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичними організаціями.

Визнання Верховною Радою України «ДНР» і «ЛНР» терористичними організаціями, як і численні злочини вчинені їх представниками, знайшли своє відображення у Заяві Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України», схваленій постановою Верховної Ради України від 22 липня 2014 року № 1596-VII, Заяві Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтримуваного РФ міжнародного тероризму», схваленій постановою Верховної Ради України від 22 липня 2014 року № 1597-VII, Зверненні Верховної Ради України до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав - членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому постановою Верховної Ради України від 14 січня 2015 року № 106-VIII, Заяві Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схваленій постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VIII.

Отже, Верховною Радою України, як єдиним законодавчим органом державної влади, констатовано віднесення «ДНР» і «ЛНР» до терористичних організацій, а відповідних осіб, які забезпечують їх функціонування, як учасників терористичної організації.

Керівники терористичних організацій «ДНР» і «ЛНР» за сприяння та координації представників влади РФ провели фіктивні референдуми про відокремлення Донецької і Луганської областей від України та проголошення їх незалежними «державами».

Надалі, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами України, що проживають на тимчасово окупованих територіях Донецької області, громадянами РФ та світовою спільнотою, 19 лютого 2022 року керівником терористичної організації «ДНР» оголошено загальну мобілізацію на окупованій території Донецької області, а 21 лютого 2022 року РФ визнано «ДНР» і «ЛНР» незалежними державами.

22.02.2022 президент РФ направив до ради федерації звернення про використання ЗС РФ за межами РФ, яке було задоволено.

24.02.2022 приблизно о 5 годині президент РФ оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

У подальшому ЗС РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, вторглись на територію Україну шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно увійшли на територію Україну через державні кордони України в Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків. Аналогічні дії були вчинені підрозділами терористичної організації «ДНР», які увійшли у склад збройних сил РФ.

24.02.2022 указом Президента України Володимира Зеленського № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, дію якого неодноразово та безперервно продовжено подальшими Указами Президента України, які затверджено Верховною Радою України, та який діє на цей час.

У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 , будучи громадянином України, після окупації м. Луганська добровільно вступив до незаконного збройного формування «Зоря» у складі терористичної організації «ЛНР».

З 24.02.2022 після повномасштабного вторгнення Російської Федерації (далі - РФ) на територію України ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно в інтересах РФ та її представників, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, у невстановлений час, але не пізніше 27.07.2022, увійшов до складу агентурно-інформаторської мережі на території Донецької та Луганської областей, яка здійснює збір інформації розвідувального характеру, з метою подальшої передачі її представникам країни-агресора для проведення розвідувально-підривної діяльності проти України.

При цьому, ОСОБА_7 , постійно проживаючи на цей час на тимчасово окупованій території Луганської області, підтримуючи дружні та довірчі відносини із мешканцями Луганської та Донецької областей, залучив вказаних осіб до збору та передачі інформації розвідувального характеру щодо переміщення, руху та точного розташування підрозділів Збройних Сил України та інших підрозділів Сил оборони України, розміщених на даному напрямку фронту, з можливістю ідентифікувати їх на місцевості, які в подальшому передає представникам спецслужб та збройних сил РФ для коригування та наведення артилерійського вогню, ракетних ударів та іншого вогневого ураження.

Зазначені обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, зміст яких суд вже навів вище. Зокрема, суд у судовому засіданні дослідив матеріали НСРД, якими зафіксовані інтерактивні чати в Інтернет-месенджері «Телеграм» користувача « ОСОБА_17 » (Telegram id НОМЕР_16), яким користується ОСОБА_7 . Протоколом зафіксоване особисте листування щодо передачі ОСОБА_7 місць дислокації (координат), переміщень сил та засобів Збройних Сил України на території бойових дій для завдання по зазначеним координатам ракетно-бомбових та артилерійських ударів. Крім того, зафіксовані переписки щодо результатів вже нанесених ударів по місцям дислокації сил Збройних Сил України.

З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт надання ОСОБА_7 допомоги іноземній державі, іноземній організації або їх представникам у проведенні підривної діяльності проти України.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій ОСОБА_7 , суд враховує таке.

Верховний Суд (далі - ВС) у своїй постанові від 09.04.2024 (справа № 639/1528/22) дійшов до висновку, що вчинення будь-яких діянь, передбачених частиною першою статті 111 КК, заподіює шкоду національній безпеці України і розцінюються як підривна діяльність проти неї. Надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України полягає у сприянні їх можливим чи дійсним зусиллям заподіяти шкоду національній безпеці України. Види підривної діяльності проти України можуть бути різноманітними.

Крім того, як зазначив ВС, треба мати на увазі, що державна зрада є закінченим злочином не з моменту встановлення зв`язку з іноземною державою, іноземною організацією або їх представниками чи з моменту отримання від них злочинного завдання, а з моменту вчинення певних конкретних дій на шкоду Україні.

Вчиняючи державну зраду, як зауважив ВС, винний усвідомлює, що він здійснює перехід на бік ворога в умовах воєнного стану або в період збройного конфлікту (вчинює шпигунські дії, надає іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомогу в проведенні підривної діяльності проти України) і бажає цього.

Формулювання «на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України» визначає суб`єктивну спрямованість дій винного, однак не є характеристикою суспільно небезпечних наслідків діяння. Факт заподіяння вказаної шкоди не має значення для кваліфікації діяння за статтею 111 КК.

При цьому ВС зауважив, що в контексті положень статті 111 КК підривною діяльністю є дії іноземних держав, іноземних організацій або їх представників, спрямовані на підрив основ національної безпеки України та завдання істотної шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Крім того, як вже суд зазначив вище, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 затвердженого Законом України № 2102 -IX від 24.02.2022 в Україні введений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану був неодноразово продовжений і діє по теперішній час.

Отже, інкриміноване ОСОБА_7 діяння, було вчинене останнім під час дії воєнного стану.

З огляду на викладене суд вважає, що діяння ОСОБА_7 охоплюються складом кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 111 КК, за ознаками державної зради, тобто діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, кваліфікуючою ознакою якого є вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У постанові від 14.06.2018 (справа № 760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і ЄСПЛ (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, ВС у постанові від 09.10.2018 (справа № 756/4830/17-к) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 13.08.2020 (справа № 716/1224/19).

Крім того, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд враховує, що ВС у постанові від 17.04.2018 (справа № 298/95/16-к) зазначив, що у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

У ході судового розгляду кримінального провадження суд встановив, що ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин проти основ національної безпеки України. Відомості, які б свідчили про наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, в судовому засіданні встановлені не були. Також не були встановлені обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого. При цьому суд враховує, що ОСОБА_32 у судові засідання не з`явився, у зв`язку з чим розгляд судового провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Отже, за результатом судового розгляду обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлені.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, суд дійшов до переконання, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання, передбачене санкціями кримінального закону, у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання про доцільність призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді конфіскації майна (передбаченого санкцією частини другої статті 111 КК), суд враховує таке.

Частиною другою статті 59 КК визначено, що конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Суд також враховує роз`яснення, надані в абзаці першому пункту 19 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі - Постанова № 7), згідно з якими вирішуючи питання про застосування конфіскації майна, суди повинні враховувати, що такий вид додаткового покарання призначається лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини. Відповідно до вимог статті 59 КК у разі конфіскації не всього майна, а лише його частини суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Санкцією частини другої статті 111 КК передбачене безальтернативне додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Суд враховує висновок, викладений у постанові ВС від 21.02.2024 (справа №686/11385/21), згідно з яким, вирішуючи питання щодо доцільності додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд має виходити з наявності чи відсутності у діях винного корисливого мотиву.

За результатами судового розгляду справи суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 добровільно вступив до незаконного збройного формування «Зоря» у складі терористичної організації «ЛНР», а у подальшому здійснював допомогу іноземній державі, що не виключає отримання доходу за таку допомогу. Наведені обставини, на переконання суду, свідчать про те, що обвинувачений діяв у тому числі й з корисливих мотивів. Саме тому, суд дійшов до переконання, що до ОСОБА_7 слід застосувати додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Згідно з абзацом третім пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема початок строку відбування покарання. А тому суд вважає слушним зазначити, що строк відбування основного покарання обвинуваченому необхідно рахувати з дня затримання на виконання вироку, строк відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна - з дня набрання вироком суду законної сили.

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 131 КПК заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема запобіжні заходи.

Під час досудового розслідування до ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в порядку частини шостої статті 193 КПК, а також останній відповідно до положень статті 281 КПК був оголошений у розшук.

Частиною шостою статті 193 КПК регламентовано, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

З огляду на зазначені приписи, суд вважає за доцільне застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін до моменту його затримання на виконання вироку суду.

Питання щодо речових доказів вирішується відповідно до положень статті 100 КПК. Разом з тим, згідно з наданими суду доказами рішення щодо визнання будь-яких речей чи документів у кримінальному провадженні речовими доказами не приймалось.

Керуючись статтями 371, 373, 374 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 111 Кримінального кодексу України, та призначити покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією належного йому на праві власності майна.

Початок строку відбування основного покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_7 на виконання вироку.

Початок строку відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна рахувати з дня набрання вироком суду законної сили.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку частини шостої статті 193 Кримінального процесуального кодексу України, залишити без змін до моменту його затримання на виконання вироку суду.

Роз`яснити, що згідно з положеннями частини шостої статті 193 Кримінального процесуального кодексу України, після затримання оголошеної у міжнародний розшук особи і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки її до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановлює ухвалу.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою - в той же строк з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було под ано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Вручити копію вироку прокурору - негайно.

Копію вироку, яка підлягає врученню ОСОБА_7 , вручити його захиснику, а інформацію про вирок опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, згідно з положеннями статті 297-5 Кримінального процесуального кодексу України та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя-доповідач:

Суддя:

Суддя: