Єдиний унікальний номер: 379/940/25
Провадження № 1-кп/379/81/25
УХВАЛА

28 липня 2025 рокум.Тараща

Таращанський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Тараща кримінальне провадження № 0000090 щодо ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України

УСТАНОВИВ:

В провадженні Таращанського районного суду Київської області перебуває обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

У судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів. В обґрунтування у клопотанні прокурор зазначив, що на даний час не відпали і продовжують існувати ризики, які були при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені п. 1, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків. Зазначив, що ризик переховуватися від суду підтверджується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено безальтернативне покарання від семи до десяти років позбавлення волі, він офіційно не працевлаштований, не має доходу та міцних соціальних зв`язків, раніше неодноразово судимий. Тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого ОСОБА_5 до втечі. Ризик незаконно впливати на свідків підтверджується тим, що перебуваючи на волі, може незаконно впливати на них з метою реабілітації себе як злочинця. Також ОСОБА_5 може впливати на свідків шляхом умовляння підкупу, переконання, примушування з застосуванням фізичної сили або погроз такого застосування з метою викривлення фактичних обставин справи та уникнення передбаченої законом відповідальності.

Наведене вище свідчить, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`яких, ніж тримання під вартою, запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, існування яких обґрунтовано, не забезпечить у повній мірі його належної процесуальної поведінки.

Потерпілий ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора .

Обвинувачений у судовому засіданні заперечував проти продовження строку тримання під вартою, оскільки не збирається переховуватись, а хоче працювати що поставити належний пам`ятник загиблій. Просить застосувати щодо нього особисте зобов`язання або нічний домашній арешт.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що клопотання прокурора є необґрунтованим, тримання під вартою є занадто суворим запобіжним заходом. Щодо ризику переховуватися від суду прокурором не наведено і не надано доказів, що обвинувачений вчиняв дії щодо переховування від досудового розслідування та суду. Вважає що дослідженими доказами не доведено обгрунтованість обвинувачення ОСОБА_5 . Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, і прокурором не доведено, що домашній арешт в нічний час доби не забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. Просить змінити запобіжний захід на домашній арешт в нічний час доби.

Вивчивши клопотання про продовження строку тримання під вартою, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд доходить до наступного.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у Кодексі передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ст.ст.131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним з обмеженням конституційного права особи на свободу, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам підозрюваного, обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, переховувати або спотворювати будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе: наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч.1, 2 ст.194 КПК України).

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, слідчий, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч. 3 ст. 199 КПК України).

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує та зазначає, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, раніше судимий, він оголошений у розшук по іншому кримінальному провадженню, офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходів та міцних соціальних зв`язків. Суд приходить до висновку, що прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, впливати на свідків.

Щодо посилання захисника про необґрунтованість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_5 то зазначене буде предметом дослідження у нарадчій кімнаті під час постановлення вироку по справі. Крім того не всі докази зібрані стороною обвинувачення були досліджені в судовому засіданні. Так не допитано свідка ОСОБА_7 та прокурором заявлено клопотання про допит судово-медичного експерта ОСОБА_8 .

Так, у пункті 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України» Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Судом враховується відповідно до положень статті 178 КПК України тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, зокрема те, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не одружений, ніде не працює, не навчається, раніше судимий.

Доводи сторони захисту не спростовують вищенаведеного.

Отже, ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли, а інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України, доказів, які б спростовували наявні ризики та вказані обставини, стороною захисту суду не надано.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику ЄСПЛ як джерело права.

Частиною 5 статті 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом також враховано положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику ЄСПЛ, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України та враховано судом при вирішенні даного клопотання.

З огляду на це, суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, у тому числі домашній арешт, не зможуть запобігти існуючим ризикам - переховуватися від суду, впливати на свідків та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а тому вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів.

Керуючись ст. 177, 194, 199, 205, 331, 369, 372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 днів, а саме до 25 вересня 2025 року включно.

Копію ухвали негайно після її оголошення направити Державній установі «Київський слідчий ізолятор», вручити обвинуваченому, захиснику.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Таращанського районного суду Київської області ОСОБА_1