ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5429/18
провадження № 1-кп/753/182/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2025 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві судовий розгляд у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. бухни Погребищанського району, Вінницької області, українця, громадянина України, пенсіонера, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває згадане кримінальне провадження.

Захисником ОСОБА_4 подано до суду клопотання про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 49 КК України. Оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України, яке відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є нетяжким злочином, який почав вчиняти на думку сторони обвинувачення у 2008 році. А тому станом на момент розгляду справи минули строки, передбачені п. 3 ч.1 ст. 49 КК України - 5 років.

Прокурор ОСОБА_3 та представник потерпілого ОСОБА_6 не заперечували щодо закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 , у зв`язку з закінченням строків давності, оскільки наявні всі підстави, передбачені ст. 49 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 клопотання підтримав та просив його задовольнити. Разом з цим вказав, що обставини, викладені у обвинувальному акті не визнає повністю, однак не заперечує щодо закриття, наслідки закриття кримінального провадження йому зрозумілі.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що згідно рішення Київської міської ради №52-8/773 від 23.10.2000 та державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0619 га за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :90:563:0101), зареєстрованому 14.08.200 за № 90-205179, вказана земельна ділянка передана у приватну власність ОСОБА_5 .

Відповідно до Закону України від 19.06.2003 «Про державний контроль за використання та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно із ч. 1 ст. 85 Водного кодексу Порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством.

Відповідно до п. «а» .1 ст. 112 Земельного кодексу України, охоронні зони створюються зокрема , навколо особливо цінних природних об`єктів, об`єктів культурної спадщини, гідрометеорологічних станцій тощо з метою охорони і захисту їх від несприятливих антропогенних впливів.

Відповідно до ст. 86 Водного кодексу України, для створення сприятливого режиму водних об`єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколо водних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм встановлюються водоохоронні зони.

Згідно ст. 88 Водного кодексу України з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Всупереч вищезазначеним нормам, ОСОБА_5 у період часу з 2008 року по теперішній час, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на самовільне зайняття земельної ділянки, діючи умисно, в порушення вимог ст. 125, 126 Земельного кодексу України, що регламентують набуття і реалізацію права на земельну ділянку, не маючи відповідного рішення та дозволу органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) земельної ділянки та за відсутності будь-якого правочину щодо неї, самовільно розширив отриману у приватну власність земельну ділянку площею 0,0619га до загальної площі 0,1405 га ,в результаті чого самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,0786 га, що межує із ділянкою по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :90:563:0101), що належить до земель в охоронних зонах та є прибережною захисною смугою р. Дніпро шляхом встановлення паркану.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 фактично обмежено право користування вказаною земельною ділянкою, яка перебуває у власності територіальної громади м. Києва та є прибережною захисною смугою річки Дніпро у м. Києві.

Вищевказані протиправні дії ОСОБА_5 кваліфікуються як самовільне зайняття земельної ділянки, щодо земель в охоронних зонах, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що клопотання захисника ОСОБА_4 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

При цьому, в постанові від 25 лютого 2021 року в справі № 192/3301/16-к Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду вказав, що системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст. 49 КК України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Також, при ухваленні вказаного рішення, суд враховує позицію Верховного Суду колегії суддів Касаційного кримінального суду у постанові від 26 березня 2020 року у справі № 730/67/16-к, в якій вказано, що передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого відкримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Постановою Верховного суду Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 24 травня 2021 року у справі № 522/2652/15-к зауважено, що суддя районного суду при постановленні ухвали, відповідно до ст. 372 КПК України, не повинен вирішувати питання про встановлення вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Наведені обставини Верховного суду дотримані судом, тому суд не пов`язує звільнення від кримінальної відповідальності із фактом визнання обвинуваченим своєї винуватості у скоєнні кримінального правопорушення, або ж за фактом його відсутності.

З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 197-1 КК України відносяться до нетяжкого злочину.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Враховуючи те, що з моменту початку вчинення вищевказаного кримінального правопорушення - початок 2008 року до даного часу пройшло більше п`яти років, в цей період провадження не зупинялося у зв`язку з розшуком обвинуваченого, а тому клопотання захисника ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а обвинувачений ОСОБА_5 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України та із закриттям даного кримінального провадження.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Судові витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 284, 350 КПК України, на підставі ст. 49 КК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_4 - задовольнити.

Звільнити від кримінальної відповідальності обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 20001785 від 26.02.2018 року - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: