Справа № 450/1359/25 Провадження № 1-кп/450/402/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити обвинувальний акт у кримінальному провадженні за ст.390-1 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000069 від 27.03.2025 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чижиків Пустомитівського району Львівської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимий, непрацюючий, який проживає та зареєстрований АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.390-1 КК України ,-

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 , згідно рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24.03.2025 (справа №450/1196/25) про видачу обмежувального припису щодо тимчасового обмеження права ОСОБА_3 строком на шість місяців у вигляді заборони, а саме: перебування в місці спільного проживання з постраждалою собою ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , з яким ОСОБА_3 ознайомлений 25.03.2025.

Водночас ОСОБА_3 всупереч вимогам ч.4 ст. 350-6 ЦПК України, приблизно о 17 год. 26.03.2025 перебував за місцем реєстрації проживання своєї матері ОСОБА_5 , тобто своїми умисні дії щодо невиконання заборони, передбаченої обмежувальним приписом.

Такими своїми діями ОСОБА_3 вчинив умисне не виконання обмежувального припису, щодо якого такі заходи застосовані судом, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст. 390-1 КК України

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що дійсно 25.03.2025 року його було ознайомлено під розписку з рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 24.03.2025, згідно з яким йому було заборонено перебувати в місці спільного проживання з його матір`ю ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців. Однак, дане рішення він не виконував так як йому немає де жити, та з 25.03.2025 по сьогоднішній день проживає в будинку ОСОБА_5 .

Крім того, обвинувачений в судовому засідання вказав, що він щиро шкодує за вчинене, просить суворо не карати.

Обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним повністю у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, фактичні обставини кримінального право рушення не оспорюються учасниками судового розгляду і вони не заперечують про визнання недоцільним дослідження доказів стосовно обставин умисного невиконання обмежувального припису.

Таким чином, суд впевнившись у правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин та у відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно цих фактичних обставин справи.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 ст. 390-1 КК України є правильною так як ОСОБА_3 вчинив умисне невиконання обмежувальних приписів

За вчинене даного Кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_3 підлягає покаранню, при визначені виду та міри покарання суд бере до уваги суспільну небезпеку вчиненого злочину, характер вчиненого злочинного діяння, особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченого.

Обставини які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає, те, що сприяв слідству та суду в встановленні істини по справі, чисто сердечно розкаявся у вчиненому, має на утриманні неповнолітню дитину.

При призначенні обвинуваченому виду і міри покарання суд керується загальними засадами призначення покарання, принципом пропорційності заходу переслідування меті, як він розтлумачений Європейським судом з прав людини у п. 38 рішення "Ізмайлов проти Росії" від 16 жовтня 2008 р. та у п. 34, 41 "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 р.

Згідно з ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи наведені обставини, та те, що обвинувачений негативно характеризується по місцю проживання, не має постійного місця праці, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, вчинив кримінальний проступок, вперше притягається до кримінальної відповідальності, те що після виявлення правоохоронними органами умисне не виконання обмежувального припису, продовжує його умисно невиконувавти суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід обрати покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції ст. 390-1 КК України.

Суд вважає, що таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Речовими доказами розпорядитись відповідно до вимог ст. 100 КПК України

Керуючись ст.ст. 100, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.390-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

Початок відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту прибуття до місця відбуття покарання. .

Речовий доказ оптичний цифровий носій диск «DVD-R» з нагрудного відеорегістратора №2876 зберігати при матеріалах кримінального провадження (постанова від 27.03.2025).

Вироку набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження. В разі подачі апеляційної скарги, вирок набирає законної сили одразу після прийняття апеляційним судом рішення по суті апеляційної скарги.

На вирок може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

СуддяОСОБА_1