Житомирський апеляційний суд
Справа №294/519/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/636/25
Категорія ст.331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Романівського районного суду Житомирської області від 08 травня 2025 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 08 травня 2025 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 06 липня 2025 року з визначеним розміром застави 20 розмірів прожиткового мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 грн. та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

Суд своє рішення обґрунтував тим, що ризики, які були встановлені при застосуванні запобіжного заходу, не зменшилися і вони виправдовують тримання під вартою ОСОБА_6 .

Крім того, враховуючи майновий стан обвинуваченого визначено заставу у розмірі 60 560 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вказує, що ризики вказані прокурором є голослівними.

Наголошує на тому, що суд не взяв до уваги його доводи про зміну запобіжного заходу.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні Романівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.4 ст. 185, ч.1 ст.361 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Згідно вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Доводи апелянта, що ризики не доведені прокурором є помилковими, оскільки зважаючи на покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у випадку визнання його винуватим, співставляючи можливі негативні для нього наслідки у вигляді засудження до покарання у виді позбавлення волі, ризик переховування від суду є достатньо високим.

Також, обвинувачений ОСОБА_6 може впливати на свідків у кримінальному провадженні, зокрема, шляхом умовлянь змінити показання чи погроз з цією метою.

Крім того, стороною обвинувачення доведено існування ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_6 раніше вчиняв кримінальні правопорушення, а також тим, що злочинні дії, які ставляться йому у провину, уже утворюють множинність злочинів.

Апеляційний суд враховує і те, що стосовно ОСОБА_6 в суді перебувають інші кримінальні провадження за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 185 КК України, а також проводиться досудове розслідування за ч.5 ст. 407 КК України, що дає обґрунтовані підстави для висновку, що застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання встановленим ризикам.

Фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст.361 КК України, одне з яких є тяжким злочином, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк до 8 років, свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, врахувавши майновий та сімейний стан обвинуваченого, суд визначив обвинуваченому мінімальний розмір застави.

Таким чином, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останньому та неможливості застосування менш суворого запобіжного заходу.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування або зміни ухвали суду колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Романівського районного суду Житомирської області від 08 травня 2025 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: