Справа № 562/3646/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

08.07.2025 року

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Здолбунів Рівненської області кримінальне провадження №0000335 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Здолбунів Рівненської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , раніше судимого востаннє 19 жовтня 2018 року Здолбунівським районним судом Рівненської області за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі та звільненого 22 грудня 2020 року умовно-достроково,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

в с т а н о в и в :

27 серпня 2024 року приблизно о 20:30 годині (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_6 , перебуваючи неподалік баків для сміття, які розташовані поблизу заправочної станції «WOG» по вул.Коперника в м.Здолбунів Рівненської області, в ході словесного конфлікту, який виник на ґрунті раптово виниклих неприязнених відносин, умисно наніс малолітньому ОСОБА_4 взутою ногою один удар в область правої кінцівки, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалого розладу здоров`я у виді перелому проксимального відділу великогомілкової кістки, закритого перелому горбистості великогомілкової кістки правої гомілки зі зміщенням.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину в скоєному кримінальному правопорушенні не визнав та по суті показав, що 27 серпня 2024 року у вечірню пору доби він проходив повз баків для сміття, які розташовані поблизу заправочної станції «WOG» по вул.Коперника в м.Здолбунів Рівненської області, та помітив як невідомі йому особи б`ють скло, яке там знаходилось. Після того, як він зробив підліткам зауваження, то частина хлопців побігла в одну сторону, а потерпілий ОСОБА_4 в іншу. Коли він біг за ОСОБА_4 , то останній перечепився за рослини та впав. При цьому під час бігу він жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_4 не наносив та не бив його взутою ногою в область правої кінцівки. Виявлене у потерпілого ушкодження у виді перелому правої гомілки виникло саме від падіння. Цивільні позови потерпілого та прокурора про відшкодування завданої шкоди не визнає та просить відмовити.

Оцінюючи зібрані в справі докази, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності суд, незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини в заподіянні тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості ОСОБА_4 , яке розцінює як обраний ним в суді спосіб захисту, вважає, що вина обвинуваченого в скоєному кримінальному правопорушенні доведена повністю.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 показав, що 27 серпня 2024 року він зустрівся зі своїми друзями та вони вирішили прогулятися. Проходячи неподалік смітників вони помітили лобове скло від автомобіля та почали кидати по ньому камінням. Через деякий час до них підійшов ОСОБА_6 і сказав, що це його двір та необхідно прибрати розбите скло, на що він відмовився. Коли ОСОБА_6 почав підходити до нього, запитуючи «Ти думаєш, що я тебе не дожену?», то він злякався та побіг у сусідній двір, а потім на город і як біг, то відчув удар в праву ногу та впав і вже не зміг піднятися. Одразу почали збиратися люди, пізніше прийшли його батьки, а потім його забрали в лікарню, де був виявлений перелом правої гомілки. Указане ушкодження виникло не від падіння, а саме від удару, який наніс обвинувачений.

Законний представник потерпілого ОСОБА_5 показала, що про подію дізналася від сина, який їй зателефонував і повідомив, що йому зламали коліно. Коли прийшла на місце події, то побачила, що її син ОСОБА_4 лежить на асфальті біля городів, де також перебував ОСОБА_6 . Поведінка останнього була «неадекватною», він сміявся і казав якісь нісенітниці, що у її сина немає ніяких ушкоджень. До лікарні з сином поїхав її чоловік ОСОБА_8 , де виявили перелом правої гомілки, через що син тривалий час проходив лікування, спочатку стаціонарне, а потім вдома, проходив курси реабілітації, щоб відновити рухливість колін, та на даний час змушений ходити з палицею. Заявлений в інтересах малолітнього сина цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 завдану матеріальну шкоду в сумі 20030,74 грн., моральну шкоду в сумі 50000 грн. та понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. підтримує повністю.

Показання потерпілого щодо обставин події підтверджуються показами малолітніх свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , який, зокрема, підтвердив ті обставини, що потерпілий ОСОБА_4 впав відразу після того, як ОСОБА_6 наніс потерпілому удар ногою.

Вина обвинуваченого у скоєному підтверджується також дослідженими судом письмовими доказами та протоколами слідчих дій, зокрема:

- реєстрацією повідомлення ОСОБА_5 про нанесення невідомою особою 27 серпня 2024 року о 20:30 годині між будинками по АДРЕСА_2 удару по коліну правої ноги для її малолітнього сина ОСОБА_4 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 12 вересня 2024 року за участі малолітнього потерпілого ОСОБА_4 , під час якого останній показав обставини нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29 вересня 2024 року, під час якого свідок ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_6 як особу, яка 27 серпня 2024 року поблизу сміттєвих баків неподалік заправочної станції «WOG» по вул.Коперника в м.Здолбунів Рівненської області спричинила тілесні ушкодження хлопцю-підлітку,

- протоколом проведення слідчого експерименту від 16 жовтня 2024 року за участі свідка ОСОБА_13 , під час якого останній показав обставини нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілому;

- картою виїзду швидкої медичної допомоги, за якою зі слів травмованого ОСОБА_4 він втікав від дорослого чоловіка, з яким конфліктував, і той вдарив його по ногах.

Відповідно до висновку експерта №102 за даними медичної карти №10389 при госпіталізації 27 серпня 2024 року ОСОБА_4 в «ортопедо-травматологічний центр» КП «Рівненська обласна дитяча лікарня» у останнього лікарями діагностовано «Перелом проксимального відділу великогомілкової кістки. Закритий перелом горбистості великогомілкової кістки правої гомілки зі зміщенням».

Тілесні ушкодження у малолітнього ОСОБА_4 виникли не менш як від однієї травматичної дії (удару) тупого предмету з обмежуючою поверхнею (без відображення індивідуальних особливостей травмуючої поверхні), що цілком можливо при нанесенні удару взутою ногою сторонньої особи у вказану ділянку правої нижньої кінцівки потерпілого, з достатньою силою спричинення (нанесення) характерною для виникнення даних тілесних ушкоджень та згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17 січня 1995 року, відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалого розладу здоров`я.

Ураховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень у малолітнього ОСОБА_4 виникнення їх при самопадінні з висоти власного зросту з подальшим падінням на тверду поверхню чи сторонні предмети - маловірогідно, а механізм виникнення у нього тілесних ушкоджень, який він показав під час проведення з ним слідчого експерименту, не суперечить судово-медичним даним їх виникнення.

Аналогічні висновки містяться у висновку експерта №120, за якими враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень у малолітнього ОСОБА_4 механізм виникнення у нього тілесних ушкоджень, який показав свідок ОСОБА_13 під час проведення з ним слідчого експерименту, не суперечить судово-медичним даним їх виникнення.

Допитаний в судому засіданні експерт ОСОБА_14 свої висновки підтвердив повністю та пояснив, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження не могли утворитися від самопадіння, підніжки, поштовху чи падіння з прискоренням, а виникли виключно від удару.

Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Досліджені судом докази в їх сукупності повністю спростовують доводи обвинуваченого та показання свідка ОСОБА_15 про те, що потерпілий отримав тілесні ушкодження від падіння під час бігу, зачепившись за «хризантеми», а інших доказів обвинуваченим та його захисником не надано.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_6 своїми умисними діями, які виразилися в спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягнуло за собою наслідків, передбачених у статті 121 Кримінального кодексу України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України.

При обранні міри покарання обвинуваченому суд відповідно до положень ст.65 КК України враховує, що кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується, згідно ст.12 КК України, є нетяжким злочином, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше судимий за злочини проти власності, покарання за які він відбув.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Таку сукупність встановлених обставин в справі суд вважає підставою для застосування відносно обвинуваченого ст.75 КК України з покладенням на нього певних обов`язків, оскільки, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, поведінку потерпілого, що спровокувала злочинні дії обвинуваченого, особу винного, який під час досудового розслідування визнавав свою вину в скоєному та щиро каявся, суд вважає, що його виправлення можливе без відбування покарання, але в умовах постійного контролю за його поведінкою з боку уповноваженого органу з питань пробації.

При визначенні тривалості іспитового строку суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, вид і строк призначеного основного покарання, обставин, що характеризують обвинуваченого, середовище, в якому він перебуває.

Щодо цивільного позову прокурора в інтересах Національної служби здоров`я України до ОСОБА_6 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до положень ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

З роз`яснень, які містяться в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України (ч.3 ст.1206 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій.

За інформацією КП «Рівненська обласна дитяча лікарня» Рівненської обласної ради від 24 вересня 2024 року потерпілий ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному центрі в період з 27 серпня 2024 року по 10 вересня 2024 року, що складає 14 ліжко-днів вартістю одного ліжка/дня 2407,56 грн., та на стаціонарне лікування останнього витрачено 33705,84 грн., джерелом фінансування яких є кошти Національної служби здоров`я України (державний бюджет) згідно договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій та кошти обласного бюджету в частині покриття витрат на комунальні послуги.

Понесені Комунальним підприємством «Рівненська обласна дитяча лікарня» витрати на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення ОСОБА_6 не відшкодовані.

З огляду на викладене позовні вимоги прокурора є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заявленого законним представником потерпілого ОСОБА_5 в інтересах малолітнього ОСОБА_4 цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди суд дійшов таких висновків.

Згідно положень ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Долучені ОСОБА_5 до позовної заяви квитанції до платіжної інструкції та фіскальні чеки підтверджують придбання ліків та медичних препаратів лише на суму 18398,34 грн., а тому з огляду на положення ст.1166 ЦК України позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Згідно з ст.23 ЦК України, роз`яснень, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин, враховуються вимоги розумності і справедливості.

На обґрунтування завданої моральної шкоди потерпілий вказує на те, що він внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6 зазнав фізичного болю, отримав перенасичення негативними емоціями і психічними переживаннями, що призвело до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок та бажань у фізичному розвитку шляхом відвідування спортивних секцій.

Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

З огляду на викладене та з урахуванням обставин справи суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_5 в частині стягнення моральної шкоди є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню сумі 20000 грн.

Процесуальні витрати законного представника малолітнього потерпілого на надання правничої допомоги становлять 5000 грн., що підтверджується договором від 01 листопада 2024 року, платіжною інструкцією №@PL898022 та актом приймання-передачі послуг від 14 листопада 2024 року, які відповідно до положень ч.1 ст.124 КПК України підлягають стягненню на користь потерпілого.

Речові докази в справі відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.368-371, 374, 395 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 /два/ роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 /одного/ року не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Зобов`язати ОСОБА_6 відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку у законну силу не обирати.

Цивільний позов прокурора в інтересах Національної служби здоров`я України до ОСОБА_6 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, задоволити.

Стягнути з ОСОБА_6 (РНОКПП відсутній, зареєстрований по АДРЕСА_1 ) до Державного бюджету України понесені Комунальним підприємством «Рівненська обласна дитяча лікарня» витрати на стаціонарне лікування ОСОБА_4 в розмірі 33705 (тридцять три тисячі сімсот п`ять) грн. 84 коп.

Цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_5 в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 (РНОКПП відсутній, зареєстрований по АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована по АДРЕСА_3 ) 18398 (вісімнадцять тисяч триста дев`яносто вісім) грн. 34 коп. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди, 20000 (двадцять тисяч) грн. моральної шкоди та 5000 (п`ять тисяч) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У решті вимог позивача відмовити.

Документи кримінального провадження №0000335 залишити в справі протягом усього часу їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Здолбунівський районний суд Рівненської області протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Суддя: