ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/444/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1820/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1, 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 18 червня 2025 року стосовно ОСОБА_8 ,-

встановила:

Вказаним вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Семисотка Ленінського району АРК, громадянин України, має вищу освіту, одружений, пенсіонер, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1, 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання:

-за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;

-за ч. 1 ст. 307 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

-за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, остаточно визначено покарання ОСОБА_8 у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового терміну в 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, на період іспитового строку покладено на ОСОБА_8 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Також вирішено питання щодо речових доказів та витрат на проведення судової експертизи.

Згідно вироку, ОСОБА_8 , маючи прямий злочинний умисел направлений на незаконний збут наркотичних засобів, 25.10.2024 приблизно о 09:00 годині, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи за адресою свого мешкання: АДРЕСА_1 , реалізуючи раніше виниклий злочинний умисел, спрямований на незаконний збут наркотичних засобів, діючи в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», а також з корисливих мотивів, під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, незаконно збув ОСОБА_9 , який був залучений до конфіденційного співробітництва з працівниками поліції з додержанням вимог діючого кримінального процесуального законодавства України, наркотичний засіб канабіс, за наступних обставин.

Так, 25.10.2024 в період часу з 08:47 до 09:00 години ОСОБА_8 за попередньою домовленістю з ОСОБА_9 зустрівся з останнім за місцем своєї реєстрації та мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 . Після чого, перебуваючи на подвір`ї вказаного домоволодіння ОСОБА_8 передав ОСОБА_9 полімерний пакет фіолетового кольору, в якому знаходилась обмежена в законному обігу наркотична речовина канабіс, а останній, в свою чергу, в якості оплати за отримані наркотичні засоби, передав ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 400,00 (чотириста) гривень, якими ОСОБА_8 в подальшому розпорядився на власний розсуд. У подальшому, 25.10.2024 о 09:03 годині, перебуваючи на вул. Привокзальній у с-щі Слатине Харківського району Харківської області, ОСОБА_9 добровільно видав працівникам поліції полімерний пакет фіолетового кольору, в якому знаходилась речовина рослинного походження зеленого кольору у сухому стані, яка відповідно до висновку експерта від 29.10.2024 за результатами судової експертизи матеріалів, речовин та виробів є канабісом масою 86,3000 г, який відведено до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено. Маса канабісу в перерахунку на суху речовину складає 77,6700г.У результаті вищевказаних дій ОСОБА_8 незаконно збув ОСОБА_9 наркотичний засіб, обіг якого обмежено канабіс.

Крім того, 07.11.2024, приблизно о 08:50 годині, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою свого мешкання: АДРЕСА_1 , продовжив свою злочинну діяльність, а саме реалізуючи раніше виниклий прямий злочинний умисел, спрямований на незаконний збут наркотичних засобів, діючи в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», а також з корисливих мотивів, під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, незаконно повторно збув ОСОБА_9 , який був залучений до конфіденційного співробітництва з працівниками поліції з додержанням вимог діючого кримінального процесуального законодавства України, наркотичний засіб канабіс, за наступних обставин.

Так, 07.11.2024 в період часу з 08:35 до 08:50 години ОСОБА_8 за попередньою домовленістю з ОСОБА_9 зустрівся з останнім за місцем своєї реєстрації та мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 . Після чого, перебуваючи на подвір`ї вказаного домоволодіння ОСОБА_8 передав ОСОБА_9 два прозорих полімерних пакети, в яких знаходилась обмежена в законному обігу наркотична речовина канабіс, а останній, в свою чергу, в якості оплати за отримані наркотичні засоби, передав ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 400,00 (чотириста) гривень, якими ОСОБА_8 в подальшому розпорядився на власний розсуд. Отже, 07.11.2024 о 08:50 годині, перебуваючи на вул. Привокзальній у с-щі Слатине Харківського району Харківської області, ОСОБА_9 добровільно видав працівникам поліції два прозорих полімерних пакети, в яких знаходилась речовина рослинного походження зеленого кольору у сухому стані, яка відповідно до висновку експерта від 11.11.2024 за результатами судової експертизи матеріалів, речовин та виробів є канабісом масою: 83,5000 г, 38,4232 г, який відведено до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено. Маса канабісу в перерахунку на суху речовину складає: 71,9490 г, 34,5808 г. У результаті вищевказаних дій ОСОБА_8 незаконно повторно збув ОСОБА_9 наркотичний засіб, обіг якого обмежено канабіс.

Крім того, у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не раніше жовтня 2024 року, ОСОБА_8 , маючи прямий умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів з метою збуту, перебуваючи за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , зірвав рослини коноплі, які зростали на території вказаного домоволодіння, таким чином незаконно придбав наркотичний засіб канабіс. Придбані рослини роду «коноплі» ОСОБА_8 у подальшому переніс до підсобної споруди сараю за вищезазначеною адресою, де залишив сохнути, чим здійснив незаконне зберігання наркотичного засобу канабіс, з метою її подальшого збуту. Таким чином, ОСОБА_8 здійснив незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів з метою збуту. У подальшому, під час обшуку, проведеного 07.11.2024 на території приватного домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у підсобній споруді сараї, виявлено речовину рослинного походження у сухому стані, ззовні схожу на рослину коноплі. Відповідно до висновку експерта від 11.11.2024 виявлена речовина за результатами судової експертизи матеріалів, речовин та виробів є канабісом масою 802,4 г, який відведено до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено. Маса канабісу в перерахунку на суху речовину складає: 716,7999 г. Згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я № 188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», вилучена речовина відносяться до наркотичних засобів, обіг яких заборонено, маса вилученої речовини відноситься до великих розмірів.

Крім того, у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не раніше березня 2024 року, ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , звернув свою увагу на мішок з тканини, у якому знаходилась речовина, у вигляді стрижнів коричневого кольору, зовні схожа на порох, що лежала на ґрунті, у зв`язку з чим у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел на незаконне придбання та зберіганні вибухової речовини без передбаченого законом дозволу. Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, направлений на незаконне поводження з вибуховими речовинами, в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 та вимог Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристрої вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічним за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, ОСОБА_8 перебуваючи поблизу свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , підняв знайдену вибухову речовину та сховав до кишені куртки, тим самим незаконно придбав вибухову речовину без передбаченого законом дозволу. Придбану речовину ОСОБА_8 у подальшому переніс до житлового будинку за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , де в подальшому незаконно зберігав її та під час обшуку, проведеного 07.11.2024 на території приватного домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у житловому будинку виявлено речовину у вигляді стрижнів коричневого кольору. Відповідно до висновку експерта від 14.11.2024 виявлена речовина за результатами судової експертизи вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу є вибуховою речовиною метальної дії нітроцелюлозним (бездимним) двохосновним порохом, яка здатна до хімічного перетворення шляхом швидкого згорання з ефектом вибуху при знаходженні її в замкнутому просторі.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 307 КК України, тобто незаконний збут наркотичних засобів.

Крім того, своїми діями ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України, тобто незаконний збут наркотичних засобів вчинений повторно, незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів у великих розмірах з метою збуту, вчинене повторно.

Крім того, своїми діями ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 , кваліфікації кримінального правопорушення, просив скасувати вирок в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтованим застосування ст. 69 КК України та ст. 75 КК України, що потягло безпідставне та неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_8 покарання:

-за ч. 2 ст. 307 КК України у виді 6 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

-за ч. 1 ст. 307 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі;

-за 1 ст. 263 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначити покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом у вироку не наведено в чому саме виразилося щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Щодо особи винного судом встановлено, що ОСОБА_8 скоїв злочин вперше, являється пенсіонером, одружений, має постійне місце проживання, яке знаходиться на території, на яких ведуться (велися) бойові дії відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окуповані російською федерацією, свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину.

Судом не встановлені дані, які позитивно характеризують особу винного і тим самим виключають можливість припустити, що призначаючи більш м`яке покарання здатне забезпечити виправлення ОСОБА_8 .

Таким чином, судом необґрунтовано застосована ст. 69 КК України.

Крім того, при звільненні особи від відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України суд має врахувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, які в сукупності свідчать про можливість виправлення цієї особи без відбування покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 із застосуванням ст. 75 КК України, суд взагалі не мотивував прийняте рішення у вироку щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1, 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України, за які засуджено ОСОБА_8 , відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів.

Таким чином, підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України не вбачається, а висновок суду про щире каяття ОСОБА_8 та активне сприяння розкриттю злочину є невмотивованим.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурор, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно положень ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, проте вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_8 та змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при судовому розгляді застосував процедуру, передбачену ч. 3 ст. 349 КПК України.

За змістом ст. 349 КПК України, суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обставини провадження не оспорюються сторонами у випадку, коли обвинувачений повністю визнає свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні за вказаних в обвинувальному акті обставин, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор, потерпілий та інші учасники судового розгляду не висловлюють жодних заперечень проти встановлених обставин.

Проте суд першої інстанції цих вимог закону під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 не дотримався.

За даними журналу судового засідання, сторони погодилися на порядок дослідження доказів у провадженні, який полягав у допиті обвинуваченого та дослідженні даних щодо його особи, оскільки ОСОБА_8 визнав себе винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів і висловив згоду дати показання.

Проте, як свідчать матеріали кримінального провадження та вирок суду суд першої інстанції обвинувачення у незаконному придбанні, виготовленні та зберіганні особливо небезпечних наркотичних засобів з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів ґрунтується на результатах проведення оперативних закупок.

Як вбачається зі з місту обвинувального атку, ОСОБА_8 , маючи прямий злочинний умисел направлений на незаконний збут наркотичних засобів, 25.10.2024 приблизно о 09:00 годині, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи за адресою свого мешкання: АДРЕСА_1 , реалізуючи раніше виниклий злочинний умисел, спрямований на незаконний збут наркотичних засобів, діючи в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», а також з корисливих мотивів, під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, незаконно збув ОСОБА_9 , який був залучений до конфіденційного співробітництва з працівниками поліції з додержанням вимог діючого кримінального процесуального законодавства України, наркотичний засіб канабіс.

Крім того, 07.11.2024 в період часу з 08:35 до 08:50 години ОСОБА_8 за попередньою домовленістю з ОСОБА_9 зустрівся з останнім за місцем своєї реєстрації та мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 . Після чого, перебуваючи на подвір`ї вказаного домоволодіння ОСОБА_8 передав ОСОБА_9 два прозорих полімерних пакети, в яких знаходилась обмежена в законному обігу наркотична речовина канабіс, а останній, в свою чергу, в якості оплати за отримані наркотичні засоби, передав ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 400,00 (чотириста) гривень, якими ОСОБА_8 в подальшому розпорядився на власний розсуд. У результаті вищевказаних дій ОСОБА_8 незаконно повторно збув ОСОБА_9 наркотичний засіб, обіг якого обмежено канабіс.

Водночас, ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції пояснив, що він раніше не судимий, наркотичних засобів ніколи не вживав, повернувшись додому після перебування як особи, яка має статус внутрішньо-переміщеної особи, з іншої області, прибрав зі свого городу зарослі коноплі та переніс їх до підсобної споруди, без мети збуту. В подальшому, у сел. Слатине, де мешкає ОСОБА_8 , останній зустрів раніше йому не знайомого ОСОБА_9 , який спитав у обвинуваченого де можна знайти «траву для куріння», на що ОСОБА_8 відповів, що у нього в сараї повно такої трави з корінням, і якщо його влаштовує така трава, він може йому її дати за 250 г горілки. ОСОБА_9 погодився, вони прийшли на територію домоволодіння ОСОБА_8 , ОСОБА_9 взяв скільки вважав за потрібне коноплі та дав ОСОБА_8 за це 400 грн, та сказав, що прийде ще.

Отже, як викладені прокурором у формулюванні обвинувачення обставини вчинення ОСОБА_8 інкримінованих йому злочинів, так і показання ОСОБА_8 з цього приводу в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вказують на можливе одержання доказів обвинувачення внаслідок провокації злочину, відповідно до критеріїв визначених Європейським Судом з прав людини.

Згідно чинної практики Європейського суду з прав людини, викладеної зокрема у справі «Раманаускас проти Литви» йдеться проте, що суд повинен вживати заходів з перевірки чи не було у таких випадках факту підбурювання оскільки це, як випливає зі ст.6 Конвенції, є недопустимим.

У цьому ж рішенні визначено, що підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений. Крім того, якщо діяльність негласних агентів усе ж можлива за наявності чітких обмежень та гарантій від зловживань, використання доказів, отриманих унаслідок підбурювання з боку поліції, не можна виправдати суспільним інтересом, оскільки в такому випадку обвинувачений із самого початку може бути позбавлений права на справедливий судовий розгляд справи.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини питання щодо допустимості доказів у справі це насамперед предмет регулювання національного законодавства і, як правило, саме національні суди уповноважені давати оцінку наявним у справі доказам. Суд, зі свого боку, повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим. У такому випадку Суд зобов`язаний не визначати, чи певні докази було отримано незаконно, а перевіряти, чи така «незаконність» не спричинила порушення іншого права, гарантованого Конвенцією.

При цьому у справі «Худобін проти Росії» цей суд констатував, що Конвенцією не заборонено використовувати на стадії попереднього розслідування такі джерела, як анонімні інформатори, якщо це виправдано характером злочину. Однак використання надалі таких джерел інформації судом для обґрунтування обвинувального вироку буде правомірним тільки в тому разі, коли є належні й достатні гарантії недопущення зловживань, зокрема коли встановлена чітка та прозора процедура надання дозволу на застосування таких оперативно-розшукових заходів, їх здійснення та контролю за цими діями. Хоча зростання рівня організованої злочинності й потребує адекватного реагування, право на справедливий судовий розгляд справи, зокрема на належне здійснення правосуддя, поширюється на всіх осіб незалежно від тяжкості вчинених ними злочинів. Гарантування права на справедливе здійснення правосуддя є однією з правових основ демократичного суспільства; ігнорування цього права не може виправдати поставлену мету.

Використовуючи такі ж критерії при постановленні рішення у справі «Ванян проти Росії», Європейського суду з прав людини констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в цій справі мав місце факт оперативної закупівлі наркотиків, що, на його думку, було підбурюванням, хоча відповідний оперативно-розшуковий захід провела приватна особа під прикриттям, організували та контролювали його здійснення правоохоронні органи.

Поряд з цим, згідно ч.2 ст.246 КПК України негласні слідчі (розшукові) дії проводяться виключно у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, у випадках, якщо відомості про злочин та особу, яка його вчинила, неможливо отримати в інший спосіб.

Чинний процесуальний кодекс України передбачає, що контрольована закупка є законною при дотриманні наступних умов: здійснення в рамках кримінального провадження щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину; проведення особою, якій надане таке право; прийняття рішення про проведення прокурором.

Викладена вище позиція Європейського суду з прав людини прямо втілена у чинній ст.271 КПК України. Так, ч.3 вказаної статті встановлює, що під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона би не вчинила, як би слідчий цьому не сприяв, або з цією самою метою впливати на її поведінку насильством, погрозами, шантажем. Ця ж норма передбачає, що здобуті в такий спосіб речі і документи не можуть бути використані у кримінальному провадженні.

Крім того, ч.7 ст.271 КПК України встановлює вимогу, що прокурор у своєму рішенні про проведення контролю за вчиненням злочину, крім відомостей, передбачених ст.251 цього Кодексу, зобов`язаний викласти обставини, які свідчать про відсутність під час негласної слідчої (розшукової) дії провокування особи на вчинення злочину.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, підбурювання до вчинення злочину (провокація) визнається порушенням гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) права особи на справедливий судовий розгляд.

Згідно з визначенням, закріпленим у Рішенні Суду від 9 червня 1998 року у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії», підбурювання з боку правоохоронних органів має місце тоді, коли працівники таких органів або особи, які діють за їх вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений.

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Банніков проти Російської Федерації» від 04 листопада 2010 року, «Веселов та інші проти Російської Федерації» від 02 жовтня 2010 року, застосування особливих методів ведення слідства - зокрема, агентурних методів - саме по собі не може порушувати право особи на справедливий суд. Ризик провокації з боку працівників правоохоронних органів, викликаний вказаними методами, означає, що їх використання повинно бути суворо регламентованим. Для застосування цих методів у правоохоронних органів мають бути докази на підтвердження аргументу схильності особи до вчинення злочину.

Так, для визначення провокації злочину Європейський суд встановив, зокрема, такі критерії: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину, наприклад, прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування, підвищення ціни вище середньої; чи був би скоєний злочин без втручання правоохоронних органів; вагомість причин проведення оперативної закупівлі, чи були у правоохоронних органів об`єктивні дані про те, що особа була втягнута у злочинну діяльність і ймовірність вчинення нею злочину була суттєвою.

З урахуванням наведених критеріїв, суд першої інстанції, з огляду на показання обвинуваченого та висунуте йому обвинувачення, має перевірити, яку дійсну мету переслідував ОСОБА_9 , звертаючись до ОСОБА_8 з приводу продажу йому наркотичних засобів, та чи не мали дії ОСОБА_9 та працівників поліції ознаки провокації злочину, тобто цілеспрямованого схиляння обвинуваченого до збуту наркотичних засобів з метою відкриття кримінального провадження та отримання доказів, і чи вчинив би ОСОБА_8 такий злочин в іншому випадку.

При цьому суд не дослідив ґрунтовність дій працівників поліції після збуту ОСОБА_8 під їх контролем наркотичних засобів 25.10.2024 ОСОБА_9 , після якого обвинувачений не був затриманий та грошові кошти не були вилучені, а також які організували проведення у ОСОБА_8 і другої оперативної закупки наркотичних засобів 07.11.2024.

Таким чином, для з`ясування та перевірки зазначених обставин, які безпосередньо впливають на правову кваліфікацію дій обвинуваченого, суд першої інстанції мав би дослідити докази в даному провадженні в повному обсязі з наданням їм оцінки відповідно до ст. 94 КПК України, а не обмежуватись допитом обвинуваченого в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, який суд фактично провів формально, оскільки обставини, що стали передумовою для придбання та зберігання ОСОБА_8 наркотичних засобів саме з метою збуту, не встановив.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом були порушені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_8 .

Наведене, на думку колегії суддів, свідчить про порушення процесуальних прав обвинуваченого на справедливий судовий розгляд справи, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки перешкодили суду ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення як того вимагає положення ст.370 КПК України.

Виходячи із змісту положень ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і зобов`язаний повторно дослідити лише ті обставини, які під час кримінального провадження були встановлені, але дослідженні судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

У даному випадку апеляційний суд позбавлений можливості переглянути вирок суду в частині спростування факту підбурювання шляхом повторного дослідження вказаних обставин кримінального провадження, оскільки суд першої інстанції не з`ясовував їх.

Тому, виходячи із передбачених ч.6 ст.9, п.13 ч.1 ст.7 КПК України загальних засад кримінального провадження, з метою забезпечення учасникам судового процесу право на справедливий судовий розгляд справи, ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому розгляді обвинувального акта відносно ОСОБА_8 суду першої інстанції необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, та за умови незміни обсягу висунутого ОСОБА_8 обвинувачення належним чином перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора щодо безпідставного застосування положень ст. 75 КК України при призначенні ОСОБА_8 покарання, та ухвалити рішення, яке б відповідало вимогам кримінального і кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, п. 6 ч. 1 ст. 407, п. 2 ч. 1 ст. 410, ст. 415 України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 18 червня 2025 року стосовно ОСОБА_8 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: