В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року Солом`янський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участі:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

представника потерпілого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у м.Києві кримінальне провадження №0000686 від 12.09.2022 року щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого, неодруженого, утриманці відсутні, військовослужбовця ЗСУ, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

в с т а н о в и в :

На розгляд Солом`янського районного суду м.Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000686 від 12.09.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Згідно з вищевказаним обвинувальним актом 11.09.2022 року, приблизно о 22 год. 20 хв., ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Ford B-MAX», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у другій смузі проїзної частини проспекту Повітрофлотського у м.Києві зі сторони Севастопольської площі в напрямку Солом`янської площі, наближався до регульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1 - 5.38.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.3 «зебра, місце переходу осіб з порушенням зору» Правил дорожнього руху України.

В цей же час, пішохід ОСОБА_11 перетинала проїзну частину проспекту Повітрофлотського, 36, у м. Києві в межах зазначеного пішохідного переходу, рухаючись в темпі кроку, наближаючись зліва до смуги руху автомобіля марки «Ford B-MAX», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 на зелений (дозволяючий рух пішоходів) сигнал світлофору.

Під час руху ОСОБА_9 допустив порушення вимог пунктів 1,3, 1.5, 2.3 «б», 8.7.3 «е», 8.10, та дорожньої розмітки 1.12 Правил дорожнього руху України:

- п.1.3: учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху України, а також бути взаємно ввічливими;

- п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

- підпункт «б»: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим транспортним засобом у дорозі;

- п. 8.7.3 «е»: червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух;

- п. 8.10: у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитись перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 (місце зупинки), якщо їх немає - не ближче 10 метрів до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуванню проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів;

- п. 1.12 (стоп-лінія) - позначає місце, де водій повинен зупинитися за наявності знака 2.2 або при сигналі світлофора чи регулювальника, що забороняє рух.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_9 виявились у тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем марки «Ford B-MAX», реєстраційний номер НОМЕР_1 , маючи об`єктивну змогу завчасно виявити увімкнення червоного (забороняючого рух в його напрямку) сигналу світлофору та зупинити керований ним транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), будучи обізнаним, що рух на червоний сигнал світлофору заборонений, усвідомлюючи, що на пішохідному переході перебувають пішоходи, грубо порушуючи вимоги ПДР України, загрожуючи здоров`ю громадян, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, не зміг вірно оцінити дорожню обстановку та її зміни, виїхав на регульований пішохідний перехід на червоний (забороняючий рух в його напрямку) сигнал світлофору, де навпроти будинку № 36 по проспекту Повітрофлотському у м. Києві здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , яка переходила проїзну частину на зелений (дозволяючий рух пішоходів) сигнал пішохідного світлофору.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримала тілесне ушкодження: закрита травма правої гомілки: перелом латеральної та медіальної кісточки (зі зміщенням уламків) правої гомілки. Виявлене тілесне ушкодження відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «Ford B-MAX», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 вимогам пунктів 8.7.3. «е», 8.10 Правил дорожнього руху України.

Порушення вимог пунктів 1, 3, 1.5, 2.3 «б», 8.7.3. «е», 8.10 та дорожньої розмітки 1.12 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_9 з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

На думку прокурора, винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, є повністю доведеною сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів.

Крім того, в даному кримінальному провадженні ОСОБА_11 було пред`явлено цивільний позов, згідно з яким остання просить стягнути з:

- ПрАТ «СК ВУСО» суму матеріальної шкоди в розмірі 32 999,95 грн. та суму моральної шкоди в розмірі 1649,99 грн.;

- ОСОБА_9 суму моральної шкоди у розмірі 248 350,01 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 45 000 грн.

У відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки під час судового розгляду судом було встановлено, що встановлені у даному кримінальному провадженні обставини ніким не оспорюються та проти цього не заперечують учасники судового провадження, то було визнано недоцільним дослідження доказів щодо таких обставин.

При цьому, судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності їх позиції відсутні, а також було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі вищенаведеного суд вирішив обмежитись допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 підтвердив вищенаведені обставини, а саме, що 11.09.2022 року допустив порушення вимог ПДР України, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, виїхав на регульований пішохідний перехід на червоний (забороняючий рух в його напрямку) сигнал світлофору, де навпроти будинку №36 по проспекту Повітрофлотському у м. Києві здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , яка переходила проїзну частину на зелений (дозволяючий рух пішоходів) сигнал пішохідного світлофору. Також ОСОБА_9 зазначив, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, визнає повністю та щиро розкаюється у вчиненому. Пояснив, що він скинув номер телефону потерпілої своїй матері, і вона близько 24 год. 00 хв. зателефонувала потерпілій ОСОБА_13 та запитала як її самопочуття та чим вона може допомогти. У відповідь вона почула, що нічим їй допомагати не потрібно, та щоб вони збирали гроші. У цей момент взяв слухавку лікар та почав казати про травми ОСОБА_14 , та що остання перебуває в стресі. Надалі вони з нею переписувались. Пояснив, що вони готові були приїжджати щодня до неї, але ОСОБА_14 відмовилася. Під час спілкування з батьками потерпілої вони сказали, що бояться, що їх обмануть, тому залучать адвоката та всі питання будуть вирішуватись через адвоката та через суд, про що мати обвинуваченого написала ОСОБА_14 та повідомила позицію її батьків. Після виписки ОСОБА_14 , ОСОБА_9 зателефонував їй, але у відповідь також почув, що всі питання будуть вирішуватись через суд.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 пояснила, що 11.09.2022 року переходила з подругою дорогу по пішохідному переходу на зелене світло світлофору, де її збила машина під керуванням обвинуваченого ОСОБА_9 . Після цього, обвинувачений ОСОБА_9 підбіг до неї і почав піднімати, подруга почала його відштовхувати, оскільки це неможна робити. Хтось з людей викликав поліцію та швидку. Коли приїхала поліція та швидка, то поліція взяла у неї контакти, а швидка забрала до лікарні. На наступний ранок вона побачила повідомлення від ОСОБА_9 про те, що вона може звернутися до страхової. Більше з обвинуваченим вони не спілкувалися, писала їй тільки його мати, з питаннями про самопочуття, хотіли їй поспівчувати. Їй було зроблено дві операції, після яких йшла реабілітація. Також зазначила, що жодної шкоди внаслідок цієї ДТП їй не відшкодовано.

Суд виходить з ч.1 ст.62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Як передбачено ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Зміст доведеності винуватості особи у вчиненні злочину поза розумним сумнівом закріплено, зокрема, в практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якою цей Суд підтверджує, що критерієм, який застосовується при оцінюванні доказів, є доведення «поза розумним сумнівом», що може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справі «Авшар проти Туреччини», «Рудяк проти України»).

Згідно з п.22 постанови Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі № 688/788/15-к стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Таким чином, аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд, розглядаючи кримінальне провадження відповідно до вимог ст.337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, кваліфікує дії ОСОБА_9 за ч. 1 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, а також вважає винуватість ОСОБА_9 у вчиненні даного злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за вищевстановлених фактичних обставин, доведеною поза розумним сумнівом.

Відповідно до чч.1-3 ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як передбачено ч.2. ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України, є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_9 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Суд також враховує, що ОСОБА_9 на обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, раніше несудимий, неодружений, утриманці відсутні, на час постановлення вироку є військовослужбовцем ЗСУ.

На підставі вищевикладеного суд доходить висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами в межах санкції ч.1 ст.286 КК України, визначена вироком вид та міра покарання є необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Щодо цивільного позову ОСОБА_11 (далі - позивач) до ОСОБА_9 (далі - відповідач 1) та ПрАТ «СК «ВУСО» (далі - відповідач 2) суд зазначає наступне.

Згідно з вищевказаним уточненим позовом позивач просить суд стягнути на свою користь з:

- ПрАТ «СК ВУСО» суму матеріальної шкоди в розмірі 32 599,95 грн. та суму моральної шкоди в розмірі 1629,99 грн.;

- ОСОБА_9 суму моральної шкоди у розмірі 248 370,01 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 45 000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_11 , її представник ОСОБА_12 , прокурори ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вищезазначений позов підтримали, просили повністю задовольнити. ОСОБА_11 додатково зазначила, що через ДТП, спричинену ОСОБА_9 , не працювала 5 місяців.

Відповідач ОСОБА_9 позов визнав частково, зазначивши, що розмір шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілої, згідно з умовами ОСАГО має відшкодовуватися страховою компанією «ВУСО» (в межах 320 000 грн.). ОСОБА_9 пояснив, що свій страховий поліс він повідомив потерпілій і страховій компанії в день ДТП, продублював інформацію страховій ще й заявою у письмовому вигляді. Перевірити суму, зазначену як матеріальні збитки, згідно наданих копій фіскальних чеків, практично неможливо, оскільки значна їх частина просто не прочитується, а деякі з куплених ліків загалом не відповідають характеру отриманої травми. Сума компенсації за моральну шкоду, оцінена потерпілою у 250 000 грн., занадто перебільшена, визначена суб`єктивно і практично нічим не аргументується, окрім загальних фраз. Розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу є невиправданим і неспівмірним із самою сутністю справи. Разом з тим, ОСОБА_9 зазначив, що він не знімає з себе відповідальності щодо своєї вини в ДТП, спроби знайти порозуміння з потерпілою з питань моральної та матеріальної допомоги потерпілій з боку його сім`ї були відхилені, та сім`я ОСОБА_11 категорично заявила про розгляд справи виключно через суд. З 2021 року у період пандемії коронавірусу ОСОБА_9 взагалі втратив постійну роботу. Єдиним незначним його доходом під час воєнного стану була робота на власному автомобілі, який нині знаходиться під арештом після даної ДТП. Його мати, ОСОБА_15 , з якою він проживає і на утриманні якої перебуває, - пенсіонерка, тому його сім`я перебуває у досить скрутному матеріальному стані, враховуючи всі обставини сьогодення. Тому, враховуючи також терміни можливого безробіття позивача - близько 3-х місяців (оскільки документальне підтвердження не надавалось), сума за моральне відшкодування може складати 20 000 грн., саме таку суму він і пропонує виплатити позивачу.

Відповідач ПрАТ «СК «ВУСО» у наданому відзиві зазначив, що вони не можуть бути співвідповідачем за деліктом (злочином) на підставі цивільного позову в рамках кримінального провадження, так як страховик має зобов`язання за договором (полісом) з відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників на підставі приписів Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV (надалі - Закон №1961) та в межах страхових сум. Заявлені вимоги до них про стягнення на користь позивачки витрат на лікування 32 999,95 грн. та моральної шкоди 1649,99 грн. є необґрунтованими. Відповідно до п.24.1. ст.24 Закону №1961 у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті. Таким чином, спеціальне законодавство передбачає, що витрати та лікування мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Надані позивачем до позовної заяви копії чеків про придбання лікарських засобів є нечитабельними, окрім того не підтверджені призначенням лікаря, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог до страховика. Також звертають увагу суду, що заявлені витрати на оплату замовлення від 12.04.2023 року на лабораторні дослідження на COVID-19 в розмірі 400,00 грн. не можуть бути обґрунтованими витратами на лікування за наслідками ДТП, яка сталася 11.09.2022 року. Наголошують суду, що копія Рахунку № 248 від 19.09.2022 року на оплату набору імплантів остеотосинтезу на суму 25 200,00 грн. не є належним та достовірним доказом про такі витрати позивачки за відсутності чеків, квитанцій про такі витрати. З урахуванням зазначеного вважають, що надані копії доказів витрат на лікування позивачки не відповідають вимогам ст. 85 КПК України, є неналежними доказими, які достовірно б підтверджували витрати на лікування, понесені позивачкою за наслідками ДТП. Копія Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 5255 свідчить про знаходження на стаціонарному лікуванні ОСОБА_11 11 (одинадцять) днів з 11 вересня 2022 року по 20 вересня 2023 року, а тому відповідно до приписів п. 24.2 ст. 24 Закону №1961 ОСОБА_11 має право на страхове відшкодування, пов`язане з лікуванням потерпілого, яке становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я. Місячна мінімальна зарплата в Україні станом на дату ДТП 11.09.2022 року становила 6 000,00 грн., а тому належний розмір страхового відшкодування на лікування дорівнює 1 800,00 грн. ( 6000 / 30 * 9). Моральна шкода 5% від витрат на лікування становить 90,00 грн. (1800 * 5) відповідно до ст. 26-1 Закону №1961. Копія Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3772 свідчить про знаходження позивачки у стаціонарі у період 13.04.2023 - 17.04.2023 року, який поза межами строку лікування за наслідками ДТП, яке сталося 11.09.2022 року. У зв`язку з чим просили позовні вимоги ОСОБА_11 до ПрАТ СК «ВУСО» про стягнення на її користь витрат на лікування 32 999,95 грн. та моральної шкоди 1649,99 грн. залишити без задоволення. Одночасно погоджуються з належним, законним розміром страхового відшкодування витрат на лікування ОСОБА_11 , яке має відшкодувати ПрАТ СК «ВУСО» відповідно до п.24.2 ст. 24 та 26-1 Закону №1961, в розмірі 1 800,00 грн., а моральної шкоди 90,00 грн.

За змістом ч.ч. 1, 5 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Суд виходить з наступних приписів ЦК України:

- особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1 ст.22);

- особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1 ст.23);

- моральна шкода полягає:

- у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (п.1 ч.2 ст.23);

- якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб . Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23);

- моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23);

- моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.5 ст.23);

- шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2. ст.1187);

- особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням) (ст.1194).

Суд також ураховує такі приписи Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»:

- у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (ст.22.1);

- шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (ст.23.1);

- у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів (ст.24.1);

- страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (ст.26-1).

Суд також керується постановою Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17, провадження №14-95цс20, виходячи з якої відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Вищенаведене також підтверджується ухвалою Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 вересня 2023 року в справі № 362/5844/19, провадження № 51-1396кмо23.

Так, судом встановлено, що на момент ДТП за участі ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , тобто 11.09.2022 року, діяв договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №210849960), згідно з яким страховиком є ПрАТ «СК «ВУСО», страхувальником - ОСОБА_9 , забезпеченим транспортним засобом - автомобіль «Ford B-MAX», д.н.з. НОМЕР_1 , страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 320 000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 160 000 грн., франшиза - 0 грн.

З урахуванням досліджених судом матеріалів кримінального провадження, зокрема висновку експерта КМКБ СМЕ МОЗ України №042-1390-2022, копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №5255 із КНП «Київська міська клінічна лікарня №7» відносно ОСОБА_11 , наданих суду позивачем документів, у т.ч. товарних чеків, які були досліджені судом в оригіналах, перебування потерпілої ОСОБА_11 на реабілітації після двох операцій внаслідок ДТП, що мало місце 11.09.2022 року, суд вважає обґрунтованими твердження в цивільному позові щодо матеріальної шкоди, спричиненої потерпілому ОСОБА_11 кримінальним правопорушенням, вчиненим ОСОБА_9 , що полягала у витратах на проведення операцій, встановлення імплантів, лікування, медичні обстеження, перебування на лікарняному, реабілітацію, разом з тим, відшкодування цієї шкоди має бути здійснено страховиком ПрАТ «ВУСО» відповідно до чинного законодавства у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі №210849960, отже, цивільний позов підлягає задоволенню в частині стягнення з ПрАТ «ВУСО» на користь ОСОБА_11 матеріальної шкоди в розмірі 32 599,95 грн.

Також на підставі вищенаведеного, досліджених судом матеріалів кримінального провадження, зокрема висновку експерта КМКБ СМЕ МОЗ України №042-1390-2022, копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №5255 із КНП «Київська міська клінічна лікарня №7» відносно ОСОБА_11 , наданих суду позивачем документів, у т.ч. товарних чеків, які були досліджені судом в оригіналах, суд доходить висновку про обґрунтованість цивільного позову в частині спричинення кримінальним правопорушенням, вчиненим ОСОБА_9 , моральної шкоди потерпілому ОСОБА_11 , що полягала в фізичному болю та стражданнях, погіршенні стану здоров`я, порушенні її нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного приватного та громадського життя, в порушенні стосунків з оточуючими, необхідності докладати зусилля для відновлення нормальних життєвих відносин, неможливості працювати протягом 5-ти місяців, та про задоволення цивільного позову в частині стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_11 моральної шкоди в розмірі 1629,99 грн. та про задоволення цивільного позову в частині стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 20 000 грн. моральної шкоди.

Стосовно заявлених до відшкодування ОСОБА_11 витрат на правову допомогу в сумі 45 000 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст.ст. 26, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Виходячи з ч.4 ст.137 ЦПК України запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, судом встановлено, що 01.10.2022 року між ОСОБА_11 та адвокатом ОСОБА_12 було укладено договір про надання правової допомоги № б/н, за умовами якого ціна виконання цього доручення визначається сторонами у додаткових угодах. Крім того, клієнт зобов`язується сплатити адвокату фактичні витрати, пов`язані з виконанням цього доручення (оплата роботи фахівців, оплата судових витрат, обов`язкових платежів, транспортні витрати, зв`язок, технічні витрати тощо) згідно додатку №№ 1, 2 до договору.

Між тим, зазначених додатків №№ 1, 2 до договору про надання правової допомоги №б/н від 01.10.2022 року до матеріалів кримінального провадження не надано.

Позивачем ОСОБА_11 до суду було надано акт виконаних робіт №01/1-23 від 09.01.2023 року про перелік наданих юридичних послуг адвокатом ОСОБА_12 , а саме: ознайомлення з матеріалами справи - 5 000 грн., складання цивільного позову - 8 000 грн., участь у судових засіданнях (одне) - 5 000 грн., а також акт виконаних робіт №б/н від 13.12.2024 року про перелік наданих юридичних послуг адвокатом ОСОБА_12 , а саме: участь у судових засіданнях (одне) 5 000 грн. х 9 засідань - 45 000 грн.

Судом було встановлено, що адвокат ОСОБА_12 у даному кримінальному провадженні приймав участь як представник потерпілого у 10 судових засіданнях, а саме 15.03.2023 року, 26.04.2023 року, 06.09.2023 року, 04.10.2023 року, 04.12.2023 року, 08.05.2024 року, 13.12.2024 року, 23.01.2025 року, 27.02.2025 року, 15.05.2025 року.

З урахуванням вищенаведеного, а також принципу співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд доходить висновку по часткове задоволення цивільного позову в частині стягнення витрат на правничу допомогу та ухвалює стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 витрати на правничу допомогу в розмірі 26 000 грн.

Запобіжний захід в кримінальному провадженні не обирався.

Питання щодо доказів вирішити у порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

Під час досудового розслідування проводилися експертизи:

- висновок експерта КНДЕКЦ МВС України №СЕ-19/111-22/38821-ІТ від 24.10.2022 року, вартість проведеної судової експертизи становить 1510, 24 грн., що у відповідності до вимог ст.122 КПК України є процесуальними витратами;

- висновок експерта КНДЕКЦ МВС України №СЕ-19/111-22/45998-ІТ від 27.10.2022 року, вартість проведеної судової експертизи становить 2265, 36 грн., що у відповідності до вимог ст.122 КПК України є процесуальними витратами;

- висновок експерта Київського міського клінічного бюро СМЕ МОЗ України №СЕ-19/111-22/38821-ІТ042-1390-2022 від 27.10.2022 року, вартість проведеної судової експертизи становить 2672 грн., що у відповідності до вимог ст.122 КПК України є процесуальними витратами.

Згідно з ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки судом ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, то суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь держави вартість проведених експертиз у розмірі 1510,24 грн., 2265,36 грн. та 2672 грн.

На підставі ч.4 ст.174 КПК України одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, суд доходить висновку про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19.09.2022 року, справа №761/19206/22, у зв`язку з тим, що у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 2, 60, 65-67, 286 КК України, ст.ст. 2, 4, 5, 100, 122, 124, 128, 129, 349, 368 - 370, 373, 374, 395, 532 КПК України, ст.ст.22, 23, 1187, 1194 ЦК України, стст. 22.1, 23.1, 24.1, 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці, який відбувати на гауптвахті, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід в кримінальному провадженні не обирався.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19.09.2022 року, справа №761/19206/22, на автомобіль «Ford B-MAX», д.н.з. НОМЕР_1 , - скасувати.

Речові докази:

- транспортний засіб - автомобіль марки «Ford B-MAX», д.н.з. НОМЕР_1 , - повернути обвинуваченому ОСОБА_9 .

Цивільний позов, поданий ОСОБА_11 , - задовольнити частково.

Стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» () на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , матеріальну шкоду в розмірі 32 499,95 (тридцять дві тисячі чотириста дев`яносто дев`ять гривень 95 копійок) грн. та моральну шкоду в розмірі 1629,99 (одна тисяча шістсот двадцять дев`ять гривень 99 копійок) грн.

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , моральну шкоду в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , витрати на правничу допомогу в розмірі 26 000 (двадцять шість тисяч) грн.

В іншій частині у задоволенні цивільного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави вартість документально підтверджених витрат на залучення експертів в розмірі 1510, 24 грн., 2265, 36 грн. та 2672 грн.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Солом`янський районний суд міста Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1