Справа № 202/2684/25
№ 1-кп/202/1101/2025
УХВАЛА

Іменем України

09 липня 2025 року Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянув у підготовчому судовому засіданні в м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000055 від 10.01.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську громадянина України, не одруженого, офіційно не працюючого, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 121 КК України, -

сторони кримінального провадження

прокурор ОСОБА_4

потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

Під час судового розгляду надійшла заява потерпілої ОСОБА_5 в якій остання відмовилась від обвинувачення у вчиненні її колишнім чоловіком ОСОБА_3 щодо неї кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та просила відповідне кримінальне провадження закрити, при цьому, зазначила про відсутність до обвинуваченого будь-яких претензій.

Потерпіла у судовому засіданні, підтримала зазначену вище заяву та додатково надала суду письмове клопотання про закриття кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , з підстав наведених у заяві.

Обвинувачений та його захисники наполягали на закритті провадження у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у справі приватного обвинувачення.

Прокурор не заперечував щодо закриття кримінального провадження.

Суд наголошує на тому, що відповідно до ч. 4 ст. 26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Обмірковуючи над тим чи не є у зазначеному кримінальному правопорушенні ознак домашнього насильства, що є перешкодою для його закриття, суд зазначає, що Законом України № 2227-VIII від 06 грудня 2017 року "Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами" (далі - Закон № 2227-VIII), який набрав чинності 11 січня 2019 року, зокрема внесено зміни доп. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, яким передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, було доповнено словами: "крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством".

Також Кримінальний кодекс України було доповнено ст. 126-1, якою передбачено кримінальну відповідальність за домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Крім того, було внесено зміни й до ч. 1 ст. 67 КК України, яку доповнено п. 61 і визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються, зокрема, вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, а в деяких складах злочинів таку обставину передбачено як кваліфікуючу ознаку.

Суд звертає увагу на те, що обов`язковою умовою визнання судом злочину - незалежно від його родового чи безпосереднього об`єкта - пов`язаним із домашнім насильством, є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо).

Що стосується матеріалів даного кримінального провадження, то суд, зазначає, що ч. 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

У разі того, якщо суспільно небезпечне діяння пов`язане саме з домашнім насильством, то сторона обвинувачення має про це обов`язково зазначити у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті, а на обґрунтування своєї позиції надати відповідні докази.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_9 судом встановлено те, що в обвинувальному акті не міститься жодних посилань на вчинення зазначеною особою кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством. При цьому в обвинувальному акті відсутні будь-які обтяжуючі обставини, пов`язані з домашнім насильством.

Так, з обвинувального акта слідує те, що ОСОБА_9 обвинувачувався в тому, що він у ході сварки між ним і колишньою дружиною, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс останній один удар по та обличчю, у результаті чого спричинив їй тілесні ушкодження.

Отже, органами досудового розслідування ОСОБА_9 не інкримінувалося вчинення кримінального правопорушення пов`язаного з домашнім насильством, а кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне заподіяння середнього тілесного ушкодження.

Твердження обвинуваченого про нанесення ним своїй дружині відповідних тілесних ушкоджень, як про це зазначено в обвинувальному акті, не доводить факт вчинення ним кримінального правопорушення, пов`язаного саме з домашнім насильством, оскільки, крім іншого, у його діях відсутня така кваліфікуюча ознака кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України як "систематичність вчинення фізичного насильства".

У свою чергу, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч. 4 ст. 26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого, а відмова останнього від обвинувачення у випадках, передбачених цим Кодексом, є безумовною підставою для закриття такого кримінального провадження.

Так, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення, як свідчить зміст глави 36 КПК України, має особливість стосовно початку такого провадження та його завершення. Жодних інших особливостей кримінального провадження у формі приватного обвинувачення ані главою 36 КПК України, ані іншими положеннями КПК України не передбачено. Тобто, після того, як кримінальне провадження розпочато за заявою потерпілого про вчинення кримінального правопорушення, що міститься у переліку таких правопорушень у ст. 477 КПК України, задіюється державно-владний ресурс органів досудового розслідування та прокуратури, який слугує подальшою рушійною силою здійснення досудового розслідування та підтримання обвинувачення під час судового розгляду.

Таким чином, визначений КПК України процесуальний порядок здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення за своєю правовою природою є приватно-публічним різновидом кримінального провадження і його варто розглядати як диференціацію форми такого провадження у межах загальної його форми, врегульованої КПК України.

Закон не покладає на потерпілого обов`язку встановлення обставин кримінального правопорушення та його кваліфікації. Зазначене є винятковою компетенцією органів досудового розслідування, державного обвинувачення і суду.

За нормами чинного КПК України особливістю такого кримінального провадження є лише те, що необхідною умовою його здійснення є виражене у процесуальній формі бажання потерпілого щодо кримінального переслідування винного: провадження розпочинається лише за заявою потерпілого, відмова якого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття справи (крім кримінальних проваджень щодо злочинів, пов`язаних з домашнім насильством).

В іншій частині, в тому числі щодо кола осіб, уповноважених вносити відомості в ЄРДР про кримінальне правопорушення, процедури збирання доказів, пред`явлення обвинувачення в обвинувальному акті та підтримання його прокурором у суді, нормами цього Кодексу особливостей не встановлено.

Зміст частини першої статті 477 КПК України у системному зв`язку із частиною четвертою статті 26 і пунктом сьомим частини першої статті 284 зазначеного Кодексу зводиться до того, що обов`язковою умовою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є заява потерпілого як волевиявлення про притягнення винного до кримінальної відповідальності взагалі, а не за конкретною нормою КК України. Оскільки потерпілий не зобов`язаний юридично оцінювати вчинені щодо нього протиправні дії, то подану ним до правоохоронних органів заяву про злочин без визначення кримінально-правової кваліфікації або з неправильною кваліфікацією варто вважати підставою для здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. Інтерес особи, котра зазнала шкоди, у застосуванні процедури кримінального судочинства стосується не юридичної кваліфікації протиправних дій, а самого факту вчинення цих дій щодо неї. Подана до правоохоронних органів та/або суду заява потерпілого є вираженням його ставлення до події злочину, особи, що його вчинила, й обраного способу реагування. Відповідне волевиявлення є свідченням того, що особа, котрій завдано шкоди, звертається до держави з метою захисту своїх порушених прав та законних інтересів шляхом кримінального переслідування винного, не вважаючи належними й достатніми інші способи досягнення цієї мети.

У розумінні наведених положень кримінального процесуального закону під відмовою потерпілого від обвинувачення у злочинах, перелік яких міститься у частині першій статті 477 КПК України, варто розуміти лише беззастережне волевиявлення про не притягнення винного до кримінальної відповідальності і припинення розпочатої процедури його кримінального переслідування. Відповідна заява є проявом того, що потерпілий не бажає втручання держави у кримінально-правовий конфлікт і обирає альтернативний шлях його вирішення.

Повертаючись до матеріалів даного кримінального провадження, суд зазначає те, що відповідно до заяви про кримінальне правопорушення потерпіла просила притягнути до кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Також було повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення у формі приватного обвинувачення, за публічним обвинуваченням про підозру не повідомлялось.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання потерпілої про закриття кримінального провадження через відмову від обвинувачення у формі приватного обвинувачення, у зв`язку з чим закриває кримінальне провадження щодо .

Керуючись ст.ст. 26 ч.4 , 284, 407 КПК України, суд, -

Постановив :

Клопотання потерпілої - задовольнити

Кримінальне провадження № 0000055 від 10.01.2025 року стосовно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України - закрити на підставі п.7 ч.1 ст.284КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи діб із дня її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_10