Справа № 202/2828/25
Провадження № 1-кп/202/1131/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року м.Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Індустріального районного суду міста Дніпра кримінальне провадження за №0000039, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.10.2024 року, у відношенні,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Іларіонове Синельниківського р-ну Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ

Обвинувачений ОСОБА_5 22.10.2024 в період часу з 11:00 до 13:00 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , виконував роботу, яка пов`язана із налагодженням телевізору, після чого повідомив потерпілій ОСОБА_6 кінцеву суму оплати за його послуги, яка становила 2000 гривень.

У зв`язку із відсутністю у потерпілої ОСОБА_6 необхідної суми грошових коштів готівкою, остання надала свою банківську картку № НОМЕР_1 , яка надає доступ до розрахункового рахунку НОМЕР_2 , що відритий в АТ КБ «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_6 та ПІН-код від неї ОСОБА_5 , та попрохала останнього зняти з банкомату готівку за оплату його послуг у сумі 2000 гривень та повернути банківську картку їй, на що ОСОБА_5 погодився.

Далі, ОСОБА_5 , отримавши від потерпілої ОСОБА_6 банківську картку № НОМЕР_1 , яка надає доступ до розрахункового рахунку НОМЕР_2 , що відритий в АТ КБ «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_6 та ПІН-код від неї, направився до банкомату, що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Квітки Цісик, буд. 1-А для обготівковування грошових коштів за оплату його послуг. Після того, як ОСОБА_5 виконав усі дії, які направлені на вхід до розрахункового рахунку потерпілої ОСОБА_6 , шляхом поміщення банківської картки № НОМЕР_1 до банкомату та введення ПІН-коду, останній перевірив баланс на банківській картці який становив 35000 гривень.

В цей час, у ОСОБА_5 виник кримінально-протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану, визначивши об`єктом свого злочинного посягання грошові кошти потерпілої, особи похилого віку ОСОБА_6 у сумі 33000 гривень.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів, будучи достовірно обізнаним, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який діє дотепер, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для потерпілої ОСОБА_6 та оточуючих, за допомогою банківської картки № НОМЕР_1 , відритий в АТ КБ «Приват Банк», знаходячись за адресою: м. Дніпро, вул. Квітки Цісик, буд. 1-А, таємно, в умовах воєнного стану викрав з банківського рахунку потерпілої ОСОБА_6 НОМЕР_2 , відкритого в АТ КБ «Приват Банк» належні ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 20000 гривень шляхом їх обготівковування через банкомат трьома транзакціями:

- 22.10.2024 о 13:17 у розмірі 5 000 гривень;

- 22.10.2024 о 13:18 у розмірі 10 000 гривень;

- 22.10.2024 о 13:19 у розмірі 5 000 гривень.

Далі, продовжуючи свої злочинні дії, керуючись єдиним злочинним умислом, діючи умисно та протиправно, в умовах воєнного стану, 22.10.2024 о 13:28, за допомогою банківської картки № НОМЕР_1 , відритий в АТ КБ «Приват Банк», за адресою: м. Дніпро, вул. Калинова, буд. 9-А, таємно, в умовах воєнного стану здійснив викрадення чужого майна, а саме з банківського рахунку потерпілої ОСОБА_6 НОМЕР_2 , відкритого в АТ КБ «Приват Банк» належні ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 15 000 гривень шляхом їх обготівковування через банкомат однією транзакцією.

Після цього ОСОБА_5 з місця вчинення злочину пішов та повернувся до фактичного місця проживання потерпілої ОСОБА_6 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 та повернув останній її банківську карту № НОМЕР_1 , не віддаючи потерпілій попередньо зняті без її відома грошові кошти у сумі 33000 гривень.

Після чого, утримуючи при собі викрадені грошові кошти ОСОБА_5 покинув квартиру потерпілої, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та розпорядився викраденими коштами на власний розсуд, чим спричинив потерпілій особі похилого віку ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 33 000 гривень, не враховуючи вартість його послуг по налаштуванню телевізора у розмірі 2000 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, просив суворо не карати та розглянути кримінальне провадження в порядку ст. 349 КПК України, про що надав письмову заяву.

Захисник обвинуваченого підтримав позицію свого підзахисного, та вважав за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку ст. 349 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав проведення розгляду кримінального провадження в порядку ст. 349 КПК України, зазначив, що обвинувачений щиро розкаявся та визнав свою винуватість у вчиненому.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

В судовому засіданні встановлено, що викладені фактичні обставини справи ніким не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих фактичних обставин і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, тому суд дослідив лише письмові матеріали кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_5 та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні обставин кримінального провадження, керуючись законом, приходить до висновку про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану.

Так, згідно ч. 2 ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному, суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

З огляду на встановлені під час судового розгляду дані про особу обвинуваченого та тяжкість і обставини скоєного злочину, які не оспорюються сторонами справи, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, необхідного для виправлення останнього та попередження вчинення нових злочинів з урахуванням індивідуалізації покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

При визначенні ОСОБА_5 виду та розміру покарання судом враховується ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що згідно ст. 12 КК України є тяжким умисним, корисливим злочином; дані про особу обвинуваченого, який є неодруженим, не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, який раніше не судимий, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, та добровільне відшкодування шкоди, а також наявність обтяжуючої обставина як вчинення злочину щодо особи похилого віку.

При цьому не залишається поза увагою суду і те, що в рамках даного кримінального провадження цивільний позов не заявлено, та потерпіла не має претензій до обвинуваченого.

З урахуванням принципу індивідуалізації покарання та особи обвинуваченого, який винуватість у вчиненому злочині визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, факту відсутності у потерпілої претензій до обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, крім того судом визнається можливим застосування положень ст. 75, 76 КК України та звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком, оскільки таке покарання буде відповідати безпосередній його меті, та буде необхідним й достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Доля речових доказів має бути вирішена у відповідності до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати в рамках даного кримінального провадження відсутні, цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст. 349, 370, 373-374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ

Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме, диск з відеозаписом залишити в матеріалах справи.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення, а особою, відносно якої винесено обвинувальний вирок, у той же строк з дня вручення копії вироку.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Головуючий суддя ОСОБА_1