печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора - ОСОБА_3

підозрюваного - ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання старшого слідчого в ОВС Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000013 від 03.01.2025,-

ВСТАНОВИВ:

19.05.2025 року в провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором, про арешт майна.

В обґрунтування клопотання прокурора зазначив, що третім слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві за процесуального керівництва Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000013 від 03.01.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України.

Так, слідчий вказує, що 16.05.2025 о 14:05 годині ОСОБА_4 затримано у порядку ст. 208 КПК України та у цей же день повідомлено про підозру.

Відтак, слідчий зазначає, що у діях ОСОБА_4 , вбачається склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме: одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище неправомірної вигоди для себе, за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища та ч. 3 ст. 368 КК України, а саме: одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище неправомірної вигоди для себе, за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчинене повторно, за які передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких кримінальних правопорушень.

У ході досудового слідства встановлено, що підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , згідно інформаційної довідки № 426266944 від 09.05.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна належить на праві спільної часткової власності:квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000;земельна ділянка кадастровий номер :08:009:0510 площею 1,928 га, розташована на території Благодатнівської сільської ради Золотінського р-ну Черкаської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 215.

Такм чином, слідчий вказує, що на підставі до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, з метою забезпечення конфіскації майна як обов`язкового виду покарання, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, у органу досудового розслідування є необхідність у накладенні арешту на указане вище нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, зазначив, що підозра є необґрунтованою.

Окрім цього, представник зазначив, що слідчим не враховано, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , купувалась ОСОБА_4 у шлюбі з ОСОБА_7 .

Так, зважаючи на те, що ОСОБА_4 перебуває у шлюбі з ОСОБА_7 з 10 лютого 2018 року, то набуте під час шлюбу майно є спільною сумісною власністю.

Щодо земельної ділянки кадастровий номер :08:009:0510 площею 1,928 га, адвокат зазначив, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :08:009:0510 площею 1,928 га, яка розташована на території Благодатнівської сільської ради Золотоніського району, Черкаської області, надано ОСОБА_4 , як учаснику бойових дій з оборони територіальної цілісності та незалежності України.

Таким чином, захисник просив відмовити в задоволенні клопотання.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.5ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Частина 5 ст. 170 КПК України визначає, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Статтею 59 КК України встановлено, що покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що з метою забезпечення можливої конфіскації майна та недопущення його відчуження, вбачається наявність правових підстав для накладення арешту на на майно підозрюваного, зазначене у клопотанні прокурора, дозволивши його використання та заборонивши відчуження та розпорядження ним, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Разом з цим, слідчий суддя прийшов до висновку, що доводи сторони захисту щодо того, що квартира, яка розташована, за адресою: АДРЕСА_1 , є спільним майном подружжя, обґрунтованими, так як квартира придбана під час шлюбу.

Таким чином, суд прийшов до висновку про необхідність у накладенні арешту лише на 1/2 частини квартири, яка належить підозрюваному ОСОБА_4 , з метою забезпечення конфіскації майна.

Слідчий суддя вважає, що арешт лише на частину квартири буде забезпечувати дотримання цілей кримінального провадження та не порушувати право вланості третьої особи, яка станом на день розгляду клопотання немає відношення до кримінального провадження.

Відтак, клопотання підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно, належне на праві власності підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , із забороною відчуження та розпорядження, а саме на :

- 1/2 частини квартири, розташованої, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000;

- земельну ділянку кадастровий номер :08:009:0510 площею 1,928 га, що розташована на території Благодатнівської сільської ради Золотінського р-ну Черкаської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 215.

В іншій частині вимог - відмовити.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1