490/5148/25 28.07.2025
н/п 1-кп/490/1441/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/5148/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2025 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001360 від 21.02.2025 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Петрівка Миколаївського району Миколаївської області, є громадянином України, має вищу освіту, неодружений, є військовослужбовцем за мобілізацією, на момент вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді стрільця 1-го стрілецького відділення стрілецького взводу (з охорони об`єкта №347) 2-го стрілецького батальйону (з охорони та оборони об`єктів державного значення) військової частини НОМЕР_1 НГУ, у військовому званні «солдат», раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за наступних обставин.

Так, солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи її на посаді стрільця 1-го стрілецького відділення стрілецького взводу (з охорони об`єкта №347) 2-го стрілецького батальйону (з охорони та оборони об`єктів державного значення) військової частини НОМЕР_1 НГУ, 21.02.2025 року близько 20 год. 08 хв., керуючи технічно-справним автомобілем «BMW», модель «Х5» р.н.196186, win: НОМЕР_2 , рухався по вул.Велика Морська зі сторони Варварівського мосту y бік вул.Пушкінської в м.Миколаєві, грубо порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.1, 12.3, 18.1 ПДР, які знаходяться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, а саме: будучи зобов`язаним знати й неухильно виконувати вимоги ПДР, розуміючи, що його дії не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагуючи на її зміни, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, помітивши, що перед нерегульованим пішохідним переходом, позначеним дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 «Пішохідний перехід» розділу 33, та дорожньою розміткою 1.14.1 (позначає нерегульований і регульований пішохідний перехід) розділу 34 ПДР, в межах його смуги руху рухалась пішохід ОСОБА_5 , яка перетинала проїзну частину вулиці в межах пішохідного переходу, справа наліво відносно напрямку руху транспортних засобів на вказаній ділянці проїзної частини, дії якої ОСОБА_3 об`єктивно спроможний був виявити, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу, аж до його зупинки, з необхідністю продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, хоча зобов`язаний був це зробити та мав таку можливість, а навпаки, продовжив рух керованого ним транспортного засобу, тим самим не надавши дорогу пішоходу ОСОБА_5 , яка перебувала на нерегульованому пішохідному переході, перетинаючи проїжджу частину вул.Велика Морська справа наліво, та здійснив на неї наїзд передньою частиною керованого ним транспортного засобу, в результаті чого пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді крововиливу під тверду оболонку головного мозку правої лобно-тім`яно-скроневої ділянки голови, крововиливу під м`яку оболонку головного мозку, перелому обох лобкових кісток тазу зі зміщенням уламків, перелому гілки правої сідничної кістки, перелому лівих бічних мас крижі зі зміщенням уламків, розриву крижово-клубових зчленувань, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В підготовчому судовому засіданні потерпілою ОСОБА_5 подано письмову заяву від 24.07.2025 року, яка підписана нею та обвинуваченим ОСОБА_3 , про закриття кримінального провадження на підставі ст.46 КК України, у зв`язку із примиренням. При цьому, потерпіла зазначила, що вона дійсно примирилась із обвинуваченим та ніяких претензій матеріального та морального характеру до нього не має.

Обвинувачений ОСОБА_3 подану заяву підтримав та просив задовольнити.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, думку прокурора, яка проти задоволення вказаної заяви не заперечувала, вважає, що подана заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.46 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, є необережним та, виходячи зі змісту ст.12 КК України, належить до категорії нетяжких злочинів.

Відповідно до пунктів 3 та 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №12 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності", такою, яка вчинила злочин уперше, вважається особа, котра раніше не вчиняла злочинів або раніше вчинила злочин, що вже втратив правове значення. Примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів. Звільнення винної особи від кримінальної відповідальності та закриття справи у зв`язку з примиренням із потерпілим можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди. За наявності передбачених у ст.46 КК України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

Положеннями п.2 ч.3 ст.314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 58, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно положень ч.3 ст.288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, неодружений, є військовослужбовцем за мобілізацією та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 НГУ, потерпіла ніяких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не заявляє, в підготовчому судовому засіданні підтвердила факт примирення з обвинуваченим та не заперечує проти звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності та закриття відносно нього кримінального провадження у зв`язку із примиренням.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заява про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України у зв`язку із примиренням потерпілої з обвинуваченим та закриття відносно останнього кримінального провадження є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Згідно з ч.1 ст.126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Відповідно до висновку Великої палати Верховного суду, викладеного у постанові від 17.06.2020 року у справі №598/1781/17, кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо.

Нормами КПК встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п.13 ч.1 ст.368, ч.4 ст.374 КПК України). Оскільки ст.126 КПК визначено, що означене питання може бути вирішено й ухвалою суду, ВП ВС прийшов до висновку, що у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат.

Окрім того, закриття кримінального провадження на нереабілітуючих підставах і застосування м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє від сплати процесуальних витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертиз. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №449/1689/19.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на провадження експертиз (висновки від 11.03.2025 року №СЕ-19/115-25/3654-ІТ, від 14.03.2025 року №СЕ-19/115-25/3653-ІТ, від 28.04.2025 року №1822-34-25) на загальну суму 16969 (шістнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять) грн 20 к..

Питання про речовий доказ суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Керуючись ст.46 КК України, ст.ст.284286, 288, 314 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву потерпілої ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження у зв`язку із примиренням задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілою.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001360 від 21.02.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України закрити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на провадження експертиз (висновки від 11.03.2025 року №СЕ-19/115-25/3654-ІТ, від 14.03.2025 року №СЕ-19/115-25/3653-ІТ, від 28.04.2025 року №1822-34-25) на загальну суму 16969 (шістнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять) грн 20 к..

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Миколаєва від 26.02.2025 року на транспортний засіб «BMW Х5» р.н. НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , вилучений в ході огляду місця події 21.02.2025 року на перетині вул.Артилерійська та вул.Велика Морська в м.Миколаєві, який перебував у володінні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Речовий доказ:

автомобіль «BMW», модель «Х5» р.н. НОМЕР_5 , win: НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрації транспортного засобу № НОМЕР_6 від 10.03.2020 року належить ОСОБА_6 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_3 вважати повернутим за належністю.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом семи діб з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1