Справа № 308/3144/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.05.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали судового провадження 11-сс/4806/177/25 за апеляційною скаргою прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ужгородської міськрайонного суду Закарпатської області від 10.03.2025.

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого відділення розслідування злочинів у сфері службової та господарської діяльності СВ Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000022, відомості про яке 14.02.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме грошових коштів, вилучених 28.02.2025 під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 АДРЕСА_1 .

З клопотання слідчого про накладення арешту на майно вбачається, що СВ Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за № 0000022, відомості про яке 14.02.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що 24.02.2025 ОСОБА_8 , займаючи посаду завідувача кардіологічного відділення з палатами інтенсивної терапії КНП «Ужгородська міська багатопрофільна лікарня», будучи відповідно до ч. 3 ст. 18 та п. 1 примітки до ст. 364 КК України службовою особою, діючи з корисливих мотивів за попередньою змовою з лікарем КНП «Ужгородська міська багатопрофільна лікарня» ОСОБА_9 , у порушення вимог ст. 68 Конституції України, ст. 3, 22 Закону України «Про запобігання корупції», умисно, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання висловили пропозицію громадянину України ОСОБА_10 щодо оформлення на лікування та отримання у подальшому виписки про хронічні захворювання серця. За вказані дії ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , висловили ОСОБА_10 вимогу про передачу грошових коштів у сумі 1000 доларів США, які цього ж дня отримали від останнього. Крім того, ОСОБА_8 надав інструкції ОСОБА_10 щодо фіктивних хвороб та симптомів, які він повинен повідомляти стороннім особам з метою підтвердження правдивості діагнозу.

28.02.2025 приблизно о 12 год 30 хв, перебуваючи за адресою: м. Ужгород, вул. Івана Коршинського, 20, у кардіологічному відділенні з палатами інтенсивної терапії КНП «Ужгородська міська багатопрофільна лікарня», ОСОБА_10 на виконання

-2-

вказівки ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , передав їм другу частину грошових котів у сумі 400 долларів США, після чого ОСОБА_12 та ОСОБА_9 були викриті працівниками правоохоронних органів та затримані на місці вчинення злочину.

28.02.2025 було проведено невідкладний обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 , а саме у будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_6 , у ході якого виявлено та вилучено грошові кошти номіналом 100 доларів США у кількості 302 одиниці, номіналом 100 євро у кількості 36 купюр, номіналом 50 євро у кількості 23 одиниці, номіналом 10 євро у кількості 4 одиниці, номіналом 20 євро у кількості 1 одиниці, номіналом 5 євро у кількості 1 одиниці.

01.03.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, за попередньою змовою групою осіб, предметом якого була неправомірна вигода у значному розмірі.

Вказані вище грошові кошти постановою слідчого від 28.02.2025 визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні так як вони могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, і з ними в подальшому будуть проводитись слідчі дії.

Слідчий зазначає, що враховуючи вищевикладене, у органу досудового розслідування наявні підстави для застосування в межах досудового розслідування вказаного кримінального провадження одного з видів заходів забезпечення кримінального провадження, передбаченого п. 7 ч. 1 ст. 131 КПК України, а саме арешту майна.

Посилається на те, що накладення арешту на майно в частині заборони розпорядження майном, саме в ході розслідування цього кримінального провадження, дозволить в майбутньому забезпечити відшкодування завданих збитків та забезпечити виконання вироку в частині конфіскації майна.

Просить накласти арешт на речі, які були вилучені 28.02.2025 в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 в будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_6 , а саме грошові кошти: номіналом 100 доларів США у кількості 302 одиниці, номіналом 100 євро у кількості 36 купюр, номіналом 50 євро у кількості 23 одиниці, номіналом 10 євро у кількості 4 одиниці, номіналом 20 євро у кількості 1 одиниці, номіналом 5 євро у кількості 1 одиниці.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя вказав на те, що орган досудового розслідування, на обґрунтування доводів клопотання, посилається на протокол огляду від 28.02.2025, який проведений за правилами обшуку, на підставі якого були вилучені вказані грошові кошти, разом з тим до матеріалів справи не долучено жодного документу, щодо правомірності такого огляду та вилучення вказаних речей. Ухвалою слідчого судді від 04.03.2025 в задоволенні клопотання про надання дозволу на проведення обшуку у будинку за адресою АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_6 , відмовлено, як наслідок, в силу положень ч. 3 ст. 233 КПК України, отримані у ході огляду місця події докази (вилучені речі) є недопустимими, отже вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, на які посилається орган досудового розслідування. Крім того, слідчий суддя в ухвалі зазначив, що органом досудового розслідування не доведено, що виявлені та вилучені грошові кошти належать підозрюваному ОСОБА_8 , такі не були ідентифіковані. У зв`язку з чим, слідчий суддя дійшов висновку про те, що слідчий та прокурор не довели й не обґрунтували свої твердження, що грошові кошти, які були вилучені у ході проведення обшуку відповідають критеріям ст. 98 КПК України та є предметом злочину, або набуті кримінально протиправним шляхом, а тому в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно відмовлено.

-3-

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді від 10.03.2025 скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити та накласти арешт на грошові кошти, вилучені під час проведення обшуку 28.02.2025 за місцем проживання ОСОБА_8 . Посилається на те, що ухвала слідчого судді про відмову в накладенні арешту на зазначене в клопотанні майно є незаконною та необґрунтованою. Вилучене 28.02.2025 в ході обшуку майно грошові кошти визнані речовими доказами та приєднані до матеріалів кримінального провадження. Крім того, вони ймовірно здобуті злочинним шляхом, а тому з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та збереження речових доказів, виникла необхідність у накладенні на них арешту, оскільки не накладення такого може перешкодити проведенню слідчих дій та позбавити можливості об`єктивного здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні. Вважає, що є достатні підстави вважати, що вказане у клопотанні майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 та 167 КПК України, та існує можливість використання його як доказів у кримінальному провадженні.

У запереченні на апеляційну скаргу, захисник-адвокат ОСОБА_7 вказує на те, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а апеляційна скарга прокурора безпідставною. Звертає увагу на те, що обшук, проведений за адресою АДРЕСА_1 , у ході якого вилучені грошові кошти, є незаконним, оскільки не відповідав вимогам ч. 3 ст. 233 КПК України, про що свідчить і ухвала слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.03.2025, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого ОСОБА_13 про проведення обшуку будинку за адресою АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_6 . Не спростовано прокурором в апеляційній скарзі і те, що вилученні в помешканні ОСОБА_6 грошові кошти належать саме їй, а не ОСОБА_8 , про що свідчить відповідна декларація ОСОБА_6 за 2024 рік. Таким чином враховуючи те, що майно було вилучено з порушенням процесуальних норм та не належить підозрюваному ОСОБА_8 , а прокурором в апеляційній скарзі не спростовано висновків слідчого судді, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є

-4-

вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, СВ Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 14.02.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

У межах зазначеного кримінального провадження, слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно речі, які були вилучені 28.02.2025 в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 в будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_6 , а саме грошові кошти: номіналом 100 доларів США у кількості 302 одиниці, номіналом 100 євро у кількості 36 купюр, номіналом 50 євро у кількості 23 одиниці, номіналом 10 євро у кількості 4 одиниці, номіналом 20 євро у кількості 1 одиниці, номіналом 5 євро у кількості 1 одиниці.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За приписами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності

-5-

на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірив наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на грошові кошти та прийшов до обґрунтованого висновку про недоведення прокурором необхідності арешту, зазначеного у клопотанні майна, у зв`язку з відсутністю обґрунтування мети та підстав, за якими потрібно накласти арешт на майно відповідно до вимог ст. 170, 171 КПК України.

З матеріалів судового провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час звернення з клопотанням не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Орган досудового розслідування у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Окрім того, клопотання не містить відомостей, які б давали розумні підстави вважати, що грошові кошти, які є предметом арешту, відповідають критеріям ст. 98 КПК України, зокрема можуть бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, або набуті кримінально протиправним шляхом.

Як вірно встановлено слідчим суддею, орган досудового розслідування, на обґрунтування доводів клопотання, посилається на протокол огляду від 28.02.2025, який проведений за правилами обшуку, на підставі якого були вилучені вказані грошові кошти, однак до клопотання не долучено жодного документу щодо правомірності такого огляду та вилучення вказаних речей.

Слідчий суддя дав належну оцінку тому факту, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.03.2025 відмовлено в задоволенні клопотання про надання дозволу на проведення обшуку у будинку за адресою АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_6 , і як наслідок, в силу положень ч. 3 ст. 233 КПК України, отримані у ході обшуку докази (вилучені речі) є недопустимими.

Тому, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, на які посилається орган досудового розслідування.

Також апеляційний суд вважає обґрунтованим і висновок слідчого судді про те, що органом досудового розслідування не доведено, що виявлені та вилучені грошові кошти належать підозрюваному ОСОБА_8 , оскільки такі не були ідентифіковані.

При цьому, апеляційний суд визнає слушними доводи сторони захисту про те, що прокурором в апеляційній скарзі не спростовано і те, що вилученні в помешканні ОСОБА_6 грошові кошти належать саме їй, а не ОСОБА_8 , про що свідчить відповідна декларація ОСОБА_6 за 2024 рік.

-6-

З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на вказані грошові кошти, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника (володільця) майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів уважає, що висновок слідчого судді про безпідставність клопотання щодо необхідності накладення арешту на грошові кошти, вилучені під час обшуку у будинку за адресою АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_6 , з метою збереження речових доказів, є обґрунтованим і таким, що ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону. Погоджуючись із висновком слідчого судді, колегія суддів уважає, що слідчим суддею вірно оцінено розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб.

Жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що вказані грошові кошти були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, чи отримані кримінально-протиправним шляхом, колегія суддів з наданих до суду матеріалів провадження не вбачає.

За таких обставин, висновки слідчого судді про те, що прокурором не доведено необхідність арешту на вищезгадані грошові кошти апеляційний суд визнає обґрунтованими і належним чином вмотивованими.

З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що вилучене 28.02.2025 в ході обшуку майно грошові кошти визнані речовими доказами та приєднані до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів з огляду на встановлені обставини визнає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та приєднаних до клопотання доказах, і відхиляє їх як такі, що не являються належними й обґрунтованими підставами для накладення арешту на майно.

Із цих підстав, доводи апеляційної скарги про те, що вилучені грошові кошти ймовірно здобуті злочинним шляхом, а тому з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та збереження речових доказів, виникла необхідність у накладенні на них арешту, оскільки не накладення такого може перешкодити проведенню слідчих дій та позбавити можливості об`єктивного здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, апеляційний суд не бере до уваги та визнає неспроможними з огляду на те, що такі ґрунтуються виключно на припущеннях. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що ні у клопотанні, ні в апеляційній скарзі не вказується на те, які саме слідчі дії можуть бути проведені з указаними грошовими коштами.

Тому, безпідставними визнаються і доводи апеляційної скарги про те, що вказане у клопотанні майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 та 167 КПК України, та існує можливість використання його як доказів у кримінальному провадженні.

З урахуванням обставин кримінального провадження, викладених у клопотанні та апеляційній скарзі, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність правової підстави для задоволення клопотання слідчого про арешт грошових коштів, вилучених під час обшуку у будинку за адресою АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_6 .

На інші дані, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, в апеляційній скарзі не вказується, такі в матеріалах судового провадження відсутні і на такі не посилався прокурор під час розгляду апеляційної скарги.

-7-

При цьому, апеляційний суд зазначає, що наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи були предметом перевірки та розгляду слідчим суддею і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені мотиви не дають підстав для зміни чи скасування ухвали слідчого судді і накладення арешту на майно, в арешті якого відмовлено.

Колегія суддів уважає, що накладення арешту на грошові кошти з викладених у клопотанні та апеляційній скарзі мотивів не ґрунтується на положеннях вказаних вище норм Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку з чим, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час судового розгляду прокурор не заявляв клопотань про приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б підтверджували обґрунтованість доводів клопотання та апеляційної скарги, чи могли б істотно вплинути на вищевказані висновки слідчого судді та апеляційного суду.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.03.2025 про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000022, відомості про яке 14.02.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді