Справа № 595/1244/16-к
Провадження № 1-кп/595/15/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Бучач кримінальне провадження № 0000025 від 20 січня 2014 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Бучацького районного суду Тернопільської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000025, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 січня 2014 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Згідно з обвинувальним актом, досудовим розслідуванням встановлено, що 19 січня 2014 року ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу магазину «Торговий світ» у м. Бучач по вул. Галицька, 46, зустрівся із ОСОБА_6 (анкетні дані якого змінено) і під час їхньої розмови у ОСОБА_4 винник злочинний намір, направлений на зберігання з метою збуту, а також збут особливо небезпечного наркотичного засобу.

Реалізуючи свій злочинний намір, 19 січня 2014 року о 15 год. 00 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу магазину «Торговий світ» в м. Бучач по вул. Галицька, 46, в порушення вимог ст.7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» в редакції від 11.08.2013, які встановлюють загальний порядок здійснення діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, незаконно збув ОСОБА_6 (анкетні дані якого змінено) за гроші в сумі 120 грн подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору, яка має ботанічні ознаки рослини коноплі, містить тетрагідроканабінол і є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,97 грама, який знаходився в паперовому згортку.

Згідно ст.ст.2, 7 ЗУ «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» в редакції від 11.08.2013 та Списку № 1, Таблиці № 1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, канабіс віднесений до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.

Крім цього, 29 квітня 2014 року ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу приміщення будинку № 19А по вул. Галицькій в м. Бучач, зустрівся із ОСОБА_6 (анкетні дані якого змінено) і під час їхньої розмови у ОСОБА_4 винник злочинний намір, направлений на зберігання з метою збуту, а також збут особливо небезпечного наркотичного засобу.

Реалізуючи свій злочинний намір, 29 квітня 2014 року, приблизно о 21-22 год., ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу приміщення будинку № 19А по вул. Галицькій в м. Бучач, в порушення вимог ст.7 ЗУ «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» в редакції від 11.08.2013, які встановлюють загальний порядок здійснення діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, незаконно збув ОСОБА_6 (анкетні дані якого змінено) за гроші в сумі 150 грн подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору, яка має ботанічні ознаки верхівкових частин рослини коноплі, містить каннабіноїди, зокрема тетрагідроканабінол, і є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,45 грама, який знаходився в паперовому згортку.

Згідно статей 2, 7 ЗУ «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» в редакції від 11.08.2013 та Списку № 1, Таблиці № 1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, канабіс віднесений до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.

Крім цього, 27 червня 2014 року, приблизно о 19 год. 21 хв., у ОСОБА_4 під час спілкування з ОСОБА_6 (анкетні дані якого змінено), шляхом надсилання йому текстового повідомлення зі сторінки в соціальній мережі «В контакті» через всесвітню мережу загального доступу «Інтернет», виник злочинний намір, направлений на зберігання з метою збуту, а також збут особливо небезпечного наркотичного засобу.

Реалізуючи свій злочинний намір, 27 червня 2014 року, о 21 год. 30 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи в м. Бучач на автобусній станції, в порушення вимог ст.7 ЗУ «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» в редакції від 11.08.2013, які встановлюють загальний порядок здійснення діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, незаконно збув ОСОБА_6 (анкетні дані якого змінено), передавши водієм рейсового автобуса, проїжджаючого через м. Бучач в м. Тернопіль, який не був обізнаний із протиправним умислом ОСОБА_4 , подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору, яка має ботанічні ознаки рослини коноплі, містить наркотично активний компонент тетрагідроканабінол, суміш канабіноїдів (канабінол та канабідіол) і є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 18,08 грам, який знаходився в паперовому згортку та паперовій коробці, за гроші в сумі 450 грн, які 27 червня 2014 року о 20 год. 05 хв., ОСОБА_6 (анкетні дані якого змінено) через термінал ТS201448, який знаходиться в банку «ПриватБанк» за адресою в м. Тернопіль по вул. Руська, 19, перерахував на банківський рахунок № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 .

В подальшому, 27 червня 2015 року, приблизно о 24 год., ОСОБА_6 (анкетні дані якого змінено), перебуваючи в м. Тернопіль на автобусній станції, від водія рейсового автобуса, проїжджаючого через м. Бучач та м. Тернопіль, який не був обізнаний із протиправним умислом ОСОБА_4 , отримав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 18,08 грам, який знаходився в паперовому згортку та паперовій коробці.

Згідно статей 2, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори «в редакції від 11.08.2013 та Списку №1, Таблиці №1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, канабіс віднесений до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.

Таким чином, дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.307 КК України, а саме, як незаконне зберігання з метою збуту, а також збут особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 своєї провини у вчиненні інкримінованого йому правопорушення не визнає, водночас підтримав подане ним клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності згідно ст.49 Кримінального кодексу України у зв`язку зі спливом строку давності, а кримінальне провадження № 0000025, внесене до ЄРДР 20 січня 2014 просив закрити. Клопотання мотивує тим, що 17.03.2023 суддею Бучацького районного суду Тернопільської області постановлено ухвалу про призначення підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні № 0000025, внесеному до ЄРДР 20.01.2014 за обвинуваченням його, ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. 30 березня 2023 року ухвалою суду провадження було зупинено до розшуку обвинуваченого. Перебуваючи за межами України, він дізнався про дані обставини після того, як його захисник, адвокат ОСОБА_5 , повідомив йому про такі після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Зауважує, що в даному випадку, після зміни складу суду діючим складом суду не розглядалися докази щодо невиконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а клопотання прокурора було задоволене без дослідження будь-яких доказів, що підтверджували б вказані у клопотанні сторони обвинувачення підстави для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та оголошення його у міжнародний розшук. У судовому засіданні, яке відбулося 30 березня 2023 року, без його участі та участі його захисника, не досліджувалися докази поважності причини його відсутності і була заслухана лише голослівна, неправдива позиція сторони обвинувачення. У справі відсутні докази надсилання повісток на його адресу або оповіщення його в інший спосіб про дату та час засідань у 2023 році. Зауважує, що прокурором не надано суду доказів щодо вжиття ним всіх передбачених законом заходів стосовно належного оповіщення його про день та час розгляду кримінальної справи. До того ж, інкримінована йому ч.2 ст.307 КК не входить до переліку статей кримінального закону, які передбачають спеціальний судовий розгляд. Всупереч вимог ст.314 КПК України судових повісток про виклик його у підготовче судове засідання на 17 березня 2023 року на його адресу не надсилалося. Також не було дотримано порядку, передбаченого ч.1 ст.35 КПК України. Відтак, стороною обвинувачення не було вчинено зазначених дій, чим було порушено його право на доступ до правосуддя справедливий розгляд справи судом, що свідчить про порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою визначено, що кожна особа має право на справедливий суд. Вважає, що є підстава для перегляду у підготовчому судовому засіданні обраного йому запобіжного заходу та зміну його на захід, не пов`язаний з триманням під вартою та скасування міжнародного розшуку у зв`язку з відсутністю підстав для такого. Як вбачається з обвинувального акту він обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. Так, 19 січня 2014 року, за версією сторони обвинувачення, він, реалізуючи свій злочинний намір, о 15:00 год., перебуваючи поблизу магазину «Торговий світ» в м. Бучач по вул. Галицька, 46, в порушення вимог ст.7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» в редакції від 01.08.2013, які встановлюють загальний порядок здійснення діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, незаконно збув ОСОБА_6 (анкетні данні якого змінено) за гроші в сумі 120 грн подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору, яка має ботанічні ознаки рослини коноплі, містить тетрагідроканабінол і є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,97 г, який знаходився в паперовому згортку, а також що він збував вказаному громадянину наркотичні засоби 29 квітня 2014 року та 27 червня того ж року. Обвинувальний акт був складений 02 липня 2016 року і в подальшому скерований до суду. Вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 02 червня 2017 року він визнаний невинуватим та виправданий за ч. 2 ст. 307 КК України у зв`язку із недоведеністю, що у його діянні є склад кримінального правопорушення. Не погоджуючись із даним вироком суду, прокурор Бучацького відділу Теребовлянської місцевої прокуратури подав апеляційну скаргу. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 06 грудня 2017 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду щодо нього залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 01 листопада 2018 року задоволено частково касаційну скаргу прокурора, скасовано ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 06 грудня 2017 року, щодо нього та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 26 травня 2022 року Львівський апеляційний суд вирішив апеляційну скаргу прокурора Бучацького відділу Теребовлянської місцевої прокуратури ОСОБА_3 задоволити. Вирок Бучацького районного суду Тернопільської області від 02 червня 2017 року щодо нього скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. У цьому рішенні суд зазначає, що справа неодноразово призначалась до розгляду, зокрема 11 лютого 2019 року, 21 березня 2019 року, 20 травня 2019 року, 19 вересня 2019 року, однак жодного разу обвинувачений у судове засідання не з`явився, відтак ухвалою від 19 вересня 2019 року був оголошений в розшук. Після відновлення апеляційного провадження 31 березня 2022 року та 26 травня 2022 року обвинувачений чи його захисник в судові засідання не прибували, належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи, не повідомили про причини неявки та не клопотали про відкладення розгляду справи. Зауважує, що суд мав інформацію про те, що адвокат ОСОБА_7 , який здійснював його захист у суді першої та апеляційної інстанції повідомив про припинення здійснення ним його захисту та про припинення дії договору, а також про відсутність у нього зв`язку з клієнтом. Крім того, судом не було взято до уваги його повідомлення про те, що станом на 19 вересня 2019 року він знаходиться у Республіці Португалія і просив суд перенести судове засідання, направивши відповідний лист, який знаходиться у матеріалах справи електронною поштою на електронну адресу Львівського апеляційного суду. Про його зацікавленість у результатах розгляду кримінальної справи та добросовісну процесуальну поведінку свідчать журнали судових засідань у першому та другому томі кримінальної справи при розгляді кримінального провадження у Бучацькому районному суді Тернопільської області у 2016 та 2017 роках. Його виїзд за межі України 24 січня 2018 року не був пов`язаний з ухиленням від суду, оскільки на момент виїзду всі процесуальні обов`язки сторони процесу ним були добросовісно виконані, виправдальний вирок набув чинності, однак сторона обвинувачення у всіх своїх клопотаннях наполегливо і неправдиво вказувала, що метою мого виїзду за кордон є ухилення від суду. Прокурор ОСОБА_3 , звертаючись до суду із клопотанням про обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, в обґрунтування клопотання зазначав, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме у незаконному зберіганні з метою збуту, а також збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, вчиненому повторно. Згідно ухвал Львівського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року та Бучацького районного суду Тернопільської області від 04 серпня 2022 року ОСОБА_4 був оголошений в розшук. Відповідно до інформаційної бази «Аркан» ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 24 січня 2018 року виїхав за межі України через пункт пропуску в с. Грушів Львівської області та станом на 23 лютого 2023 року не повернувся. Згідно ухвали Бучацького районного суду Тернопільської області від 07 березня 2023 року ОСОБА_4 оголошений в міжнародний розшук. Прокурор вказував на наявність ризиків, визначених у п. п. 1, 3 ст. 177 КПК України, зокрема, про ймовірність переховування його від суду та незаконного впливу на свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , з огляду на тяжкість злочину та суворість покарання просив суд обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Прокурор наголошував, що метою та підставами застосування запобіжного заходу стосовно нього у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а саме спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні. При цьому, під час першого розгляду справи у 2016-2017 роках прокурор не зміг забезпечити явку свідків у судові засідання, внаслідок чого судові засідання неодноразово переносилися. За таких обставин виключається повністю ризик, зазначений прокурором ОСОБА_3 , щодо можливості його впливу на свідків, в умовах знаходження за межами України. Стороною обвинувачення постійно з моменту його виїзду за кордон здійснювалося навмисно необ`єктивне інформування суду про причини його неявки в судові засідання з метою зупинення строків давності кримінального провадження. Зауважує, що на момент перетину ним кордону України він не мав жодних обов`язків щодо явки до суду, оскільки керувався виправдальним вироком Бучацького районного суду Тернопільської області, який набрав законної сили. З 2019 року, знаючи його електронну адресу ані суд, ані прокурор ОСОБА_3 не повідомляли його про результати судових засідань і не публікували інформацію в офіційних джерелах масової інформації в порядку ст. 135 Кримінального процесуального кодексу України. Таким чином, вважає, що у зв`язку з неналежним повідомленням його про призначення дати і часу проведення судових засідань, він має право і достатні підстави на звернення до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження згідно ст. 49 Кримінального кодексу України, оскільки з вказаної в обвинувальному акті дати скоєння злочину 19 січня 2014 року сплив термін у 10 років на день звернення з цим клопотанням.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 , в судовому засіданні підтримав клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України та просив таке задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання обвинуваченого та звільнення його від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, і закриття кримінального провадження.

Суд, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, вважає, що заявлене обвинуваченим клопотання підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Згідно п.2 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

У відповідності до ч.3 ст.288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За приписами статті 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Згідно ч.2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 02 червня 2017 року (справа № 595/1244/16-к) ОСОБА_4 визнано невинуватим та виправдано за ч.2 ст.307 КК України у зв`язку з недоведеністю, що в діянні ОСОБА_4 є склад кримінального правопорушення.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 06 грудня 2017 року (справа № 595/1244/16-к) апеляційну скаргу прокурора Теребовлянської місцевої прокуратури залишено без задоволення, а вирок Бучацького районного суду від 02 червня 2017 року, яким ОСОБА_4 визнано невинуватим та виправдано за ч.2 ст.307 КК України без змін.

16 квітня 2018 року ухвалами Верховного суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, - ОСОБА_3 на вирок Бучацького районного суду Тернопільської області від 02 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 06 грудня 2017 року щодо ОСОБА_4 та витребувано матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_4 для перевірки в касаційному порядку.

01 листопада 2018 року постановою Верховного суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 595/1244/16-к) касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_3 , задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 06 грудня 2017 року щодо ОСОБА_4 скасовано і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 29 листопада 2018 року задоволено подання Тернопільського апеляційного суду, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Бучацького районного суду Тернопільської області від 02 червня 2017 року щодо ОСОБА_4 направлено з Тернопільського апеляційного суду до Львівського апеляційного суду.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 12.12.2018 відкрито провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Бучацького районного суду від 02.06.2017 щодо ОСОБА_4 , призначено апеляційний розгляд.

20.12.2018 ОСОБА_4 вручено ухвалу про відкриття провадження, що слідує з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 877.

24.12.2018 захиснику ОСОБА_4 , адвокату ОСОБА_7 вручено ухвалу про відкриття апеляційного провадження, що слідує з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 885.

Водночас, 24 січня 2018 року ОСОБА_4 виїхав з України через пункт пропуску Грушів, що слідує з відповіді Управління інформаційно-аналітичної довідки № 1087/6/01-19 від 19.03.2019.

Отже, судом встановлено, що після постановлення Апеляційним судом Тернопільської області від 06 грудня 2017 року (справа № 595/1244/16-к) ухвали про залишення без змін вироку Бучацького районного суду Тернопільської області від 02 червня 2017 року, яким ОСОБА_4 визнано невинуватим та виправдано за ч.2 ст.307 КК України, останній не мав перешкод у перетинання кордону, оскільки виправдувальний вирок суду, ухвалений щодо ОСОБА_4 , набрав законної сили 06 грудня 2017 року.

Відтак, ОСОБА_4 , будучи виправданим за ч. 2 ст. 307 КК України, згідно наведеного вище рішення суду, яке набуло чинності 06 грудня 2017 року, у статусі обвинуваченого не перебував та, відповідно, не мав обов`язку у даному кримінальному провадженні прибувати до суду.

11.02.2019 згідно супровідного листа Львівського апеляційного суду ОСОБА_4 повідомлено про виклик в судове засідання, лист № 654 ОСОБА_4 не отримав, такий повернувся з відміткою «досилання за місцем обслуговування». Захисник ОСОБА_7 отримав поштове відправлення № 662.

22.03.2019 на адресу ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_7 направлялося повідомлення про перенесення судового розгляду у зв`язку з неявкою обвинуваченого. Лист, що надсилався на адресу ОСОБА_4 за № 393, повернувся з відміткою «за незапитом». Захисник ОСОБА_7 отримав повідомлення № 407 03.04.2019.

Згідно листа № 9928/19 захисника ОСОБА_7 , адресованого Львівському апеляційному суду, такий повідомив, що він на даний час не являється захисником ОСОБА_4 , оскільки його повноваження відповідно до угоди закінчилися, нового договору не укладалося.

21.05.2019 супровідний лист про перенесення розгляду справи направлявся на адресу ОСОБА_4 (повідомлення № 043), таке повернулося з відміткою «за незапитом».

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 19.09.2019 ОСОБА_4 оголошено в розшук, зупинено кримінальне провадження до розшуку обвинуваченого.

Водночас, 19.09.2019 з електронної адреси ОСОБА_4 на адресу апеляційного суду надійшло клопотання, в якому він просить перенести розгляд справи, оскільки апеляційним судом Тернопільської області він був виправданий і на даний час в очікуванні на виготовлення легалізації в Португалії, що впливає на виїзд з країни.

23.11.2020 ухвалою Львівського апеляційного суду відновлено судове провадження. В задоволенні клопотання прокурора про надання дозволу на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 та обрання йому запобіжного заходу взяття під варту відмовлено. Зупинено судове провадження до розшуку обвинуваченого.

Львівським апеляційним судом направлялася судова повістка на 31.03.2022 на адресу знову ж таки адвоката ОСОБА_7 , рекомендоване повідомлення № 310 повернулося на адресу суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 26.05.2022 апеляційну скаргу прокурора задоволено, вирок Бучацького районного суду від 02.06.2017 скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

08 червня 2022 року ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області (справа № 595/1244/16-к) призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 від 20.01.2014 відносно ОСОБА_4

09.06.2022 судом на адресу ОСОБА_4 направлялася судова повістка, рекомендоване повідомлення № 289 повернулося 20.06.2022 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Адвокат ОСОБА_7 отримав лист суду 29.06.2022, про що розписався у рекомендованому повідомленні 181.

15.07.2022 судом направлявся лист № 184 на адресу ОСОБА_4 , такий повернувся до суду 25.07.2022 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Адвокат ОСОБА_7 отримував судові повідки згідно поштових відправлень № 334 від 23.06.2022 та № 192 від 15.07.2022.

Ухвалою Бучацького районного суду від 04.08.2022 клопотання прокурора про розшук обвинуваченого ОСОБА_4 задоволено. Оголошено останнього в розшук. Кримінальне провадження зупинено до розшуку обвинуваченого.

Окрім того, ухвалою суду від 06 березня 2023 року кримінальне провадження № 0000025 від 20 січня 2014 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, відновлено та призначено судове засідання з розгляду клопотань прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та оголошення його в міжнародний розшук. Доручено Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Тернопільській області призначити захисника для здійснення захисту обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час проведення окремої процесуальної дії.

Ухвалою суду від 07.03.2023 клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 залишено без розгляду. Задоволено клопотання прокурора про оголошення ОСОБА_4 у міжнародний розшук, кримінальне провадження зупинено до розшуку обвинуваченого.

10 березня 2023 року ухвалою суду кримінальне провадження № 0000025 від 20 січня 2014 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, відновлено та призначено судове засідання з розгляду клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Доручено Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Тернопільській області призначити захисника для здійснення захисту обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час проведення окремої процесуальної дії.

10.03.2023 ухвалою суду ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, кримінальне провадження зупинено до розшуку обвинуваченого.

Розпорядженням Бучацького районного суду Тернопільської області №5 від 16 березня 2023 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №595/1244/16-к (провадження 1-кп/595/27/2023) про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, оскільки суддя ОСОБА_12 перебуває у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, згідно наказу № 11-В від 16.03.2023.

За змістом протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2023 справу №595/1244/16-к (провадження 1-кп/595/27/2023) розподілено судді ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Бучацького районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 від 17 березня 2023 року по вказаному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання.

30 березня 2023 року ухвалою суду задоволено клопотання прокурора ОСОБА_3 про зупинення провадження, кримінальне провадження,внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 січня 2014 року за № 0000025 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, зупинено до розшуку обвинуваченого.

19 червня 2025 року ухвалою суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 січня 2014 року за № 0000025 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК Українивідновлено, призначено підготовче судове засідання.

Так, згідно з ч.2 ст.49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.

Отже, закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 49 КК України), пов`язує зупинення строків давності з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства.

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року №5-1кс15, під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (не з`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку з чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.

Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року (провадження № 51-9040 км 18) на підставі аналізу положень ч.1 ст.281 КПК колегія суддів дійшла висновку, що підстава для оголошення розшуку під час досудового розслідування «місцезнаходження підозрюваного невідоме» може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний ухиляється від слідства, так і з інших причин, коли не встановлено його місцезнаходження. Саме тому зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства. Для застосування положень ч.2 ст.49 КК у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного від слідства.

При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущими (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Таким чином, зупинення судового провадження у зв`язку із розшуком обвинуваченого через його невідоме місцезнаходження саме по собі не свідчить про ухилення від суду.

Вказане взаємоузгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 204/4728/15-к, провадження № 51-735 км 20, від 02 березня 2023 року у справі № 382/1118/21, провадження № 51-3492 км 22.

Окрім цього, відповідно до постанови ВС від 11.07.2024 у справі № 757/21858/22 зазначено, що зупинення строку давності застосовується лише за наявності сукупності обставин, які свідчать, що органи досудового розслідування здійснювали активні дії з розшуку, а обвинувачений, маючи реальні можливості для участі в провадженні, свідомо уникав цього.

В даній справі судом встановлено, що повістки і повідомлення надсилались виключно за адресою, де обвинувачений не проживав, підтверджень про отримання ОСОБА_4 процесуальних документів не було отримано.

Відсутність таких підтверджень унеможливлює висновок про те, що ОСОБА_4 не з`явився за викликом з причин, які є неповажними в розумінні ст. 138 КПК України, або що він свідомо ухилявся від органів досудового розслідування чи суду.

Суд приходить до висновку, що саме по собі формальне оголошення особи в розшук, без здійснення процесуально належних та ефективних дій, спрямованих на встановлення її фактичного місцезнаходження, таких як надсилання повісток за відомою адресою, проведення допитів родичів, сусідів або інших осіб тощо, які могли б надати відповідну інформацію, не може розцінюватися як правова підстава для зупинення перебігу строків давності, передбачених статтею 49 КК України.

У такому випадку дії органу досудового розслідування мають виключно формальний характер, не спрямовані на реальне забезпечення участі особи у провадженні, не підтверджують факту умисного ухилення обвинуваченого від слідства чи суду, а отже не породжують юридичного факту, з яким закон пов`язує зупинення перебігу строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно, наявність лише формального розшуку не виключає застосування положень статті 49 КК України та не перешкоджає закриттю кримінального провадження у зв`язку із спливом строків давності.

Крім того, суд звертає увагу, що 19 червня 2025 року обвинувачений ОСОБА_4 сам брав участь у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції, проти чого заперечень зі сторони прокурора не було.

Тому, суд приходить до переконання, що факт ухилення ОСОБА_4 від суду не знайшов свого підтвердження, а відтак строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності не зупинялись.

На теперішній час ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. Отже, строк давності кримінальної відповідальності для злочину, передбаченого ч.2 ст 307 КК України, складає десять років.

Згідно обвинувального акту, кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , були скоєні 19 січня, 29 квітня та 27 червня 2014 року і саме з цієї дати обчислюється строк давності.

Верховний Суд у своїй постанові від 13 червня 2019 року у справі №51-10495км18 наголошує, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України має обов`язковий, імперативний характер у разі встановлення судом відповідних юридичних фактів, а саме: факту вчинення кримінального правопорушення, дати його вчинення, відсутності перешкод для обрахунку строку та наявності згоди обвинуваченого на таке звільнення.

У відповідності до постанови Верховного Суду від 24.05.2018 у справі №531/2332/14-к, вказується, що суд не зобов`язаний проводити повне дослідження доказів або розгляд справи по суті у разі наявності належного клопотання сторони про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

При наявності згоди обвинуваченого суд зобов`язаний вирішити питання про закриття кримінального провадження без аналізу інших аспектів кримінального провадження, таких як наявність вини або обсяг спричиненої шкоди.

Так само Верховний Суд у постанові від 25.05.2019 у справі №51-8555км18 підкреслив, що відповідно до принципу диспозитивності, обвинувачений має право самостійно обирати, чи наполягати на розгляді справи по суті, чи скористатися правом на звільнення у зв`язку із закінченням строків давності.

При цьому, позиція обвинуваченого щодо визнання чи невизнання вини не є визначальною для вирішення питання про його звільнення у зв`язку із закінченням строків, оскільки вказане звільнення є нереабілітуючим.

Відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням його прав, що є неприпустимим виходячи з позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.03.2020 (справа № 730/67/16-к).

Судом роз`яснено обвинуваченому наслідки звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Беручи до уваги, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, з моменту його вчинення минуло більш як десять років, факт ухилення обвинуваченого від слідства та суду у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження, тому строк давності не зупинявся, відомості щодо вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим, як і про вручення повідомлення про підозру у зв`язку із скоєнням будь-якого іншого кримінального правопорушення ОСОБА_4 відсутні, тобто у суду немає підстав вважати, що строк давності переривався, за таких обставин, суд доходить висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_4 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження - закриттю у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Під час проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, за клопотанням слідчого проведено ряд експертиз.

Відповідно до постанови об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12.09.2022 у справі № 203/241/17, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, то процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Таким чином, процесуальні витрати по матеріалах кримінального провадження необхідно віднести на рахунок держави.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Статтею 203 КПК України визначено, що ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом

Відтак, обраний щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно скасувати.

Керуючись ст.ст. 44, 49 КК України, ст. ст. 284 - 288, 372, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, на підставі ч. 1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 січня 2014 року за № 0000025 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України - закрити.

Обраний щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати.

Речові докази: особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс у кількості 0,97 грама, 0,45 грама та 18,08 грама, знищити.

Процесуальні витрати віднести на рахунок держави.

Ухвала суду може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Бучацький районний суд Тернопільської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали проголошено 30 липня 2025 року о 15.00 год.

Суддя: ОСОБА_1