Провадження №: 1-кс/336/561/2025
УХВАЛА

Іменем України

07 липня 2025 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 ,при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,з участю слідчого СВ відділу поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 ,власника майна ОСОБА_4 ,представників власника майна адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого СВ відділу поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна при проведенні досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000016 від 21.02.2024 року,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України,-

встановила:

Слідчий СВ відділу поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м.Запоріжжя ОСОБА_7 ,про арешт майна.

В обґрунтування клопотання зазначає, що 21.02.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000016 внесено відомості про розпочате досудове розслідування кримінального провадження за ст.246 ч.4 КК України .

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 та іншими особами організував незаконну порубку дерев у захисних лісових насадженнях на ділянці,що знаходиться в адміністративно-територіальних межах Широківської територіальної громади Запорізького району Запорізької області поблизу льотного училища «Запорізький центр льотної підготовки ім.Маршала авіації О.І.Покришкіна» та подальший збут незаконно зрубаної деревини з метою отримання незаконного прибутку.

Під керівництвом ОСОБА_8 та інших осіб було спиляно 98 дерев,внаслідок чого навколишньому природному середовищу (державі) в особі Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області завдано екологічну шкоду на суму 4 258 568 ,70 гр.,що є тяжкими наслідками.

Широківську сільську раду Запорізького району Запорізької області визнано потерпілою особою у кримінальному провадженні,представником потерпілого у кримінальному провадженні подано цивільний позов до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди у розмірі 4 258 568 ,70 гр.

09.06.2025 р. ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.4 ст.246 КК України.

17.06.2025 р.за адресою м.Запоріжжя,вул.Мінська 1 проведено обшук транспортного засобу AUDI Q-8 д.н.з. НОМЕР_1 ,в ході якого було виявлено та вилучено флеш-носій об`ємом 16 Gb,запакований до спецпакету PSP 1220695,транспортний засіб AUDI Q-8 д.н.з. НОМЕР_1 ,яким користувались ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під час вчинення інкримінованого їм злочину,а саме :за версією слідства,перевозили на ньому працівників для незаконного спилу дерев,перевозили знаряддя злочину(бензопили та інший інструмент).

17.06.2025 р.вилучені в ході обшуку речі були визнані речовими доказами ,про що винесено постанову.

Посилаючись на те, що зазначені у клопотанні флеш-носій та автомобіль є речовими доказами ,з метою забезпечення збереження речових доказів необхідно накласти на них арешт,слідчий за погодженням з прокурором ставить питання про арешт згадуваного вище флеш-носія та автомобіля із забороною користування та розпорядження цим майном.

При розгляді клопотання в суді слідчий його підтримав з наведених вище підстав,метою арешту вказаного у клопотанні майна визначив забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні та пояснив,що автомобіль,який фактично в ході обшуку вилучений з території автостоянки,буде перебувати на зберіганні у органів поліції до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні.

Власник автомобіля ОСОБА_4 при розгляді клопотання пояснив,що 12.06.2025 р.купив вказаний у клопотанні автомобіль,який зберігався на автостоянці,через кілька днів від охоронців дізнався,що автомобіль на евакуаторі з автостоянки забрали,за цим фактом він вернувся до органів поліції,після чого його поінформували,що автомобіль перебуває у Шевченківському райвідділі. Наголосив,що не являється підозрюваним у кримінальному провадженні,обшук та вилучення автомобіля проводили без його участі.

Представник власника автомобіля адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання в частині накладення арешту на автомобіль та зазначив,що транспортний засіб AUDI Q-8 д.н.з. НОМЕР_1 на праві власності належить ОСОБА_4 ,який не є підозрюваним у кримінальному провадженні. Вважає,що під час проведення обшуку вказаного автомобіля необхідні для кримінального провадження речі,зокрема,флеш-носій,з автомобіля вилучені,слідів будь-якого кримінального правопорушення на автомобілі під час складання протоколу обшуку не зафіксовано,на теперішній час мета відшукання та вилучення з салону автомобіля речових доказів досягнута,підстав для його арешту немає.

У додаткових запереченнях зазначав також про те,що питання накладення арешту на 3 ключа до вказаного у клопотанні транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу вже було предметом розгляду слідчого судді,за результатами якого відмовлено у накладенні арешту,однак орган досудового розслідування ,не виконуючи відповідне судове рішення,ініціював звернення до суду з клопотанням про проведення обшуку автомобіля ,який був проведений без участі власника або володільця майна. Також звернув увагу на те,що клопотання подано до суду слідчим,проте відповідним правом відповідно до ст.642 КПК України наділений прокурор.

Представник власника автомобіля адвокат ОСОБА_5 акцентував увагу на тому,що транспортний засіб AUDI Q-8 д.н.з. НОМЕР_1 формально визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні,проте критеріям ч.2 ст.167 КПК України він не відповідає,безпідставно,внаслідок перевищення слідчим наданих повноважень,був вилучений під час обшуку. На теперішній час всі необхідні слідчі та процесуальні дії з автомобілем проведені,накладення на нього арешту не переслідує легітимну мету,порушує права власника,який не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

Вивчивши матеріали клопотання,слідчий суддя знаходить,що клопотання підлягає частковому задоволенню,виходячи з наступного.

З матеріалів клопотання встановлено,що з 21.02.2024 р. у провадженні СВ відділу поліції № 3 ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000016 за ознаками кримінального правопорушення,передбаченого ст.246 ч.4 КК України.

09.06.2025 р. ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.4 ст.246 КК України.

17.06.2025 р.був проведений обшук транспортного засобу AUDI Q-8 д.н.з. НОМЕР_1 ,санкціонований слідчим суддею з метою відшукання та вилучення речових доказів,а саме:бензопил,чорнових записів та флеш-носіїв,товарно-транспортних накладних,мобільних телефонів та сім-карт операторів мобільного зв`язку,які перебувають у користуванні ОСОБА_8 ,за допомогою яких був вчинений злочин,передбачений ч.4 ст.246 КК України,які мають значення для виявлення і фіксації відомостей про обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Як зафіксовано у протоколі обшуку від 17.06.2025 р.,під час обшуку транспортного засобу AUDI Q-8 д.н.з. НОМЕР_1 було виявлено та вилучено флеш-носій об`ємом 16 Gb,запакований до спецпакету PSP 1220695, транспортний засіб AUDI Q-8 д.н.з. НОМЕР_1 поміщений на спеціальний майданчик ГУНП в Запорізькій області.

Постановою слідчого від 17.06.2025 р. вилучені в ході обшуку речі,а саме:флеш-носій об`ємом 16 Gb,запакований до спецпакету PSP 1220695, транспортний засіб AUDI Q-8 д.н.з. НОМЕР_1 визнані речовими доказами по кримінальному провадженню, флеш-носій об`ємом 16 Gb,запакований до спецпакету PSP 1220695 переданий до камери схову ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області; транспортний засіб AUDI Q-8 д.н.з. НОМЕР_1 переданий на відповідальне зберігання до спецмайданчику ГУНП в Запорізькій області вул.Привокзальна 13.

Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено (ч. 2 ст. 167 КПК України).

Згідно з приписами ч. 2 ст. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Таким чином, вилучене під час обшуку майно є тимчасово вилученим майном, яке при наявності передбачених ст. 98 КПК України ознак може бути визнано речовим доказом або на яке, при наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав, ухвалою слідчого судді може бути накладено арешт.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Датою вилучення майна при обшуку є 17.06.2025 р. Клопотання слідчого про арешт вилученого майна подано до суду 18.06.2025 р. тобто в межах визначеного законом строку.

Вирішуючи питання, чи діяв слідчий при вилученні транспортного засобу в межах, визначених ухвалою слідчого судді про надання дозволу на обшук, слідчий суддя виснує, що це майно ані прямо,ані опосередковано не стосується даного кримінального провадження, та слідчий діяв з перевищенням дозволу слідчого судді на його обшук.

Стаття 170 ч.1 КПК України визначає,що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Обов`язок доведення необхідності застосування цього засобу забезпечення та цілі накладення арешту на майно перед слідчим суддею покладено на прокурора, слідчого.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна повинно мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Відтак,для звернення з клопотанням про накладення арешту слідчий, прокурор повинні переконатися в одночасному існуванні одразу двох підстав:

1. Достатніх, мотивованих та підтверджених доказами підстав вважати, що майно у вигляді речей, документів, грошей тощо відповідає вимогам ч. 2 ст. 167 КПК України або наявності у справі цивільного позову;

2. Належності такого майна на праві власності підозрюваному, обвинуваченому, особі, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за дії підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи; або ж юридичній особі, щодо якої здійснюється провадження за статтею Кримінального кодексу України, санкція якого передбачає конфіскацію майна.

З матеріалів клопотання встановлено,що під час проведення санкціонованого обшуку з салону автомобіля AUDI Q-8 д.н.з. НОМЕР_1 ,яким користувався ОСОБА_8 ,підозрюваний у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.4 ст.246 КК України,був вилучений флеш-носій,який, за версією слідства, може містити інформацію про наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Зазначений флеш-носій відповідає критеріям речового доказу, зазначеного у ст.98 КПК, а тому накладення на нього арешту з підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст.170 КПК, буде відповідати вимогам кримінального процесуального закону.

Водночас,під час розгляду клопотання з наданих документів встановлено,що вилучений під час обшуку транспортний засіб AUDI Q-8 д.н.з. НОМЕР_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 12.06.2025 р.являється власністю ОСОБА_4 ,тобто особи,яка у причетності до кримінального правопорушення не підозрюється та не несе в силу закону цивільної відповідальності за шкоду, завдану діяннями інших осіб,яким повідомлено про підозру у кримінальному провадженні; доказів пред`явлення у кримінальному провадженні цивільного позову до власника майна ОСОБА_4 не надано.

З клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів не вбачається підстав та розумних підозр вважати, що транспортний засіб AUDI Q-8 д.н.з. НОМЕР_1 як майно, на яке слідчий просить накласти арешт, є предметом кримінально протиправних дій, стосовно яких внесені відомості до ЄРДР та проводиться досудове розслідування, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК у вказаному кримінальному провадженні, а саме що зазначене майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження за ч.4 ст.246 КК України, або, що вказане майно було об`єктом кримінально-протиправних дій чи набуте кримінально протиправним шляхом, під час незаконної порубки дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях.

Приймаючи рішення про визнання вказаного вище транспортного засобу речовим доказом,слідчий у відповідній постанові не зазначив,яким саме критеріям,передбаченим у ст.98 КПК України,відповідає це майно,так само при розгляді клопотання не довів,які саме відомості ,що зберігає цей речовий доказ, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження за ч.4 ст.246 КК України.

Слідчий, звертаючись з клопотанням про накладення арешту на вказаний вище транспортний засіб як тимчасово вилучене майно , процитував лише зміст положень КПК України, які, на його думку, підлягають застосуванню, обмежився висновком щодо необхідності накладення арешту на вилучене майно з метою збереження речових доказів, при цьому клопотання в цій частині не містить будь-якого аналізу доводів, не наведені відповідні мотиви.

Як передбачено ст.2 КПК України,завданням кримінального провадження визначено захист прав і законних інтересів суб`єктів,які потерпіли від кримінального правопорушення,охорона прав, свобод і законних інтересів учасників кримінального провадження і, насамперед, підозрюваного чи обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а у випадку їх безпідставного порушення - захист шляхом відновлення в правах.

Європейський суд з прав людини у рішенні "Коем проти Бельгії" від 22.06.2000 р.зазначив,що основне призначення процесуальних норм-захистити обвинуваченого від будь-яких проявів зловживання владою.

Конституцією України передбачено захист права власності,зокрема,статтею 41 встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Зазначені конституційні гарантії поєднуються з такими ж положеннями ч.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року,згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти

своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності

інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених

законом і загальними принципами міжнародного права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції".

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст.9 Конституції України,ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод.(далі - Конвенція).

Таким чином, з моменту ратифікації Конвенції Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), керуватись його рішеннями та при вирішенні будь-якого питання діяти через призму визнання людини та її прав та свобод найвищою цінністю.

З наведеного витікає,що рішення суду буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

У рішенні від 13 жовтня 2020 року по справі Kothencz v. Hungary, заява № 29258/16, Європейський Суд зазначив, що втручання з боку держави у права власника,внаслідок чого власник позбавляється права користування майном, за відсутності будь-якої компенсаційної схеми є втручанням у права ,яке непропорційно меті. Отже, вжиття непропорційного заходу, особливо без будь-якої схеми компенсації, не задовольняє вимог охорони майна згідно зі статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Суд наголосив, що втручання у мирне користування майном має забезпечити "справедливий баланс" між суспільними інтересами та основними правами особи. Зокрема, має існувати розумне співвідношення пропорційності між використовуваними засобами та метою, яку прагнуть досягти у будь-який спосіб, який позбавляє людину її майна.

Умови компенсації згідно з відповідним законодавством є суттєвим фактором для оцінки наявності справедливого балансу, тому позбавлення майна без відповідної компенсації зазвичай буде вважатися непропорційним втручанням.

Фактично у клопотанні ставиться питання про позбавлення власника майна ОСОБА_4 права на володіння,користування та розпорядження майном, за відсутності до нього на час розгляду клопотання підозри або звинувачень у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення.

Слідчий у клопотанні не вказує про необхідність невідкладного проведення органом досудового слідства комплексу слідчих дій або експертних досліджень стосовно вилученого автомобіля, щоб могло б бути аргументом на користь забезпечення справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу, визначених ст.2 КПК України завдань кримінального судочинства, та необхідністю захисту фундаментальних прав особи права власності.

Сторона обвинувачення не пропонує власнику майна умов,за яких внаслідок вилучення автомобіля та заборони користування і розпорядження ним, його права не будуть безпідставно обмежені.

При розгляді клопотання не встановлено жодних обставин,які обумовили б необхідність на даному етапі досудового розслідування вживати такі заходи забезпечення кримінального провадження,про які зазначив слідчий.

Слідчим суддею не встановлено підстав для висновку про те, що таке обмеження ,як арешт майна,є пропорційними меті, заради досягнення якої він застосовується, оскільки він пов`язаний з втручанням у право особи на власність, що є складовою права на мирне володіння своїм майном (передбачене у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права особи, оскільки не є необхідним і пропорційним до законної мети, що переслідується - нагальної суспільної потреби у протидії кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ст.173 КПК України,слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

За результатами розгляду клопотання достатніх,мотивованих та підтверджених доказами підстав для задоволення клопотання у частині арешту транспортного засобу слідчий суддя не вбачає.

Перевіряючи доводи представника власника майна щодо звернення з клопотанням до суду особи,яка не має відповідних повноважень,слідчий суддя встановив наступне.

Стаття 642 Кримінального процесуального кодексу України регулює питання участі третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, у кримінальному провадженні. Ця стаття визначає процесуальний статус такої особи та її права та обов`язки, пов`язані з арештом майна,які згідно ч.2 цієї ж статті,виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Формулювання зазначеної норми дає розуміння того, що із клопотанням про арешт майна третьої особи може звернутися лише прокурор.

Зазначене клопотання надійшло до суду 18.06.2025 р.від слідчого СВ відділу поліції № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ,яке погодив прокурор Шевченківської окружної прокуратури м.Запоріжжя.

Проте,з матеріалів клопотання вбачається,що власником майна,про арешт якого подано клопотання, з 12.06.2025 р.є третя особа,однак ці відомості на час звернення до суду з клопотанням не були враховані слідчим та прокурором,тому слідчий суддя погоджується з доводами представників власника майна,що у цьому випадку клопотання про арешт транспортного засобу подано особою, що не наділена правом звернення до суду.

Також слідчим суддею перевірено доводи представників власника майна про те,що з боку органу досудового розслідування ними вбачаються ознаки зловживання правом на звернення до суду,оскільки питання арешту ключів від вказаного вище автомобіля та свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу вже було предметом судового розгляду,та встановлено наступне.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07.04.2025 р.було відмовлено у задоволенні клопотання про арешт майна,вилученого під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 ,зокрема,3(три)ключа до автомобіля AUDI Q-8 д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 21.05.2025 р.ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07.04.2025 р. в цій частині залишена без змін.

Орган досудового розслідування 16.06.2025 р.отримав на виконання ухвалу Запорізького апеляційного суду від 21.05.2025 р.,про що адвокатом надано копію клопотання з відміткою про його реєстрацію у ВП № 3 саме 16.06.2025 р.,проте замість виконання судового рішення,яке набрало чинності,слідчий за погодженням з прокурором ,без повідомлення власника або володільця автомобіля,17.06.2025 р.вилучили його під час обшуку.

Такі дії органу досудового розслідування мають ознаки маніпулювання нормами КПК України з єдиною метою-безпідставно утримувати вказаний вище автомобіль у фактичному володінні,поза волею власника,який не є підозрюваним у кримінальному провадженні,що не можна вважати легітимною метою.

Керуючись ст.170-173,309 КПК України,слідчий суддя-

постановила:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучений під час обшуку за адресою:м.Запоріжжя,вул.Мінська 1,флеш-носій об`ємом 16 Gb,запакований до спецпакету PSP 1220695 переданий до камери схову ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області,до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні.

У задоволенні клопотання про накладення арешту на транспортний засіб AUDI Q-8 д.н.з. НОМЕР_1 vin НОМЕР_3 , який належить на праві власності ОСОБА_4 ,переданий на відповідальне зберігання до спецмайданчику ГУНП в Запорізькій області за адресою:м.Запоріжжя, вул.Привокзальна 13-відмовити.

Транспортний засіб AUDI Q-8 д.н.з. НОМЕР_1 vin НОМЕР_3 , який належить на праві власності ОСОБА_4 ,переданий на відповідальне зберігання до спецмайданчику ГУНП в Запорізькій області за адресою:м.Запоріжжя, вул.Привокзальна 13,негайно повернути власнику ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню,може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений 07.07.2025 р.

Слідчий суддя ОСОБА_1