УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 522/14124/19

Провадження № 1-кп/522/1204/25

09 вересня 2025 року місто Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0003321, відомості про яке внесено 24.06.2019р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, уродженки с. Старокозаче, Білгород-Дністровського район, Одеської області, не заміжньої, з неповною загальною освітою, маюча на утриманні трьох малолітніх дітей, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 119 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, українки, уродженки с. Старокозаче, Білгород-Дністровського район, Одеської області, не заміжньої, з загальною освітою, маюча на утриманні трьох малолітніх дітей, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 119 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадження Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003321, відомості про яке внесено 24.06.2019 року до Єдиного реєстру досудового розслідування, за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_7 , у вчиненні передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 119 КК України.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження обраного відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із визначенням розміру застави - 757 000 гривень, кожній окремо, оскільки наявні ризики, передбачені п.п. 1, 4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати і в необхідності продовження застосування запобіжного заходу покладається необхідність запобігання подальшим спробам: переховуватися від суду; перешкождати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник ОСОБА_8 заперечував проти клопотання прокурора і просив застосувати запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_4 , або ж зменшити розмір застави.

Захисник ОСОБА_6 також заперечував проти клопотання прокурора, зазначив, що ризики відсутні, обвинувачена ОСОБА_7 має незадовільний стан здоров`я та трьох дітей на утриманні. Просив застосувати щодо неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_7 підтримали думки своїх захисників.

Розглянувши клопотання прокурора, вислухавши з приводу вказаного питання думки учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Ухвалами слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 26.09.2019 року обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого продовжувався та закінчується 30.09.2025 року.

За змістом ст.199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Так, ОСОБА_7 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні нетяжкого та особливо тяжкого злочинів, за яке Законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Таким чином, ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі доведеності їх вини, існує ризик того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_7 можуть переховуватись від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України не можна вважати надуманим з огляду на те, що судовий розгляд кримінального провадження триває та перебуває на стадії дослідження доказів.

Згідно із ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, з метою виконання завдань кримінального процесуального закону, вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу на свідків та хід судового розгляду з метою уникнення кримінальної відповідальності та підтверджують наявність ризику, передбаченого п .4 ч.1 ст.177 КПК України.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивізується з огляду на те, що обвинувачені офіційно не працевлаштовані, не мають законних джерел та доходів для існування, незаміжні, тобто не мають міцних соціальних зв`язків, обвинувачуються у вчиненні корисливого злочину, а тому є підстави вважати, що наявний ризик , передбачений вимогами КПК України.

Будь-яких переконливих даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченим більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою суду не надано та у судовому засіданні не встановлено.

Обставини, передбачені ч. 2 ст. 183 КПК України, які могли бути перешкодою для продовження відносно обвинувачених строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом встановлені не були, а тому клопотання прокурора на теперішній час підлягає задоволенню, а сторони захисту відмові у їх задоволенні.

Крім того, зважаючи на правову позицію, викладену в рішенні "Lavents v. Latvia", продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу поваги права, передбаченого статтею 5 Конвенції, суд дійшов до висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_7 під вартою.

Суд звертає увагу на те, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового розгляду лише винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_7 , дозволить під час судового розгляду контролювати їх місце перебування та запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які на теперішній час продовжують існувати.

За таких обставин, доводи сторони захисту про недоведеність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Відповідно до ч. 3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 3 частини 5 ст. 182 КПК України визначено, що щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Суд приймає до уваги те, що протягом часу перебування обвинувачених під вартою, а саме майже шість років, ризики у своїй сукупності зменшилися.

З огляду на те, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, зменшується актуальність ризиків, укріплюється позиція обвинувачення таким чином, що негативна процесуальна поведінка обвинувачених меншою мірою здатна перешкодити ефективності судового розгляду, і, відповідно, знижується суворість запобіжного заходу, а тому і зменшенню підлягає розмір застави.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини продовження заходів забезпечення кримінального провадження упродовж судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

У свою чергу суд констатує, що ухвалами Одеського апеляційного суду спочатку був визначений розмір застави, а в подальшому зменшувався , однак до теперішнього часу не був внесений обвинуваченими, а тому може бути непомірним для них.

При розгляді питання щодо визначення розміру застави у вказаному кримінальному провадженні у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Приймаючи рішення про визначення розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу, суд враховує особи обвинувачених, їх майновий стан, обставини злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_7 , а також стадію судовог провадження, вважає за необхідне зменшити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу та встановити її в розмірі - 120 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 363 360 (триста шістдесят три тисячі триста шістдесят) гривень, кожній окремо, оскільки саме такий рохмір, на думку колегії суддів, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Таким чином, на переконання суду, саме такий розмір застави у сукупності з покладенням на ОСОБА_7 та ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ч. 5 ст.194 КПК України, буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, дозволить контролювати їх місце перебування під час судового розгляду, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які посилається прокурор у клопотанні про продовження строку тримання під вартою.

На підставі викладеного, виходячи з положень ст. ст. 176, 177, 178, КПК України, ст. ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та враховуючи наявність наведених вище ризиків та обставин, які свідчать про те, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду, та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинувачуваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_7 та ОСОБА_7 під вартою строком до 05 листопада 2025 року, включно, із визначенням розміру застави - 120 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 363 360 (триста шістдесят три тисячі триста шістдесят) гривень, кожній окремо, так як застава у вказаному розмірі є достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 177,178, 182,183, 314, 315, 370-372, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_5 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0003321, відомості про яке внесено 24.06.2019р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_7 обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 119 КК України частково задовольнити.

Строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» продовжити до 05 листопада 2025 року, включно.

У якості альтернативного запобіжного заходу визначити обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу 120 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 363 360 (триста шістдесят три тисячі триста шістдесят) гривень.

Обвинувачена або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум.

Покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при сплаті застави, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, наступні обов`язки:

- прибувати до суду за вимогою;

- повідомляти суд про зміну свого місця реєстрації, проживання та роботи;

- не відлучати з Одеської області без дозволу суду;

- здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській області свій паспорт для виїзду за кордон, за наявності;

Роз`яснити обвинуваченим та заставодавцям наслідки невиконання обов`язків передбачених ч.ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України.

У якості альтернативного запобіжного заходу визначити обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заставу 120 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 363 360 (триста шістдесят три тисячі триста шістдесят) гривень.

Обвинувачена або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум.

Покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при сплаті застави, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, наступні обов`язки:

- прибувати до суду за вимогою;

- повідомляти суд про зміну свого місця реєстрації, проживання та роботи;

- не відлучати з Одеської області без дозволу суду;

- здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській області свій паспорт для виїзду за кордон, за наявності;

Роз`яснити обвинуваченим та заставодавцям наслідки невиконання обов`язків передбачених ч.ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченими, які тримаються під вартою в той же строк, з моменту вручення їм копії ухвали.

Головуючий суддя : ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2