ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/3453/21 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/520/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 жовтня 2024 року у відношенні ОСОБА_7 , -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком ухвалено

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, з вищою освітою, оперуповноваженого СКР Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та виправдати на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку із недоведеністю, що в його діях є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Речові докази: автомобіль ВА3 21101 реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику чи іншому законному володільцю; два USB накопичувачі Haoba 16GB, CD-R диск 700 MB/80 MIN - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Судом встановлено, що Органом досудового розслідування та прокурором, як стороною обвинувачення, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 07.10.2019, приблизно о 19-30 год., водій ОСОБА_7 , рухаючись по просп.Перемоги м.Лозова, Харківської області, зі сторони мікрорайону №1 м.Лозова Харківської області у напрямку мікрорайону №6 м.Лозова Харківської області, керував технічно несправним транспортним засобом ВАЗ 21101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому в порушення вимог пунктів 31.4, 31.4.5 (г), (а) Правил дорожнього руху України були встановлені шини передніх коліс із залишковою висотою малюнка протектора, менше мінімально допустимої, а також на кожній вісі встановлено шини з різним малюнком протектора.

У цей час, водій ОСОБА_7 під час руху в темний час доби, всупереч вимогам пунктів 12.1,12.2,12.4,12.9(б) Правил дорожнього руху України, неправильно оцінив дорожню обстановку, що склалася на ділянці дороги поблизу будинку №1 по проспекту Перемоги у м.Лозова Харківської області, не врахувавши технічний стан керованого ним транспортного засобу, необравши безпечну швидкість, рухаючись зі швидкістю, яка перевищувала максимальну швидкість руху, дозволену у межах населеного пункту, необравши прийоми керування транспортним засобом при яких він мав би змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, в результаті чого виїхав за межі проїзної частини в районі будинку №1 по проспекту Перемоги у м.Лозова, Харківської області, здійснивши наїзд на нерухому перешкоду у вигляді дерева, яке розташовано поблизу правого краю проїзної частини, за напрямом руху транспортного засобу.

Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги пунктів 12.1,12.2,12.4,12.9(б),31.4.5(а), (г) Правил дорожнього руху України, відповідно до яких: - п.12.1. під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; - п.12.2. у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги; - п.12.4. у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.; - п.12.9.(б) водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил; - п.31.4. забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: - п.п.31.4.5.(а) шини легкових автомобілів та вантажних автомобілів з дозволеною максимальною масою до 3,5 т мають залишкову висоту малюнка протектора менше 1,6 мм, вантажних автомобілів з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т - 1,0 мм, автобусів - 2,0 мм, мотоциклів і мопедів - 0,8 мм; -п.п.31.4.5.(г) на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобілю ВАЗ 21101 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи від 06.02.2020 №12-14/12-ЛЗ/20 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, у вигляді закритого уламкового перелому лівої вертлюгової западини зі зміщенням.

Згідно висновку комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису №16776/17108/17109/5636/5638 від 26.03.2021 швидкість руху автомобіля ВАЗ 21101 становить приблизно 90 км/год. В даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 21101 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п.12.1,12.2,12.4,12.9(б),31.4,31.4.5(а),(г) Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість запобігти даної дорожньо-транспортної пригоди для водія автомобіля ВАЗ 21101 ОСОБА_7 визначалась шляхом виконання ним вимог п.п.12.1,12.4,12.9(б) Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля ВАЗ 21101 ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.п.12.1,12.4,12.9(б) Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї прокурор просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Зазначає, що стороною обвинувачення під час судового розгляду надано суду достатні докази причетності ОСОБА_7 до вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Сторона обвинувачення вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та винесений з порушенням принципу змагальності сторін і об`єктивності оцінки доказів. Під час досудового розслідування потерпілий ОСОБА_9 показав, що під час ДТП перебував на передньому пасажирському сидінні, дивився у телефон і не втручався в керування автомобілем. Аналогічні пояснення він надав і дисциплінарній комісії, зазначивши, що водій ОСОБА_7 в`їхав у калюжу, не впорався з керуванням і врізався в дерево. Свідок ОСОБА_11 , який перебував на задньому сидінні, також підтвердив цю версію і жодного втручання Рупана в керування не вказував. Його свідчення надані і дисциплінарній комісії, яка проводила службове розслідування. Відеозапис з камер спостереження підтвердив момент наїзду на бордюр та зіткнення з деревом. Було проведено комплексну судову транспортно-трасологічну, автотехнічну, фототехнічну експертизу та експертизу відео- і звукозапису (висновок №16776/17108/17109/5636/5637/5638 від 26.03.2021), яка встановила, що водій ОСОБА_12 рухався зі швидкістю приблизно 90 км/год і мав технічну можливість уникнути ДТП. Висновок вказав, що дії ОСОБА_12 суперечили вимогам пунктів 12.1, 12.4, 12.9 (б) ПДР і перебували у причинному зв`язку з аварією. У суді ОСОБА_13 і ОСОБА_14 змінили покази, заявивши, що саме втручання ОСОБА_13 в керування призвело до ДТП. Захист ініціював нову експертизу (висновок №24252 від 14.11.2023), яка зазначила, що порушення водія ОСОБА_12 не перебували у причинному зв`язку з аварією. Суд визнав переконливим лише цей висновок, незважаючи на суперечність двох експертиз. Прокурору відмовлено у призначенні комісійної експертизи, яку він просив доручити Інституту ім. Бокаріуса. Водночас суд задовольнив усі клопотання захисту. Суд не обґрунтував, чому один експертний висновок прийнято, а інший відкинуто. Відхилена експертиза №7/1204СЕ-19 від 15.01.2020 була підписана експертом-стажистом ОСОБА_15 , але також співвиконувалась досвідченим експертом ОСОБА_16 . Суд не дослідив повноваження обох експертів, що є порушенням об`єктивності. При цьому суд взяв за основу висновок експерта, складений у межах іншого кримінального провадження №0000106, хоча ця справа стосувалася справи №0000931. Суд не дочекався результатів досудових розслідувань за фактами можливого надання неправдивих свідчень ОСОБА_17 , відкритих у ЄРДР за №0000105 та №0000106. У задоволенні клопотання прокурора про повторний допит потерпілого та свідка через суперечності в показах також було відмовлено. Такі дії свідчать про упереджене ставлення суду до доказів сторони обвинувачення.

Суд проігнорував відео з місця ДТП, первинні свідчення, а також експертні висновки, які прямо вказували на провину ОСОБА_7 . Розгляд справи відбувався з порушенням права на змагальність сторін, а сторона обвинувачення була фактично позбавлена можливості подавати свої докази. Це є порушенням статті 412 КПК України. Комплексний аналіз наведеного свідчить про істотне порушення процесуальних норм. Суд не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи. Ухвалений вирок ґрунтується на неперевірених свідченнях, недоречних експертизах та суперечливих доказах.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, обвинуваченого, його захисника, потерпілого та його представника, які просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 370 КПК України, як обвинувальний, так і виправдувальний вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Як зазначено у ст. 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку, серед іншого, повинна містити підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, із яких суд відкидає докази обвинувачення.

Із цього слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати виправдувальний вирок суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен був дослідити всі докази сторони обвинувачення, надати їм належну, логічну оцінку щодо об`єктивного спростування таких відомостей, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

Крім того згідно з п. 15 ст.7, ст.22 КПК однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості. При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд не виконав.

Виправдовуючи ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив, зокрема із висновків проведених у справі експертиз , показів потерпілого та самого обвинуваченого, проте висновки суду містять істотні суперечності з огляду на таке.

Так згідно висновку № 16776/17108/17109/5636/5637/5638 від 26.03.2021 за результатами проведення комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису - швидкість руху автомобіля ВАЗ 21101 становить приблизно 90 км/год. В даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 21101 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п. п. 12.1, 12.2, 12.4, 12.9 (б), 31.4, И.4.5 (а), (г) Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість запобігти даної дорожньо-транспортної пригоди для водія автомобіля ВАЗ 21101 ОСОБА_7 визначалась шляхом виконання ним вимог п. п. 12.1, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру.

В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля ВАЗ 21101 ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. п. 12.1, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Разом із цим, допитані у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_11 змінили покази надані в ході досудового розслідування та повідомили суду, що ОСОБА_9 втрутився в управління транспортним засобом під керуванням ОСОБА_7 , що призвело до зіткнення з деревом.

За клопотанням сторони захисту Лозівським міськрайонним судом було призначено судову авто-технічну експертизу, з урахуванням показів потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_18 , наданих ними у судовому засіданні.

Згідно висновку № 24252 від 14.11.2023 за результатами проведення судової авто-технічної експертизи, яка призначалася під час судового розгляду, - дії водія ОСОБА_7 , який керував автомобілем ВАЗ-21101 з технічно несправним станом ходової частини та швидкістю, яка більша ніж дозволена в населеному пункті, не відповідали вимогам п.п. 12.4 та 31.4. 31.4.5 «а» ПДР України, однак дані невідповідності, з технічної точки зору, не знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. В діях водія ОСОБА_7 відсутні невідповідності вимогам п. 12.1 та п. 12.2 ПДР України.

Таким чином, у суду було два висновки судових експертиз, які протирічать один одному.

Зазначені обставини вказували на можливі недостовірні показання потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 , перекручування ними фактів, що мають значення для кримінального провадження.

У зв`язку з чим, прокурором, який підтримував державне обвинувачення, у судовому засіданні 10.05.2024 до суду подано клопотання про призначення комісійної судової авто-технічної експертизи, виконання якої доручити експертам Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» (м. Харків, вул. Золочівська, 8-а), надавши експертам всі матеріали кримінальної справи № 629/6453/21.

При цьому, за результатами розгляду ухвалою Лозівського міськрайонного суду від 17.07.2024 прокурору відмовлено у задоволенні даного клопотання з мотивів резюмування достовірності показів потерпілого.

Крім цього, у мотивувальній частині вироку зазначено, що суд не бере до уваги надану стороною обвинувачення судову автотихнічну експертизу № 7/1204СЕ-19 від 15.01.2020, оскількі остання була проведена із істотними порушеннями та підписана експертом ОСОБА_15 , який на час її проведення був стажистом та не мав відповідної кваліфікації за експертною спеціальністю.

Разом з цим, судом жодним чином не перевірено та не досліджено письмові повноваження, функціональні обов`язки та наявність відповідних кваліфікацій у експерта ОСОБА_15 .

Також, слід зазначити, що вищезазначена експертиза проводилась не одноособово експертом ОСОБА_15 , а й старшим судовим експертом ОСОБА_16 , що має юридичну та технічну освіти, кваліфікацію судового експерта з правом проведення експертиз за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» (свідоцтво № 13123, видане ЕКК МВС України 17.10.2014, підтверджено, 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів» (свідоцтво № НОМЕР_2 , видане ЕКК МВС України 17.10.2014, підтверджено 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження» (свідоцтво № НОМЕР_3 , видане ЕКК МВС України 17.10.2014, підтверджено 09.10.2019), стаж експертної роботи - з 2006 року.

Тобто судом не тільки відмовлено у клопотанні прокурора про призначення комісійної судової авто-технічної експертизи, а ще й не взято до уваги надану стороною обвинувачення судову автотехнічну експертизу, при цьому навіть не перевіривши письмові повноваження експерта.

Не дотримавшись загальних засад кримінального провадження, а саме змагальності сторін, що виразилось у відмові прокурору у задоволенні клопотання про призначення комісійної судової авто-технічної експертизи та не взяття до уваги висновку автотехнічної експертизи, судом допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, (ст. 412 КПК України).

Також, у мотивувальній частині вироку зазначено, що висновки суду щодо невинуватості ОСОБА_7 , разом з іншим, також ґрунтуються на основі висновку судової автотехнічної експертизи № 24252 від 14.11.2023, яка була призначена на підставі ухвали суду від 28.09.2023.

Разом з цим, оглядом вищезазначеної ухвали суду встановлено, що вона виносилась у ході розгляду у відкритому судовому засіданні залі суду м. Лозова Харківської області кримінального провадження № 0000106 від 23.01.2020.

З урахуванням цього, висновок експерта № 24252 від 14.11.2023 за результатами проведення судової автотехнічної експертизи було складено також у кримінальному провадженні № 0000106 від 23.01.2020.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 має зовсім інший реєстраційний номер, а саме - № 0000931 від 08.10.2019.

Тобто, у мотивувальній частині свого вироку від 29.10.2024 суд ґрунтується на висновку експерта, який проводив експертизу у іншому кримінальному провадженні.

Крім того, у судовому засіданні 24.10.2024 з метою усунення протиріч у показах потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 прокурором заявлялося клопотання про відновлення стадії судового розгляду для повторно допиту зазначених потерпілого та свідка, однак судом відмовлено у його задоволенні.

Таким чином зміст оскаржуваного вироку свідчить про те, що комплексний аналіз наведених обставин справи дає підстави вважати, що суд вибірково підійшов до оцінки окремих доказів, надавши перевагу одним і без наведення мотивів, які б вказували на їх недостовірність, неналежність, недопустимість чи суперечність, відкинув інші.

За таких обставин колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора щодо необґрунтованості оскаржуваного судового рішення, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню в частині скасування оскаржуваного вироку.

Зазначені вище порушення кримінального-процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що відповідно до вимог п.3 ч.1ст.409 КПК України, тягне за собою скасування вироку.

Відповідно дост.404 КПК України апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку відповідності нормам кримінального та процесуального закону, фактичним обставинам кримінального провадження, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.

За змістом згаданої нормисуд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені порушення процесуального закону шляхом повторного дослідження обставин кримінального провадження та доказів, оскільки клопотань про їх дослідження учасниками судового провадження не заявлено.

За таких обставин, колегія суддів керується приписами ч.6ст.9 КПК України, які визначають, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, тоді застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тому, виходячи із передбаченої п.16 ч.1ст.7 КПК України загальної засади кримінального провадження, з метою забезпечення дотримання вимог кримінального процесуального закону про дослідження доказів і повноти судового розгляду, ухвалений вирок, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки внаслідок скасування вироку призначається новий судовий розгляд в суді першої інстанції, тому колегія суддів позбавлена процесуальної можливості перевірки решти доводів апеляційних скарг прокурора.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить усунути допущені порушення кримінального процесуального закону, вжити заходів до повного, всебічного дослідження обставин кримінального провадження, перевірити інші доводи апеляційних скарг прокурора, обвинуваченого, дати належну оцінку зібраним доказам, в залежності від чого ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.405,407,409, 412, 415, 418,419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 жовтня 2024 року у відношенні ОСОБА_7 скасувати та призначити нових розгляд в суді першої інстанції

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий-

Судді: