Справа № 138/2212/21
Провадження №:1-кс/138/498/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2025 м. Могилів-Подільський

Слідчий суддя Могилів-Подільський міськрайонний суду Вінницької області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №000274 від 21.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190, ст.356 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області надійшло вказане вище клопотання, яке мотивоване тим, зокрема, що ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05.08.2021 накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номер :05:001:0315 власником якої є заявник, в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №000274 від 21.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190, ст.356 КК України. В подальшому, 30.12.2021 слідчим Могилів-Подільського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Зважаючи на викладене вище, заявник просить скасувати арешт на належне йому нерухоме майно, накладений ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05.08.2021.

Дослідивши зміст клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Як стверджує заявник, 30.12.2021 постановою слідчого Могилів-Подільського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області закрито кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до рішення державного реєстратора про зупинення розгляду заяви №79375753 від 11.06.2025 слідчим суддею Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області ухвалою від 05.08.2021 накладено арешт на нерухоме майно щодо державної реєстрації прав оренди земельних ділянок.

Заявник є власником земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0315 площею 2,1719 га, що підтверджується копією свідоцтва про право власності №37845599 від 21.05.2015, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №431401965 від 16.06.2025.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, частинами третьою та четвертою статті 174 КПК України врегульовано порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

За приписами частини 4 ст. 132 КПК України, ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом. Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч.4 ст.132 КПК є дієвим засобом реалізації положень ст.3 Конституції України, ст.13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна.

Приписи ч. 4 ст. 132 КПК України є нормою, за якою кримінальному процесуальному законі встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК України вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що, припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном.

Як стверджує заявник, у даній справі за клопотанням, що розглядається, кримінальне провадження закрив слідчий СД Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Зважаючи на викладене, з цього моменту припинила дію ухвала слідчого судді про арешт майна, постановлена в межах кримінального провадження № 000274, наслідком чого є скасування арешту, як заходу забезпечення кримінального провадження.

Чинний кримінальний процесуальний закон розрізняє поняття «суд» та «слідчий суддя», визначаючи стадії кримінального провадження (досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність) здійснення ними своїх повноважень та належним чином розмежовуючи їх.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Тобто, у випадку, коли кримінальне провадження закрите слідчим, клопотання подане в порядку ч. 9 ст. 100 КПК про долю речових доказів вирішується судом, а не слідчим суддею.

Посилання в ч. 9 ст. 100 КПК на те, що клопотання розглядається згідно зі статтями 171-174 КПК, слід сприймати як таке, що свідчить про наявність у суду за результатами такого розгляду відповідних повноважень вирішити питання про долю речових доказів і документів.

Аналогічних висновків дійшла Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 15 квітня 2024 року у справі №554/2506/22.

Слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що згідно вказаної вище позицію Верховного суду, після закриття слідчим кримінального провадження дія ухвали слідчого судді про арешт майна постановлена в межах вказаного вище кримінального провадження втратила свою дії, а питання щодо вирішення долі речових доказів повинно вирішуватись судом у порядку ст.100 КПК України, а не слідчим суддею.

Зважаючи на викладене, відсутні правові підстави для розгляду даного клопотання про скасування арешту майна у кримінальному провадження слідчим суддею, а тому таке підлягає поверненню заявнику.

На підставі викладеного та керуючись ст. 100, 132, 170-173, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №000274 від 21.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190, ст.356 КК України повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1