У Х В А Л А

04 вересня 2025 року Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Білоцерківського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 по матеріалам кримінального провадження №0001913 від 02.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, про арешт майна,-

У С Т А Н О В И В:

03.09.2025 до слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 надійшло клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Білоцерківського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 по матеріалам кримінального провадження №0001913 від 02.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, про арешт майна.

Клопотання обґрунтоване тим, що 02.09.2025, приблизно о 14 год 30 хв ОСОБА_5 , 2000 року народження, перебуваючи за місцем свого проживання, що адресою: АДРЕСА_1 , де під час сварки зі свою неповнолітньою сестрою ОСОБА_6 , 2008 року народження, з невстановлених на даний час мотивів, наніс декілька ударів в область шиї та тіла останньої, внаслідок чого неповнолітня ОСОБА_6 померла на місці. 02.09.2025 під час проведення огляду місця події, а саме приміщення під`їзду № 2 за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено: ніж з слідами речовини бурого кольору, змиви речовини бурого кольору зі сходів між 1 та 2 поверхом, змиви речовини бурого кольору зі підлоги на 2 поверсі. Крім цього, 02.09.2025 проведено огляд приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: змив речовини бурого кольору зі шпалер при вході, мобільний телефон марки «Samsung», мобільний телефон марки «iPhone» зі слідами речовини бурого кольору.

У судове засідання старший слідчий та прокурор не прибули, про день, час та місце розгляду клопотання повідомлені належним чином, надали до суду заяву, в якій просять розглянути клопотання у їх відсутністі, а також в своїй заяві вказали, що клопотання підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_7 , в рамках кримінального провадження № 0001913 від 02.09.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, просить розглядати клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, яке належить підозрюваному, без його участі. Проти накладення арешту не заперечує.

ОСОБА_8 просить розглядати клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, без його участі. Проти накладення арешту не заперечує.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Так, слідчим відділом Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню за № №0001913 від 02.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, про арешт майна.

02.09.2025 постановою слідчого вищеперераховані вилучені речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Крім того в клопотанні старшим слідчим доведено, що з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження вказаного майна з метою збереження речових доказів, необхідно накласти арешт на ніж, шорти, мобільні телефони, оскільки вище перераховані речі, можуть бути речовими доказами у провадженні, мають значення для встановлення обставин вчинення умисного вбивства, а відтак існують ризики його приховування, пошкодження або знищення.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, арешт майна - це один із заходів забезпечення кримінального провадження, суть якого полягає у тимчасовому позбавленні підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Арешт майна носить тимчасовий характер, оскільки остаточне рішення про те, що належить вчинити з майном, яке арештоване, буде вирішено судом при ухваленні вироку (ст. 368 КПК).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно зі ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні. підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби та знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна застосовується для забезпечення збереження речових доказів.

Судом встановлено, що вилучене майно має безпосереднє значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, оскільки на вилучених речах може міститись інформація, що підтверджує або спростовує причетність особи до вбивства.

Згідно зі ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Втручання у це право можливе лише в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом.

Суд враховує, що злочин, який розслідується, є особливо тяжким умисне вбивство (ч.1 ст.115 КК України), що становить значну суспільну небезпеку. Накладення арешту на вилучене майно є необхідним і виправданим заходом для досягнення законної мети забезпечення належного розслідування та збереження речових доказів.

Баланс між суспільним інтересом у розслідуванні умисного вбивства та приватним інтересом особи у володінні майном дотримано. Обмеження права власності має тимчасовий характер і може бути переглянуте судом.

Беручи до уваги вище викладене, та враховуючи, що вищевказані вилучені речі, є матеріальними об`єктами, які можуть зберігати на собі сліди вчинення злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та клопотання старшого слідчого, підлягає задоволенню.

Вказані обставини є достатніми підставами, передбаченими ст. 98, п. 3, п. 1, п 4 ч. 2 ст. 167, 170,175, 309, 371, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, для арешту тимчасово вилученого майна,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Білоцерківського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 по матеріалам кримінального провадження №0001913 від 02.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене в ході огляду 02.09.2025 приміщення під`їзду № 2 за адресою: АДРЕСА_2 , майно: ніж зі слідами речовини бурого кольору, що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Накласти арешт на тимчасово вилучене в ході огляду 02.09.2025 в ході огляду приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , майно: мобільний телефон марки «Samsung», що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та мобільний телефон марки «iPhone» зі слідами речовини бурого кольору, що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .ї

Накласти арешт на тимчасово вилучене 02.09.2025 в ході особистого обшуку затриманого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 майно: шорти зі слідами речовини бурого кольору, що належать останньому.

Заборонити використання та розпорядження вказаного у п.п. 1 3 майна, а у разі необхідності дозволити використовувати його для проведення судових експертиз та слідчих (розшукових) дій.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддяОСОБА_9