Справа № 521/6056/25
Номер провадження:1-в/521/801/25
У Х В А Л А

ВСТУПНА ЧАСТИНА

м. Одеса, Україна

20 червня 2025 року

Хаджибейський районний суд м. Одеси засідаючи у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 на стадії виконання судових рішень, розглянув клопотання засудженого:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Затишшя, Фрунзівського району, Одеської області, громадянина України, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, засудженого вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.01.2020 року за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі.

Сторони, які приймали участь, з боку обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 , з боку захисту: засуджений ОСОБА_3 ,

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

Судом проводився розгляд клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування до нього умовно дострокового звільнення від відбування покарання.

Клопотання розглядалось за ініціативою засудженого ОСОБА_3 .

2.Встановлені судом обставини із посиланням на докази.

З клопотання встановлено, що ОСОБА_3 відбуває покарання в ДУ «ОВК (№14)» за вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.01.2020 року за ч. 2 ст. 121 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі.Відбув 2/3 строку покарання. Характеризується посередньо, має 9 стягнень, заохочень не має. Вину у скоєному визнає частково.

На підставі викладеного, просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

3.Позиції сторін.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання вважаючи, що засуджений не довів своє виправлення.

Засуджений просив клопотання задовольнити в повному обсязі.

4.Мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали, мотиви неврахування окремих доказів, положення закону яким керувався суд.

Суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання, з наступних підстав.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення /ч. 2 ст. 81 КК/.

Закон пов`язує умовно-дострокове звільнення від відбування покарання з двома обов`язковими елементами: 1) доведення засудженим свого виправлення та 2) фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного строку покарання.

Під час розгляду клопотання, судом встановлено, що засуджений формально підпадає під умовно-дострокове звільнення, оскільки відбув більше двох третин строку покарання, призначеного вироком суду.

Разом з тим, суд вважає, що особа засудженого, а також тяжкість покарання, свідчать про необхідність залишення засудженого у місці позбавлення волі.

Покарання, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами /ч. ч. 1, 2 ст. 50 КК/.

Тобто мета покарання це те, чого прагне досягти держава, застосовуючи його щодо особи, яка вчинила злочин. Застосовуючи покарання, суд має на меті покарати винного, що необхідно для захисту суспільства і для задоволення почуття обурення і справедливості потерпілого, його близьких та суспільства в цілому.

ОСОБА_3 засуджений за скоєння злочину, що відноситься до категорії тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. Дієвість покарання станом на день звернення до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення, на думку суду, не досягнута. Мета покарання не реалізована.

Даючи оцінку сумлінній поведінці засудженого, судом встановлено наступне.

З характеристики на засудженого, наданої адміністрацією колонії та в судовому засіданні встановлено, що за період відбуття покарання ОСОБА_3 мав 9 порушення встановленого порядку виконання та відбування покарання. За період відбування покарання заохочень не має. На профілактичному обліку не перебуває. В результаті проведеної оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, встановлено середній рівень ймовірної небезпеки для суспільства. Заходи реалізації індивідуальної програми виконані частково через те, що засуджений не завжди налаштований в них брати участь. Адміністрація вважає, що криміногенними факторами, що сприяють підвищенню ризику вчинення засудженим повторних правопорушень є мислення, емоції та поведінка, освіта, житло, робота та матеріальне становище.

В установі ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, не приймає участь у роботах з благоустрою території. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Має охайний зовнішній вигляд. Не дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня установи.

Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів.

Проаналізувавши дані про поведінку ОСОБА_3 за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують його особу в цілому, можна зробити висновок, що поведінка засудженого протягом строку відбування покарання не була сумлінною та стабільною, а відтак не можна дійти висновку, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

Викладені встановлені обставини, надають право суду стверджувати, що підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_3 в теперішній час не має, оскільки засуджений не довів своє виправлення та таке звільнення не тільки не буде відповідати меті покарання, але й не буде відповідати завданням кримінальної відповідальності. Відповідно у задоволені клопотання засудженого необхідно відмовити.

Постановляючи ухвалу, суд керується ч. ч. 2, 3 ст. 81 КК, ст. ст. 537, 539 КПК.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

1.Висновки суду.

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

2.Строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Апеляційна скарга, на ухвалу суду, може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Оскарження прокурором ухвали суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким зупиняє її виконання.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

С У Д Д Я: ОСОБА_1