Справа № 344/8143/25
Провадження № 1-кс/344/3542/25
У Х В А Л А

09 травня 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , власника майна ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про накладення арешту на майно,-

В С Т А Н О В И В:

в клопотанні вказано, що Слідчим відділом Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000603 від 02.04.2025, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що до Івано-Франківського РУП надійшла заява ОСОБА_5 про те, що невідомі особи, діючи за попередньою змовою групою осіб, шляхом обману, під приводом продажу генератора, незаконно заволоділи грошовими коштами заявника в сумі 49 389 грн, які останній, будучи введеним в оману, добровільно перерахував на рахунок наданий йому у повідомленні, а саме: НОМЕР_1 . В ході досудового розслідування встановлено, що вказаний рахунок належить ФОП ОСОБА_6 , а також встановлено, що останній використовує у своїй діяльності рахунок НОМЕР_2 . В подальшому через деякий час детально оглянувши генератор та запустивши його потерпілий виявив, що він зовсім не відповідає заявленим характеристикам та не видає заявлену напругу у 6,5 кіловат після чого почав телефонувати на НОМЕР_3 номер телефону, який був зазначений у СМС повідомленні, однак безуспішно та зрозумів, що став жертвою. Після цього потерпілий намагався зв`язатись із представниками інтернет-магазину, де в подальшому потерпілому зателефонувала особа із мобільного телефону НОМЕР_4 , яка представилась, як ОСОБА_7 та представилась власником складів, де зберігаються генератори. Крім цього до потерпілого телефонували з номеру НОМЕР_5 та представились як ОСОБА_3 співвласник інтернет-магазину. 07.05.2025 року у період з 07.08 год по 09.45 год, на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду про надання дозволу на проведення обшуку за місце проживання одного з можливих фігурантів за адресою АДРЕСА_1 , а саме ОСОБА_3 слідчим було проведено санкціонований обшук, в ході якого було виявлено та вилучено банківські карти, мобільні телефони та грошові кошти. Вказані речі та грошові кошти 07.05.2025 року визнані речовими доказами в межах кримінального провадження № 0000603. Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження накладення арешту на майно може призвести до його можливого приховування, пошкодження, зникнення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню. Метою накладення арешту є збереження речових доказів.

Слідчий в судове засідання не з`явився. Просив про розгляд клопотання без його участі. Клопотання підтримав повністю.

В судовому засіданні адвокат заперечував задоволення клопотання, ОСОБА_3 не має відношення до кримінального правопорушення, він не перебуває в статусі підозрюваного чи свідка в кримінальному провадженні, є підприємцем, не було телефонного з`єднання з потерпілим, телефони не мають відношення до справи, просив відмовити в задоволенні клопотання. До матеріалів клопотання адвокатом долучено податкові декларації платника податків ОСОБА_3 за звітний період 2022, 2023 рр., Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та витяг №13711 з реєстру платників податків, договір купівлі-продажу квартири, на підтвердження законності отримання вилучених коштів.

Власник майна в судовому засіданні надав пояснення, що він давно працює, має інтернет-магазин, немає відношення до продажу генератора, в нього не було такого клієнта, не є співвласником фірми, що вказана в клопотанні, відправляє та працює від свого імені як ФОП, телефони вилучені належать дітям, сприяв та буде надавати слідству інформацію, через вилучення банківських карток та інших речей робота паралізована, просив відмовити.

Відповідно до ст. 170 Кримінального процесуального Кодексу України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

07.05.2025 року складено протокол обшуку, в ході якого вилучено грошові кошти, речі та предмети, які зазначені в протоколі.

Постановою від 07 травня 2025 вилучені в ході обшуку грошові кошти, речі та предмети визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000603.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається, з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.ч.10-11 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У відповідності до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У порушення вимог пункту 1 частини другої статті 171 КПК України, у клопотанні відсутнє обґрунтування необхідності арешту майна, з огляду на те, що метою його застосування є збереження речових доказів, зокрема щодо відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

В клопотанні слідчим не обґрунтовано належними правовими підставами, що майно зазначене в клопотанні є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Отже обов`язок доведення перед судом наявності правових підстав клопотання процесуальним законом покладено безпосередньо на суб`єкта відповідного клопотання.

Таким чином, клопотання за формою та змістом не відповідає вимогам процесуального закону, що ставляться до такого виду клопотань, клопотання не обґрунтовано належними правовими підставами.

Слідчим не обгрунтовано належними правовими підставами накладення арешту на вказане майно.

Крім того, заходи забезпечення не є пропорційними інформації за змістом ЄРДР.

Кримінально-правова кваліфікація дій за змістом ЄРДР не відповідає фактичним обставинам щодо не задоволення потерпілим якостям речі.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,

П О С Т А Н О В И В :

в задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1