Справа № 682/1696/23
Провадження № 1-кп/682/9/2025
У Х В А Л А

28 травня 2025 року

Славутський міськрайонний суд

Хмельницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження № 0000126 від 26.11.2021 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 372 КК України,

клопотання прокурора про дослідження протоколу допиту свідка ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

В провадженні суду перебуває кримінальне провадження № 0000126 від 26.11.2021 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 372 КК України.

В судове засідання, призначене на 28.05.2025, з`явились: обвинувачений, його захисник, прокурор.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про дослідження показань свідка ОСОБА_6 , який був допитаний на досудовому розслідуванні. Прокурор зазначив, що стороною обвинувачення було вжито всіх заходів для допиту ОСОБА_6 в судовому засіданні. Однак 12.09.2024 ОСОБА_6 був мобілізований до ЗСУ, та 12.02.2025 під час виконання бойового завдання загинув. Разом із тим свідок ОСОБА_6 26.12.2022 допитаний в якості свідка в ході досудового розслідування. В ході допиту, свідок надав вичерпні покази щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, допит проведено з дотриманням вимог КПК України. Протокол допиту свідка ОСОБА_6 відповідно до вимог законодавства було відкрито стороні захисту під час досудового розслідування. Крім цього, протокол допиту свідка ОСОБА_6 від 26.12.2022 приєднано до матеріалів судової справи, оскільки відображені в ньому рукописні записи та позасудових свідчень. Отже, на думку прокурора, існують поважні причини для прийняття судом як доказу позасудових показань померлого свідка ОСОБА_6 , відображені в протоколі допиту свідка від 26.12.2022. Висновки сторони обвинувачення щодо вини обвинуваченого ОСОБА_4 не ґрунтуються виключно або переважно на показаннях свідка ОСОБА_6 , що свідчить про те, що ці показання не є єдиним та вирішальним доказом. Фактичні дані, що містяться у показаннях свідка ОСОБА_6 , узгоджуються з іншими доказами наданими стороною обвинувачення та не суперечать жодному з них. За таких обставин прокурор просив суд з метою забезпечення повноти судового розгляду, об?єктивного встановлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення дослідити показання свідка ОСОБА_6 , які останній надав в ході досудовому розслідуванні під час допиту 26.12.2022.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 , проти задоволення клопотання прокурора заперечував. Зауважив, що під час судового розгляду суд повинен керуватись засадою безпосередності дослідження доказів. Крім того, на думку захисника, надані під час досудового розслідування показання ОСОБА_6 таки суперечать показанням свідків, допитаним в ході судового розгляду, та іншим письмовим матеріалам справи. Також захисник зауважив, що судова практика, на яку посилається прокурор, не може бути застосована у даній справі, оскільки судові рішення, наведені прокурором стосувались більш вузьких категорій справ та, зокрема, повторного дослідження показань, які були предметом судового розгляду, а в даному випадку ОСОБА_6 надавав показання під час досудового розслідування без будь-якої фіксації технічними засобами, тому не можливо дійти висновку, що було дотримано порядок його допиту чи на нього не здійснював тиск з боку посадових осіб органу досудового розслідування.

Обвинувачений ОСОБА_4 повністю підтримав думку свого захисника.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 КПК України, сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Так, прокурором під час розгляду даного кримінального провадження було заявлено клопотання про виклик свідків, в тому числі і ОСОБА_6 .

Однак, як слідує із сповіщення № 100 від 23.02.2025, ОСОБА_6 , будучи мобілізованим до складу ЗСУ 12.09.2024, загинув 12.02.2025 під час виконання бойового завдання.

Як зазначено в ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Приписи зазначеної норми повністю узгоджуються з положеннями ч. 4 ст. 95 КПК України, якою регламентовано, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що приписи ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 22.11.2018 у справі №414/875/17, від 22.10.2021 у справі №487/5684/19, від 02.03.2023 у справі № 525/1207/20, про те, що національним законодавством закріплено обов`язок суду досліджувати докази безпосередньо, а тому кримінальний процесуальний закон містить заборону обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Такий підхід є проявом не лише засади безпосередності дослідження показань, а й засади змагальності та права обвинуваченого на справедливий судовий розгляд, яке передбачене ст. 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод».

Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує на суворому дотриманні правил ст. 6 Конвенції, вважаючи порушенням Конвенції покладення в основу обвинувального вироку показань свідків, які не були допитані під час дослідження доказів у судовому розгляді (рішення у справах «Костовський проти Нідерландів, «Дельта проти Франції», «Дімович та інші проти Сербії»).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що наявність у національному законодавстві такої імперативної норми щодо безпосередності дослідження доказів унеможливлює дослідження письмових показань свідка, наданих на досудовому розслідуваннгі, навіть попри те, що допит цього свідка об`єктивно неможливий.

На думку суду, недоречним є посилання прокурора на рішення Європейського суду з прав людини, оскільки обставини справ у наведених рішеннях ЄСПЛ не є тотожними з обставинами у цьому кримінальному провадженні, адже у згаданих рішеннях показання відсутніх свідків були єдиним і вирішальним доказом вини осіб.

Крім цього, позиція ЄСПЛ щодо принципів, які мають застосовуватись у випадку неявки свідка у відкрите судове засідання, що було відображено у наведених прокурором рішеннях, узагальнена у рішенні ЄСПЛ «Боєць проти України» від 30.04.2018, відповідно до якої допускається оголошення показань відсутніх свідків за наявності певних умов, а саме:

- наявність поважної причини для оголошення показань свідка за його відсутності;

- якщо свідка не було допитано на будь-якій попередній стадії провадження, оголошення показань свідка замість надання їх безпосередньо у судовому засіданні має бути крайнім заходом;

- наявність в обвинуваченого ефективної можливості під час судового розгляду кримінальної справи оскаржити доказ проти нього, адже визнання допустимим доказом показань відсутніх свідків призводить до потенційно невигідних умов для обвинуваченого. Зокрема, обвинувачений повинен мати можливість перевірити точність і достовірність показань свідків шляхом їх допиту в усній формі у його присутності або під час надання показань свідком, або на певній пізнішій стадії провадження;

- відповідно до правила «єдиного або вирішального доказу», якщо визнання вини обвинуваченого виключно або переважно ґрунтується на показаннях свідків, яких обвинувачений не може допитати на будь-якій стадії провадження, його права на захист обмежуються неправомірно.

У цьому контексті слово «вирішальний» слід розуміти вузько як таке, що вказує на доказ такої значущості або важливості, який, вірогідно, може стати вирішальним для результату розгляду справи. Якщо неперевірені показання свідка підтверджуються іншими доказами, вирішення питання, чи є вони вирішальними буде залежати від сили підтверджуючих доказів: чим більш вагомими будуть інші обвинувальні докази, тим менше вірогідність визнання показань відсутнього свідка вирішальними.

Крім того, як зазначив прокурор у своєму клопотанні, показання свідка ОСОБА_6 не є вирішальними під час розгляду даного кримінального провадження.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що дослідження показань свідка ОСОБА_6 , наданих на досудовому розслідуванні, є не можливим, оскільки це неправомірно обмежує право обвинуваченого на захист, оскільки останній буде позбавлений можливості перевірити точність і достовірність показань шляхом їх безпосереднього допиту.

Керуючись ст. 372 КПК України, суд,

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання прокурора про дослідження показань свідка ОСОБА_6 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено: 28.05.2025.

Суддя ОСОБА_1