Номер провадження 1-кп/754/897/25
Справа№754/8088/25
Вирок

Іменем України

25 червня 2025 року

м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0003145 від 02.12.2024 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верем`я, Обухівського району, Київської області, українця, громадянина України, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-вироком Обухівського районного суду Київської області від 09.10.2023 року за ч.1 ст. 357, ч.1 ст. 361, ч.4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,

за участю сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

І. ФОРМУЛЮВАННЯ ОБВИНУВАЧЕННЯ, ВИЗНАНОГО СУДОМ ДОВЕДЕНИМ (місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінальних правопорушень, форма вини і мотиви кримінальних правопорушень)

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 02.12.2024, приблизно о 02.20 год, перебуваючи між будинками за адресою вул. Мілютенка, 23-А та проспектом Лісовий, 12-Б в місті Києві , будучи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків вступив у словесний конфлікт з раніше незнайомим йому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в результаті розвитку вказаного конфлікту у ОСОБА_3 виник протиправний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Так, реалізуючи свій протиправний умисел, у вказані час, дату та місці, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, повалив потерпілого ОСОБА_6 на землю та наніс численну кількість ударів ногами у взутті в ділянку голови останнього, чим спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової-лицевої травми: підшкірні крововиливи в лобно-скроневій ділянці справа, над лівою тім`яною ділянкою, навколо правого та лівого ока, на спинці та скатах носа; садно в лобній ділянці, забійна рана надбрівної ділянки зліва; перелом кісток носа, комірок решітчастого лабіринту, перелом гілки нижньої щелепи праворуч; внутрішньошлуночковий крововилив в задньому розі лівого бокового шлуночка, вогнища крововиливів в лівій потиличній, лобній частках з порушенням свідомості по типу Кома III, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

ІІ. СТАТТІ (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Згідно з ч. 1 ст. 121 КК України кримінальна відповідальність настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило втрату будь-якого органу або його функцій, каліцтво статевих органів, психічну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, або переривання вагітності чи непоправне знівечення обличчя.

Об`єктом цього злочину є здоров`я особи.

Об`єктивну сторону злочину утворюють: 1) діяння (дія або бездіяльність); 2) наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження і 3) причиновий зв`язок між зазначеними діянням і наслідками.

Тілесні ушкодження - це протиправне і винне порушення анатомічної цілості тканин, органів потерпілого та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів.

Суспільно небезпечні дії при заподіянні тілесних ушкоджень виражаються у фізичному, хімічному, біологічному, психічному чи іншому впливі на потерпілого.

Характер і ступінь тілесних ушкоджень визначаються на підставі відповідних положень ст. 121 КК і Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених МОЗ.

Відповідно до ст. 121 тяжким тілесним ушкодженням є тілесне ушкодження: 1) небезпечне для життя в момент заподіяння чи таке, що спричинило: 2) втрату будь-якого органа або його функцій; 3) психічну хворобу; 4) інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину; 5) переривання вагітності; 6) непоправне знівечення обличчя.

Небезпечними для життя є ушкодження, які в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і які без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. При цьому, запобігання смерті, що обумовлене наданням медичної допомоги, не повинно братися до уваги при оцінюванні загрози для життя таких ушкоджень. Загрозливий для життя стан, який розвивається в клінічному перебігу ушкоджень, незалежно від проміжку часу, що минув після його заподіяння, повинен перебувати з ним у прямому причинно-наслідковому зв`язку.

Суб`єктом цього злочину може бути осудна особа, що досягла 14-річного віку.

Суб`єктивна сторона характеризується прямим або непрямим умислом, тобто особа усвідомлює суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачає їх наслідки у вигляді заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю та бажає їх настання, або свідомо припускає їх настання.

Суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

ІІІ. ДОКАЗИ НА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним, щиро розкаявся і підтвердив вищеописані встановлені судом обставини справи. Зазначив, що познайомився з потерпілим напередодні події, вони разом вживали алкогольні напої, потім раптово виник конфлікт через те, що потерпілий намагався забрати речі обвинуваченого і першим його вдарив, після чого між ними зав`язалась бійка. Далі потерпілий упав, а ОСОБА_3 продовжував наносити йому удари ногами. У подальшому, переконавшись, що потерпілий у свідомості, ОСОБА_3 попрямував до магазину, залишивши місце події. Ні поліцію, ні медиків ОСОБА_3 не викликав. Обвинувачений також повідомив суду, що жалкує про свій вчинок та кається. Показання обвинуваченого є логічними і послідовними та не залишають суду «розумного сумніву» щодо їх правдивості та відповідності встановленим обставинам кримінального провадження.

Суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно всіх обставин справи, які ніким не оспорюються, проти цього не заперечують учасники судового розгляду. Обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин і у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, учасникам судового розгляду роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року, "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, з точки зору належності та допустимості, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження, та його дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

ІV. ПОКАРАННЯ

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, санкцією ч.1 ст.121 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке за класифікацією, визначеною ст. 12 КК України є тяжким злочином.

У відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд враховує, що юридична відповідальність особи, відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).

В рішенні від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […] має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає - щире каяття, яке полягає, зокрема, у визнанні у суді обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. час, місце, спосіб учинення.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанову ВС від 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к).

Обвинувачений висловив щирий жаль з приводу учинених дій та осуд своєї поведінки.

Обставинами, що обтяжують покарання, є рецидив злочинів (п.1 ч. 1 ст. 67 КК України) та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння (п.13 ч. 1 ст. 67 КК України).

Відповідно до даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 : він раніше судимий, неодружений, непрацевлаштований, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання, яке необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів у виді позбавлення волі, в межах встановлених у санкції відповідної статті особливої частини КК України.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, адже втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час, як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого (див. постанову ВС від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

Враховуючи, що ОСОБА_3 засуджений вироком Обухівського районного суду Київської області від 09.10.2023 року за ч.1 ст. 357, ч.1 ст. 361, ч.4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки, під час іспитового строку вчинив нове кримінальне правопорушення, підлягає застосуванню ч. 1 ст. 71 КК України, а покарання, призначене за попереднім вироком, належить відбувати реально.

V. МОТИВИ УХВАЛЕННЯ ІНШИХ РІШЕНЬ

Відповідно до ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання з речовими доказами суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно з ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

У даному кримінальному провадженні документально підтверджені витрати на залучення експертів становлять 61422 гривень 34 копійки, які включають в себе вартість складання експертами таких висновків: висновок експерта №СЕ-19/111-24/72794-БД на суму 9590,67 гривень; висновок експерта №СЕ-19/111-24/72808-БД на суму 15947,30 гривень; висновок експерта №СЕ-19/111-24/72813-БД на суму 19302,84 гривень; висновок експерта №СЕ-19/111-24/72808-БД на суму 16581,53 гривень.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави витрати, на залучення експертів у сумі 61422 гривні 34 копійки.

Щодо запобіжного заходу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України від 30 червня 1993 року №3352-XII «Про попереднє ув`язнення» таке ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Згідно з ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 03.12.2024 року ОСОБА_3 було затримано, як особу, підозрювану у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, 03.12.2024 року о 02:24 годині.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 04.12.2024 року відносно ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому було неодноразово продовжено слідчим суддею.

За результатами проведення підготовчого судового засідання ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29.05.2025 року обвинуваченому ОСОБА_3 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 27 липня 2025 року включно.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення, а саме з 03.12.2024 року по дату набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 121 КК України і призначити йому покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Обухівського районного суду Київської областівід 09.10.2023 року, остаточно призначивши ОСОБА_3 покарання у вигляді 6 /шести/ років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту затримання - з 03.12.2024 року, зарахувавши у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_3 на відшкодування судових витрат за проведення експертиз, залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи, 61422 гривні 34 копійки.

Речові докази:

-куртка чорного кольору з нашаруванням речовини бурого кольору, яка поміщена до паперового конверту, завіреного підписами всіх учасників; взуття чорного кольору, яке поміщено до паперового конверту, завіреного підписами всіх учасників; мобільний телефон у зламаному стані (під час обшуку), що поміщено до спец. пакету RIC2282334, завіреного підписами всіх учасників, які перебувають в камері зберігання Деснянського УП ГУНП у м. Києві, квитанції №003130 та №3484 - повернути за належністю ОСОБА_3 ;

-запальничка червоного кольору зі слідами РБК, що поміщена до паперового конверту, завіреного підписами всіх учасників; запальничка коричневого кольору зі слідами РБК, що поміщена до паперового конверту, завіреного підписами всіх учасників; шапка чорного кольору, що поміщена до паперового конверту, завіреного підписами всіх учасників; серветка зі слідами РБК, що поміщена до паперового конверту, завіреного підписами всіх учасників; пальто сірого кольору, що поміщено до спец. пакету KIV6119830, завіреного підписами всіх учасників; продукти харчування (крупи), що поміщені до спец. пакету № KIV6119829, завіреного підписами всіх учасників; засоби гігієни, що знаходяться у полімерному пакеті сірого кольору, що поміщені до спец. пакету KIV6119828, завіреного підписами всіх учасників, які перебувають в камері зберігання Деснянського УП ГУНП у м. Києві, квитанції №003137 та №3419 - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя: ОСОБА_1