печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.11.2023 у справі № 757/53296/23-к,-

ВСТАНОВИВ:

28.05.2025 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.11.2023 у справі № 757/53296/23-к.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.11.2023 у справі 757/53296/23-к було накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_4 , а саме на земельні ділянки з кадастровими номерами: :22:002:3948, :22:002:3945, :22:002:3947, :22:002:3944 та :22:002:3691.

Разом з цим, адвокат стверджує, що при накладенні арешту на дані земельні ділянки судом не було враховано, що 24.06.2022 державним реєстратором Делятинської селищної ради, Івано- Франківська обл., на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія та номер: ІФ 089122 від 12.11.2001, видавник: Поляницька сільська Рада народних депутатів Івано-Франківської обл. здійснено реєстрацію права власності на земельну ділянку ОСОБА_5

07.02.2022 відділом у №4 УНАП ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, на підставі технічної документації з землеустрою, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ІФ 089122 від 12.11.2001 виданого, на підставі рішення органу виконавчої влади №24 від 16.08.2001 Поляницької сільської ради, земельній ділянці площею 0,15 га, місце розташування: Івано- Франківська область, Надвірнянський район, с. Поляниця, участок Вишні, цільове призначення: «02.01 Для Будівництва та обслуговування житлового будинку» присвоєно кадастровий номер: :22:002:3691, тобто внесено відомості до «Національної кадастрової системи».

08.07.2022 приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області, посвідчено договір купівлі-продажу, серія та номер: 1846, виданий 08.07.2022, на підставі якого зареєстровано перехід права власності земельної ділянки кадастровий номер: :22:002:3691 від ОСОБА_6 до ОСОБА_7 .

Так, 07.02.2022 відділом у Приазовському районі ГУ Держгеокадастру у Запоріжській області, на підставі технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 26.01.2020, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ІФ 089122 від 12.11.2001 виданого на підставі рішення органу виконавчої влади №24 від 16.08.2001 Поляницької сільської ради, земельній ділянці площею 2,0 га, місце розташування: Івано-Франківська область, Надвірнянський 'район, с. Поляниця, участок Вишні, цільове призначення: «01.03 Для ведення особистого селянського господарства» присвоєно кадастровий номер: :22:002:3697, тобто внесено відомості до «Національної кадастрової системи».

24.06.2022 державним реєстратором Делятинської селищної ради, Івано- Франківська області, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія та номер: ІФ 089122 від 12.11.2001, видавник: Поляницька сільська Рада народних депутатів Івано-Франківської обл. здійснено реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :22:002:3697, загальна площа 2,0 га.

08.07.2022 приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_8 , посвідчено договір купівлі-продажу, серія та номер: 1844, виданий 08.07.2022, на підставі якого зареєстровано перехід права власності від ОСОБА_6 до ОСОБА_4 .

08.03.2023 державним реєстратором Верховинської селищної ради ОСОБА_9 , на підставі нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_7 , яка посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_10 , зареєстровано право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: :22:002:3948, площею 0,25 га, :22:002:3945 площею 0,5 га, :22:002:3946 площею 0,5 га, :22:002:3947 площею 0,5 га, :22:002:3944, площею 0,25 га.

Відтак, представник власника майна вказує, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем вказаних земельних ділянок та не є фігурантом даного кримінального провадження.

Також, представник стверджує, що прокурор не довів той факт, що достатня сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що земельна ділянка є речовим доказом кримінального правопорушення або що дана земельна ділянка підлягає конфіскації, спеціальній конфіскації. Накладений арешт, об`єктивно не направлений на досягнення завдання такого правового заходу забезпечення кримінального провадження, що визначений у положеннях частини першій статті 170 КПК України.

Крім того, при постановлені ухвали про арешт, не було враховану ту обставину, що прокурором не були подані будь-які докази, які б вказували, що власник земельної ділянки має намір, вживав або вживає заходи щодо відчуження або інших заходів, що перешкоджають досудовому розслідуванню у кримінальному провадженні № 0000441 від 06.05.2020 року.

Відтак, адвокат просить суд скасувати арешт на майно, а саме: на земельні ділянки з кадастровими номерами: :22:002:3948, :22:002:3945, :22:002:3947, :22:002:3944 та :22:002:3691, які належать ОСОБА_4 .

Адвокат в судове засідання з`явився, подав клопотання про розгляд клопотання без фіксування технічними засобами, вимоги підтримав.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином.

Разом з цим, було подано заяву про розгляд клопотання у відсутність слідчого, щодо вирішення клопотання по суті поклався на розсуд суду.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора при оперативному супроводженні Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000441 від 06.05.2020 за підозрою ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України за підозрою ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України, за підозрою ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України та за фактами кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.

21.11.2023 ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі №757/53296/23-к було накладено арешт з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 0000441, що на праві приватної належать: ОСОБА_4 РНОКПП: НОМЕР_1 , шляхом заборони їх відчуження, розпорядження та користування, а саме на земельні ділянки з кадастровими номерами: :22:002:3948, :22:002:3945, :22:002:3947, :22:002:3944 та :22:002:3691.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною ч. 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно.

Також, правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відтак, з врахуванням зазначеного, слідчий суддя при накладенні арешту має переконатися, а сторона обвинувачення має довести, що майно, арешт на яке накладається, є предметом вчинення кримінального правопорушення, набуте під час його вчинення має відношення до нього.

Разом з цим, до суду звернувся представник власника майна, який вказує, що даний арешт порушує права заявника.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином право власності є абсолютним. За своєю правовою природою воно потребує регулювання з боку держави, може бути обмежено, а держава вправі вживати певних заходів втручання в право власності з дотриманням вимог, встановлених ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном, принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейський суд констатує порушення державою cm. 1, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Отже, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обгрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяжень, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно, слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, недоторканість права власності.

Окрім того, Європейський суд прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Патрідіс проти Греції" (ВП), заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції" від 22 вересня1994 року, Series A N 296- А, П. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 4962, від 10 травня2007 року). Будь-яке втручання державного органу управо на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Таким чином, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого1986 року у справі "ОСОБА_1 та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series A N 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007у справі "Смирнов проти України" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У рішеннях по справах "Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства", "Нечипорук і Йонкало проти України" судом вказано на те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра,

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних сводоб гарантує кожній фізичній або юридичній особі право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності є непорушним. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном.

Таким чином, дослідивши матеріали клопотання та ухвалу суду, якою було накладено арешт, слідчий суддя прийшов до висновку, що, станом на день розгляду клопотання, наявні підстави для скасування арешту, оскільки докази та аргументи, зазначені в клопотанні, є обґрунтованими.

Так, стороною обвинувачення не надано доказів того, що майно, на яке накладено арешт, має значення для кримінального провадження, є заходом забезпечення кримінального провадження, є предметом, засобом або набуте внаслідок вчинення кримінального правопорушення, з урахування того, що майно належить особі, якій не пред`явлено підозру у кримінальному провадженні.

Також вбачається, що арешт майна з 2023року вказує на те, що даний захід порушує права власника, оскільки у органу досудового розслідування було достатньо часу для аналізу арештованого майна та з`ясування обставин його віднесення до речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з практикою ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п.203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі "Узан та інші проти Туреччини"/Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08). Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

З врахуванням зазначеного, слідчий суддя прийшов до висновку про задоволення клопотання, у зв`язку з його обґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 379, 392, 532 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.11.2023 у справі № 757/53296/23-к в рамках кримінального провадження № 0000441, на земельні ділянки з кадастровими номерами: :22:002:3948, :22:002:3945, :22:002:3947, :22:002:3944 та :22:002:3691, які належать ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_15