Справа № 473/3286/25
Номер провадження 1-кс/473/728/2025
У Х В А Л А

іменем України

"01" липня 2025 р. м. Вознесенськ

Слідчий суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська без застосування фіксації процесу технічними засобами на підставі ч.4 ст.107 КПК України клопотання прокурора Вознесенської окружної прокуратури про арешт майна в кримінальному провадженні №0000029 від 24.06.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.197-1 КК України

В С Т А Н О В И В:

24 червня 2025 року о 16 год. слідчому судді надійшло клопотання прокурора Вознесенської окружної прокуратури про арешт майна в кримінальному провадженні №0000029 від 24.06.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України.

В цьому провадженні від прокуратури надійшло два клопотання про огляд та про арешт майна (справа №473/3286/25).

Ухвалою слідчого судді від 24 червня 2025 року було відмовлено прокурору в задоволенні клопотання про дозвіл на проведення огляду та встановлено, що докази, надані до клопотання, отримані з порушенням КПК про допустимість доказів.

Про це зазначено в ухвалі слідчого судді ОСОБА_1 від 24.06.2025 року про відмову в наданні дозволу на огляд іншого володіння.

Суддею на підставі п.4 ч.1 ст.75 КПК України двічі подавалися заяви про самовідвід, так як нею було оцінено докази, що є ідентичними в обох провадженнях.

Ухвалами судді ОСОБА_3 від 26 червня та від 01 липня 2025 року в задоволенні відводів було відмовлено, таким чином суддя вичерпала всі способи усунення конфлікту інтересів в даному провадженні та має розглядати відповідне клопотання прокурора.

В клопотанні прокурора ОСОБА_4 про арешт майна зазначено, що Вознесенською окружною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні за фактом самовільного зайняття невстановленою особою земельних ділянок на території в межах с.Покровка Вознесенського району, Миколаївської області. В ході проведення досудового розслідування встановлено, що невстановлені особи здійснили самовільне зайняття земельних ділянок з кадастровим номером: :04:000:0746, :04:000:0843 в межах с.Покровка Вознесенського району, Миколаївської області. Відповідно до даних загальнодоступного інтернет-ресурсу «https://kadastr.live» земельні ділянки, де проводився огляд, мають кадастрові номери: :04:000:0746, площею 45 га комунальної форми власності та суміжної з нею земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0843 загальною площею 77.9762 га. При цьому виявлено, що дані земельні ділянки мають сліди обробки сільськогосподарською технікою та засіяно одним масивом сільськогосподарською зерновою культурою ячменем.

Прокурор вказала, що посів зернових (пшениці) на земельній ділянці сільськогосподарського призначення державної форми власності є речовим доказом обставин та способу вчинення злочину, а врожай є результатом злочинної діяльності та доходом від вчиненого злочину, тому з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів необхідно накласти арешт на майбутній врожай сільськогосподарської культури - ячменю.

Також прокурор вказала, що накладення арешту на майбутній врожай пшениці не стане перешкодою для здійснення господарської діяльності, оскільки такий вид заборони, застосовується з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні. Необхідність арешту врожаю зумовлюється наявністю ризиків щодо приховання, пошкодження, знищення і відчуження речових доказів.

З врахуванням завдань кримінального провадження (ст.2 КПК України) прокурор просила накласти арешт на майбутній врожай ячменю, який засіяний на самовільно захопленій земельних ділянках з кадастровими номерами :04:000:0746, :04:000:0843 - для збереження речових доказів даного кримінального правопорушення та яка розташована в межах Покровської сільської ради, Вознесенського району, Миколаївської області.

В резолютивні частині клопотання прокурора заначено, що вона просить:

«Накласти арешт на майно, а саме на сільськогосподарську культуру (врожай 2025 року) - зернові (ячмінь), яким засіяні земельні ділянки, кадастрові номери :04:000:0746, :04:000:0843, яка розташована в межах Покровської сільської ради, Вознесенського району, Миколаївської області за межами населеного пункту.

Заборонити будь-якій фізичній чи юридичній особі відчужувати, розпоряджатися та користуватися врожаєм сільськогосподарської культури - зерновими (ячменем), що знаходиться на земельних ділянках з кадастровими номерами: :04:000:0746, :04:000:0843, які розташовані в межах Покровської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області за межами населеного пункту, в тому числі здійснювати збір врожаю із застосуванням спеціальної сільськогосподарської техніки або без такої.

Надати дозвіл дізнавачам СД Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та заступнику начальника СД Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_12 , а також процесуальним керівникам: керівнику Веселинівського відділу Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_13 , прокурору Веселинівського відділу Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_14 , прокурору Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_4 та заступнику керівника Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_15 вилучити шляхом збирання і транспортування до місця зберігання врожай сільськогосподарської культури - зернових (ячменю), що знаходиться на земельних ділянках з кадастровими номерами :04:000:0746, :04:000:0843».

Прокурор ОСОБА_4 до суду не прибула. Натомість прокурор ОСОБА_13 01 липня 2025 року подав до суду клопотання, в якому просив розглянути клопотання без його участі, вказавши, що підтримує клопотання.

Покровська селищна рада про час та місце слухання справи була повідомлена на електрону адресу, її представник до суду не прибув, заяв та клопотань не надав.

Тому слідчий суддя враховує положення ч.1 ст.172 КПК України про те, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

З огляду на це провадження розглянуто у відсутності сторін та без застосування фіксації процесу технічними засобами на підставі ч.4 ст.107 КПК України

Вирішуючи клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя враховує, що згідно ч.4 ст.172 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про арешт майна слідчий суддя має право дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про арешт майна.

Дослідивши матеріали провадження слідчим суддею встановлено, що відомості до ЄРДР були внесені 24.06.2025 року з кваліфікацією ч.1 ст.197-1 КК України на підставі самостійного виявлення прокурором правопорушення. Про що також є рапорт прокурора ОСОБА_16 від 23.06.2025 року.

Також у справі є витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, а саме на земельну ділянку з кадастровим номером №:04:000:0746, землі загального користування, пасовища, що належить територіальній громаді Покровській сільській раді Вознесенського району, Миколаївської області. Витяг сформовано 23.06.2025 року.

Згідно із витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.06.2025 року земельна ділянка :04:000:0843 відомості про власників відсутні, відсутні дані про призначення земельної ділянки.

На вказані земельні ділянки прокурором надані витяги із Державного земельного кадастру, отримані в 2019 та в 2021 році, тобто до внесення відомостей до ЄРДР №0000029 від 24.06.2025 року, що є порушенням вимог чинного КПК.

Так ч.3 ст.214 КПК України передбачає, що здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду). Натомість як вказані документи були отримані до внесення в ЄРДР та відсутні дані про їх отримання з іншого провадження.

Також надано постанову дізнавача від 24 червня 2025 року про залучення спеціаліста, а також протокол огляду від 24 червня 2025 року, згідно із яким з 10.45 год. по 11.15 год. земельні ділянки з кадастровим номером :04:000:0746 та :04:000:0843 були оглянуті дізнавачем за участю спеціаліста ОСОБА_17 .

Тому в ухвалі слідчого судді від 24 червня 2025 року (яка набрала законної сили) про відмову в наданні дозволу на проведення огляду земельних ділянок, констатовано, що:

«протокол огляду від 24 червня 2025 року з 10.45 год. по 11.15 год. земельні ділянки з кадастровим номером :04:000:0746 та :04:000:0843 вже були оглянуті дізнавачем за участю спеціаліста ОСОБА_17 .

Слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити, оскільки огляд земельних ділянок за участю спеціаліста вже проведено дізнавачем без залучення власника чи володільця майна та без ухвали слідчого судді.

Тобто прокурором внесено клопотання про надання дозволу на проведення огляду, який в даному провадженні вже здійснено та вказана слідча дія відбулася з порушенням вимог п.1 ч.2 ст.87 КПК України, оскільки суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов».

Частиною 5 ст.21 закону України ід 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що з числа суддів місцевого загального суду обираються слідчі судді (суддя), які здійснюють повноваження з судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні в порядку, визначеному процесуальним законом.

Крім того, п.18 ч.1 ст.3 КПК України визначено, що слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Слідчий суддя (слідчі судді) у суді першої інстанції обирається зборами суддів зі складу суддів цього суду.

Згідно ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Правила оцінки доказів поширюються на суд, а також і на слідчого суддю, оскільки згідно із ч.1 ст.84 КПК України:

«Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню».

Також ст.94 КПК України передбачено, що:

«1. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення».

Таким чином з огляду на те, що слідчим суддею вже визнано недопустимими докази в цьому ж провадженні, за винятком витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно, а саме на земельні ділянки з кадастровим номером №:04:000:0746 та :04:000:0843, інші докази слідчому судді не надані, зокрема такі, які доводять підстави та мету арешту майна, тому клопотання прокурора не підлягає задоволенню.

П.7 ч.2 ст.131 КПК України визначено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Частиною 3 ст.132 КПК України визначено, що:

«3. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням».

З огляду на це клопотання прокурора не підлягає задоволенню на підставі п.1 ч.4 ст.132 КПК України, так як наданими матеріалами провадження прокурором не доведено, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Обґрунтованість підозри містить у собі два аспекти. Перший стосується питання права: підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом. Другий питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного кримінального правопорушення.

У Рішенні "Нечипорук і Йонкало проти України" (п.175) ЄСПЛ зазначено, що термін "обґрунтована підозра" означає, що снують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення. При цьому тлумачення поняття «обґрунтованості» буде залежати від усіх обставин справи.

Ч.1 ст.170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та згідно із ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Ч.1 ст.98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно із ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так в рішенні у справі «Узан та інші проти Туреччини» ЄСПЛ, оцінюючи виправданість втручання відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, зробив висновок про те, щоб бути сумісним із положеннями Конвенції, втручання повинно відповідати трьом умовам, а саме: бути передбачене національним законом, який в державі вважається необхідним для регулювання використання майна, повинне відповідати загальним інтересам суспільства, має забезпечуватися справедливий баланс між правами власника та загальносуспільними інтересами (п.195).

Крім того, в п.203 рішення у наведеній справі ЄСПЛ, аналізуючи питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає, що втручання в право мирного володіння майном можливе за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби.

Оскільки об`єкти, на які просить накласти арешт прокурор, лише формально відповідають критеріям, що визначені ст.98 КПК України, ні прокурором ні дізнавачем їх не визнано речовими доказами, не вказано мету та завдання арешту, відсутні належні та допустимі докази існування обгрунтованої підозри вчинення правопорушення, оскільки не допитано власників чи володільців земельних ділянок як третіх осіб, що майна яких вирішується питання про арешт, тому слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити.

Так згідно із ст.64-2 КПК України: «1. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. 2. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

3. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом»

Згідно із ч.10 та ч.11 ст.170 КПК України: «10. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, , щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

11. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна».

Окрім того, згідно із п.2 ч.3 ст.171 КПК України в клопотанні про арешт майна має бути вказано документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Частиною 1 ст.173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Оскільки в даному провадженні прокурором не доведені підстави для арешту майна, які визначені п.1 ч.2 ст.170 та ч.4 ст.170 КПК України, - клопотання задоволенню не підлягає.

Окрім того слідчий суддя звертає увагу на те, що при вирішенні питання про арешт майна він вирішує лише коло питань, які визначені ч.5 ст.173 КПК України, оскільки: «5. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає:

1) перелік майна, на яке накладено арешт;

2) підстави застосування арешту майна;

3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення;

4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно;

5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб2.

В переліку цих питань відсутнє повноваження слідчого судді надавати дозвіл дізнавачам, а також процесуальним керівникам прокурорам вилучити шляхом збирання і транспортування до місця зберігання врожай сільськогосподарської культури - зернових (ячменю), що знаходиться на земельних ділянках.

Тому при оформленні прокурором клопотання не враховано вимоги ч.3 ст.26 КПК України про те, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Керуючись ст.ст.26, 170-173, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання прокурора Вознесенської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна, а саме земельних ділянок з кадастровими номерами :04:000:0746 та :04:000:0843 відмовити.

Копію ухвали направити на електронні адреси учасникам провадження, а саме та ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки розгляд справи відбувся в їх відсутності.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення згідно із п.9 ч.1 ст.309 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1