печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8548/25-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ТзОВ "МАКСКАР", про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001575 від 31.07.2024,-

ВСТАНОВИВ:

20.02.2025 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ТзОВ "МАКСКАР", про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001575 від 31.07.2024, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 03.12.2024 року у справі №757/56940/24-к. В обґрунтування доводів клопотання з урахуванням доповнень зазначено, що арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва у справі №757/56940/24-к від 03 грудня 2024 року, безпідставно та необґрунтовано. Зокрема, адвокат зазначив, що немає жодних підстав для накладення арешту на розрахункові рахунки, з тих підстав, що усі без виключення докази є такими, що отримані органом, який не був вправі їх збирати під процесуальним керівництвом прокурора, який не мав правових підстав здійснювати процесуальне керівництво. Отже, адвокат стверджує, що відсутні обґрунтовані підстави накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку ТзОВ "МАКСКАР", оскільки уповноважені особи вказаного товариства не мають жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні. Кошти, які знаходяться на банківському рахунку та належать ТзОВ "МАКСКАР", не були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть буди використані як доказ факту чи обстави, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом. З врахуванням зазначеного, адвокат просить слідчого суддю скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 03.12.2024 року у справі №757/56940/24-к у кримінальному провадженні № 0001575 від 31 липня 2024 року на майно, а саме на кошти, які знаходяться на розрахункових рахунках ТОВ «МАКСКАР» (42964052) відкритих у: ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК» (380634) що розташовується за адресою: м. Київ, вул. Стеценко, буд. 6: НОМЕР_1 (980- українська гривня); НОМЕР_1 (840- долар США); UA6493001 (978- Євро); АТ АКБ «Львів» (325268), що розташовується за адресою: м. Львів, вул. Сербська, 1: НОМЕР_2 (980- українська гривня); НОМЕР_3 (978- Євро); НОМЕР_4 (840- долар США); НОМЕР_5 (980- українська гривня); АТ «А-БАНК» (307770) що розташовується за адресою: м. Дніпро, вул. Батумська, 11: НОМЕР_6 (980- українська гривня). Адвокат в судове засідання не з`явився. Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив відмовити. Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась. Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001575 від 31.07.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_5 від 03.12.2024р. було задоволено клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генеральної прокуратури, щодо накладення арешту на кошти, які знаходяться на розрахункових рахунках ТОВ «МАКСКАР» (42964052) відкритих у: ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК» (380634) що розташовується за адресою: м. Київ, вул. Стеценко, буд. 6: НОМЕР_1 (980- українська гривня); НОМЕР_1 (840- долар США); UA6493001 (978- Євро); АТ АКБ «Львів» (325268), що розташовується за адресою: м. Львів, вул. Сербська, 1: НОМЕР_2 (980- українська гривня); НОМЕР_3 (978- Євро); НОМЕР_4 (840- долар США); НОМЕР_5 (980- українська гривня); АТ «А-БАНК» (307770) що розташовується за адресою: м. Дніпро, Так, з даної ухвали вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що на території України, а саме у регіонах (областях), які розташовуються на перетині державного кордону, зокрема, Львівській, Волинській та Рівненській областях, здійснює свою протиправну діяльність ряд організованих груп осіб, які за попередньою змовою з наразі невстановленими працівниками Державної митної служби України налагодили протиправну схему переміщення через митний кордон (імпорт) транспортних засобів різних категорій та реалізації ввезених автомобілів на території України юридичним/фізичним особам за ціною, що є ідентичною або незначним чином перевищує фактурну вартість автомобіля, задекларовану при ввезенні на територію України. Вказаний факт свідчить про невідповідність ціни транспортних засобів ринковій вартості, свідоме заниження вартості товару з метою ухилення від сплати податків та часткову реалізацію за готівкові кошти, без їх відображення у будь-якій звітності. При цьому, обсяги показників, відображені у фінансовій/податковій звітності зазначених суб`єктів господарювання не відповідають обсягам імпорту та реалізації товарів за даними Єдиного реєстру податкових накладних, що свідчить про приховування реальних обсягів операцій та не відображення доходів з метою несплати податку на прибуток. Таким чином, слідчий слідчий суддя накладав арешт з метою збереження доказів. Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Частиною ч. 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно. Також, правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відтак, слідчий суддя при накладенні арешту має переконатися, а сторона обвинувачення має довести, що майно арешт на яке накладається, є предметом вчинення кримінального правопорушення, набуте під час його вчинення має відношення до нього. Разом з цим, до суду звернувся представник власника майна, який вказує, що даний арешт порушує права заявника. Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна. Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Таким чином право власності є абсолютним. За своєю правовою природою воно потребує регулювання з боку держави, може бути обмежено, а держава вправі вживати певних заходів втручання в право власності з дотриманням вимог, встановлених ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Згідно практики Європейського суду з прав людини, в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном, принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейський суд констатує порушення державою cm. 1, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Отже, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обгрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності. У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяжень, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального провадження. Відповідно до положень ст. 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, недоторканість права власності. Окрім того, Європейський суд прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Патрідіс проти Греції" (ВП), заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції" від 22 вересня1994 року, Series A N 296- А, П. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 4962, від 10 травня2007 року). Будь-яке втручання державного органу управо на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Таким чином, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого1986 року у справі "ОСОБА_1 та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series A N 98). У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007у справі "Смирнов проти України" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина. У рішеннях по справах "Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства", "Нечипорук і Йонкало проти України" судом вказано на те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра, Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних сводоб гарантує кожній фізичній або юридичній особі право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до ч. 4 ст. 41 Конституції Україниніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином, дослідивши матеріали клопотання та ухвалу суду, якою було накладено арешт, слідчий суддя прийшов до висновку, що станом на день розгляду клопотання наявні підстави для скасування арешту, оскільки докази та аргументи зазначені в клопотанні є обґрунтованими. Разом з цим, при зверненні до суду адвокат належним чином не сформував свої прохальні вимоги, а саме не зазначив, з яких саме рахунків необхідно скасувати арешт, лише зазначив назви банківських установ, що позбавляє слідого суддю в повній мірі дослідити питання, з яких саме рахунків має бути скасовано арешт. Таким чином, слідчий суддя прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 379, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ТзОВ "МАКСКАР", про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001575 від 31.07.2024 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1