Справа №591/2651/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/211/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 19 березня 2025 року, якою до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 19 березня 2025 року, на задоволення клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Сумській області ОСОБА_9 , до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України ОСОБА_7 , було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16 травня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання сторони захисту про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту було відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 19 березня 2025 року змінити та застосувати до його підзахисного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, характеризується виключно з позитивного боку, у нього є чисельні відзнаки за участь у суспільно - культурному житті Сумщини, він має постійне місце проживання та сталі соціальні зв`язки, на його утриманні перебуває малолітня дитина та престаріла бабуся. Всі зібрані докази знаходяться у матеріалах кримінального провадження, до яких ОСОБА_7 доступу не має, а тому, вплинути на хід проведення досудового розслідування не зможе. При цьому, підозрюваний співпрацює зі слідством, надає пояснення, які не мають суттєвих розбіжностей з зібраними доказами та показаннями осіб, які пов`язані з даною справою, а тому, впливати на них потреби немає.

За таких обставин, як вважає захисник, висновки слідчого судді щодо наявних ризиків є перебільшеними а застосований до підозрюваного запобіжний захід не є співмірним з фактичними обставинами справи.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника - ОСОБА_8 на підтримку вимог апеляційної скарги, прокурора, який вважав оскаржувану ухвалу законною, обґрунтованою та просив залишити її без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст.177,178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

На думку колегії суддів при вирішенні питання щодо застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, слідчим суддею вищезазначені вимоги Закону було дотримані в повному обсязі.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що СВ УСБ України в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000040від 24 лютого 2025 року, в якому 17 березня 2025 року ОСОБА_7 було затримано у порядку ст. 208 КПК України, і в цей же день останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, а саме, що у період часу з 20 лютого 2025 року по 09 березня 2025 року умисно, використовуючи месенджер «Telegram», поширював інформацію розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану.

В рамках вказаного провадження, до слідчого судді звернувся слідчий з клопотанням про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави, яке вмотивовано обґрунтованістю повідомленої ОСОБА_7 підозри та наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Перевіряючи доводи вказаного клопотання, з врахуванням доданих до нього доказів, слідчим суддею було встановлено, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому злочину та наявність обставин, які вказують на існування ризиків, передбачених п.п.1, 2, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України з врахуванням покарання, яке загрожує підозрюваному у разі доведеності його вини, фактичних обставин злочину, за яким йому оголошено підозру, доданих до клопотання доказів, в тому числі, і результатів проведених відносно останнього НСРД, при цьому, обставин на підтвердження ризику незаконного впливу на свідків, слідчим суддею встановлено не було.

Саме з врахуванням зазначеного, слідчий суддя і дійшов висновку про доцільність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та задовольнив подане слідчим клопотання, з чим погоджується і колегія суддів, та ставити під сумнів правильність такого висновку, підстав не вбачає.

При цьому, доводами апелянта правильність таких висновків слідчого судді не спростовано, оскільки захисник не вказує на існування безумовних обставин, які не були враховані при прийнятті оскаржуваної ухвали та свідчили б про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж просив у клопотанні слідчий.

В той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також, за наявності того, що злочин, передбачений ч.2 ст. 114-2 КК України, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , є найбільш небезпечним посяганням на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад, що свідчить про підвищену його суспільну небезпечність, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є виправданим.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,407,418,419,422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 19 березня 2025 року, якою до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4