КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-сс/824/2447/2025 Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23 грудня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23 грудня 2024 рокуповернуто скаргу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0003242 від 11.05.2024.

Суд мотивував рішення тим, що командир військової частині ОСОБА_7 не надав документи, які підтверджують, що ОСОБА_7 є особою, уповноваженою на представництво інтересів військової частини НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23 грудня 2024 року, мотивуючи тим, що таке рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, позаяк, на думку апелянта, суд першої інстанції може встановити особу та її повноваження за допомогою державної системи електронної ідентифікації «Електронний суду».

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_7 , повідомлений належним чином, не з`явилася, заяв та клопотань не надходило.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів вважає, що такі висновки слідчого судді є обґрунтованими.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Так, частиною 1 ст. 303 КПК України наведено вичерпний перелік випадків і суб`єктів оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача чи прокурора під час досудового розслідування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржене, у тому числі, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Вказана норма передбачає чіткий перелік осіб, які мають право під час досудового розслідування на оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

Як вбачається з матеріалів скарги та переліку додатків до неї, командир військової частини ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді зі скаргою на на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0003242 від 11.05.2024, однак жодних, передбачених п. 2, 3 ч. 3 ст. 58 КПК України, документів, які підтверджували би його повноваження на представництво військової частини НОМЕР_1 до матеріалів поданої до слідчого судді скарги ним не долучено.

При цьому, доводи ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції має можливість ідентифікувати його статус в кримінальному провадженні за допомогою державної системи електронної ідентифікації «Електронний суду», колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до положень ст. 22 КПК України саме на особу, яка звертається зі скаргою, покладено обов`язок доведення свого процесуального статусу, який надає йому право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність в порядку ст. 303 КПК України і такий обов`язок не може бути покладений на слідчого суддю, адже покладення на нього обов`язку самостійно відшукувати інформацію про підтвердження повноважень особи, яка звертається зі скаргою, суперечитиме тим повноваженням, які має слідчий суддя відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України, згідно з якими він встановлює чи має особа відповідний процесуальний статус на подання скарги та залежно від встановленого має право прийняти рішення про повернення скарги з підстав відсутності права на її подачу.

Таким чином, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про повернення скарги ОСОБА_6 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України, оскільки вона подана особою, яка не має права її подавати.

За таких обставин колегія суддів уважає, що ухвала слідчого судді про повернення скарги особі, яка її подала, є законною та обґрунтованою, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23 грудня 2024 року, якою повернуто скаргу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0003242 від 11.05.2024, ? без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її прийняття.

Судді: _______________ _____________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4