ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/9743/25

Провадження № 11-кп/820/450/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції, кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000684 від 11.03.2025, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2025 року, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2025 року продовжено дію обраного під час досудового розслідування щодо неповнолітнього обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницького, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимому:

-22.03.2024 вироком Рівненського районного суду Рівненської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, -

запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 05 липня 2025 року включно.

Своє рішення суд мотивував тим, що ризики, які були доведені прокурором в суд при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суттєво не зменшились.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби та покласти обов`язки, звільнити з під варти неповнолітнього ОСОБА_7 .

Вказує, що ухвала є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою.

Зазначає, що судом не взято до уваги вимоги ч.2 ст.492 КПК України, згідно яких тримання під вартою може застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину та за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у ст.177 цього Кодексу.

Посилається і на те, що в ухвалі не надано оцінки клопотанню сторони захисту про зміну запобіжного заходу, а саме те, що підстави для продовження запобіжного заходу неповнолітньому на теперішній час відсутні, оскільки ОСОБА_7 є особою молодого віку, неповнолітнім, свідомого та прямого ухилення і порушення умов призначеного йому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не вчиняв, вину у вчиненому визнає повністю.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду, дослідивши виділені матеріали та перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає за таких підстав.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Суд з врахуванням обставин провадження, при відсутності підстав для обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, який не пов`язаний з триманням під вартою, обґрунтовано продовжив обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та подовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

З матеріалів кримінального провадження видно, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 09 травня 2025 року.

Суд першої інстанції дослідив обставини, які враховувалися судом при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 і висновок суду про те, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого зможе забезпечити лише найсуворіший запобіжний захід ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

В ухвалі суду викладені обставини, на підставі яких суд дійшов до висновку, що продовжують існувати ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, враховані усі обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 не навчається та офіційно не працевлаштований, раніше судимий, йому інкримінується вчинення кримінального правопорушення в період іспитового строку визначеного вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 22.02.2024, обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання, у тому числі у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, попередньо обвинувачений допускав порушення обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, що стало підставою для зміни йому запобіжного заходу, у кримінальному провадженні не з`ясовані обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, не допитані свідки, а відтак обвинувачений, знаходячись на волі може незаконно впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджанню встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Під час розгляду клопотання прокурор довів, що ризики, передбачені ст.177 КПК України продовжують існувати та вони виправдовують продовження тримання обвинуваченого під вартою, та що більш м`який запобіжний захід, у тому й числі у виді домашнього арешту в нічний час, про що в апеляційній скарзі просить захисник, не зможе забезпечити мету застосування запобіжного заходу.

Наведені захисником ОСОБА_6 підстави для зміни запобіжного заходу не свідчать, що обставини, які були враховані судом при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу, об`єктивно змінилися настільки суттєво, що це обумовлює необхідність зміни запобіжного заходу.

Доводи захисника про те, що судом не взято до уваги вимоги ч.2 ст.492 КПК України, згідно яких тримання під вартою може застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину та за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у ст.177 цього Кодексу з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.492 КПК України затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

17.03.2025 на підставі ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області підозрюваному ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, однак останній порушував умови його відбування, у зв`язку із чим запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту було змінено на тримання під вартою.

Підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає, оскільки більш м`які запобіжні заходи, аніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм кримінального процесуального закону, і підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 4221 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2025 року про продовження щодо неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк по 05 липня 2025 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3