Справа№ 953/7257/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2025 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження в м. Харкові обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України у кримінальному провадженні № 0000295 від 05.06.2025 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, українки, офіційно не працевлаштованої, із середньою освітою, незаміжньої, яка має на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , 2015 р.н., ОСОБА_5 , 2021 р.н., ОСОБА_6 , 2024 р.н., зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.12.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 5 років, -

ВСТАНОВИВ:

06.12.2024 ОСОБА_3 засуджена вироком Дзержинського районного суду м. Харкова за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 5 (п`ять) років. 25.02.2025 ОСОБА_3 прибула до Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, де була письмово ознайомлена з порядком і умовами відбування покарання у виді пробаційного нагляду та попереджена про кримінальну відповідальність, відповідно до ч. 3 ст. 389 КК України, про що остання надала підписку.

Згідно постанови начальника Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» про встановлення днів явки на реєстрацію, ОСОБА_3 зобов`язана з`являтися до органу пробації Київського району м. Харкова кожну 1 (першу), 2 (другу) середу кожного місяця.

Однак, ОСОБА_3 ігноруючи вирок суду, діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду, без поважних причин не з`явилась 05.03.2025 до уповноваженого органу з питань пробації для відбування покарання, яке було призначене вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.12.2024. Також, 29.05.2025 було здійснено виїзд за адресою місця мешкання ОСОБА_3 , з метою забезпечення контролю за поведінкою та способом життя засудженої. За місцем мешкання ОСОБА_3 не встановлено та отримано інформацію, що остання три місяці не мешкає за цією адресою. 04.06.2025 з`явившись за викликом до Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, ОСОБА_3 надала пояснення, що свідомо виїхала на нову адресу, чим здійснила ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 49-1 КВК України, засуджені до покарання у виді пробаційного нагляду зобов`язані виконувати визначені законом та покладені судом обов`язки та з`являтися за викликом до уповноваженого органу з питань пробації. Дії ОСОБА_3 полягають у невиконанні обов`язку щодо відбування покарання у виді пробаційного нагляду, що набули тривалого системного характеру.

Отже, під час перебування на обліку у Київському районному відділі філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_3 без поважних причин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою ухилення, будучи попередженою про наслідки не виконання своїх обов`язків, покладених на неї вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.12.2024, 05.03.2025 не з`являлась за викликом до уповноваженого органу з питань пробації та змінила місце свого проживання, не повідомивши уповноважений орган з питань пробації, чим допустила неявку та фактично не відбула покарання у виді пробаційного нагляду.

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 389 КК України як ухилення засудженого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду.

Прокурор звернувся з клопотанням про розгляд обвинувального акту у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акту додана заява ОСОБА_3 щодо визнання нею своєї винуватості, згоди зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні, складена та підписана в присутності захисника ОСОБА_7 , згідно з якою обвинувачена визнала свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, та погодилась зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, викладеними в обвинувальному акті. ОСОБА_3 ознайомлена з обмеженням права на апеляційне оскарження вироку, а також погодилась на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

У вказаній заяві захисник ОСОБА_7 підтвердив добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваної, її згоду зі встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акту за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.

Враховуючи викладене, а також те, що вимоги КПК України виконані, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, передбаченому ст. 381-382 КПК України.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснюється.

На підставі ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Дослідивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, повністю доведена.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що вона раніше судима, не заміжня, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, має на утриманні малолітніх дітей ОСОБА_4 , 2015 р.н., ОСОБА_5 , 2021 р.н., ОСОБА_6 , 2024 р.н.

Відповідно до класифікації кримінальних правопушень, передбаченою ч. 2 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 389 КК України, є кримінальним проступком.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

При визначенні міри покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченої, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих вину обставин.

Відповідно до приписів частини першої статті 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до абз. 1 п. 1 абз. 7 п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами покарання»(із змінами станом на 6 листопада 2009 року) при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При цьому, санкцією частини 3 статті 389 КК України, передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років..

Так, відповідно до вимог частини третьої статті 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в абзаці 7 пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами покарання»(із змінами станом на 6 листопада 2009 року) суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності підстав, відповідно до ст.7 КПК України повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

Враховуючи той факт, що обвинувачена ОСОБА_3 є матір`ю малолітніх дітей ОСОБА_4 , 2015 р.н., ОСОБА_5 , 2021 р.н., ОСОБА_6 , 2024 р.н., а відтак жінкою, яка має дитину віком до 14 років, а тому, ч. 3 ст. 61 КК України, їй не може бути призначено покарання, визначене санкцією ч. 3 ст. 389 КК України, при тому, що санкція статті не містить альтернативних видів покарання.

Оскільки, судом не встановлено підстав для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, а передбачений санкцією цієї статті вид покарання не може бути до неї застосований як до жінки, що має дитину віком до 14 років, суд доходить висновку, що ОСОБА_3 підлягає звільненню від покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 389 КК України на підставі ч. 1 ст. 74 КК України, у зв`язку з відсутністю процесуальної можливості призначення покарання.

Суд враховує, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засуджена вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.12.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 5 років, покарання за цим вироком не відбуто.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Оскільки покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 389 КК України не може бути застосовано та ОСОБА_3 звільняється від покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, у суду відсутні підстави для призначення їй покарання за сукупністю вироків відповідно до вимог ч.1 ст.71 КК України.

З огляду на вищевикладене, цей вирок та вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.12.2024 року слід виконувати самостійно.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання, передбаченого ч. 3 ст. 389 КК України, на підставі ч. 1 ст. 74 КК України, у зв`язку з відсутністю процесуальної можливості призначення їй покарання, передбаченого санкцією цієї статті.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.12.2024 року виконувати самостійно.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід відповідно до видів, передбачених ст. 131 КПК України не обирався.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст.ст. 381 та 382 цього КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його отримання.

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченій та прокурору направити копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1