Справа №718/491/25
Провадження №1-кп/718/30/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2025 року м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника малолітніх потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ОСОБА_10 ,

законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_12 ,

представника малолітніх потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ОСОБА_13

представника малолітнього потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_14 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина рф, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Кіцманського районного суду Чернівецької області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001111 від 09.09.2024 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України.

У судовому засіданні 25 квітня 2025 року прокурор відділу захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 подала клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

У даному клопотанні прокурор просить продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина рф, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України, на 60 днів, без визначення розміру застави.

Вказане клопотання прокурор обґрунтовує, серед іншого, тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України, які у відповідності до ч.6 ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів.

У клопотанні прокурора зазначено, що причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України, підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Прокурор у клопотанні стверджує, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час продовжують існувати.

Так, прокурор вважає, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на малолітніх потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

У клопотанні прокурор зазначила, що застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не забезпечить у повній мірі виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та не надасть реальної змоги запобігти вищевказаним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, у зв`язку із чим, підстав для зміни запобіжного заходу немає, а враховуючи положення ч.4 ст.183 КПК України та те, що інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_6 злочини, передбачені ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України, вчинені із застосуванням насильства, розмір застави у вказаному кримінальному провадженні визначати не доцільно.

Прокурор у судовому засіданні підтримала дане клопотання з наведених в ньому підстав та просила задоволити вказане клопотання.

Обвинувачений та його захисник не заперечили проти задоволення клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Представники малолітніх потерпілих та законні представники малолітніх потерпілих підтримали клопотання прокурора про продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши подане прокурором клопотання, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1 п.4 ч.2 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимстаттею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, яке карається позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 6 ст. 152 КК України, яке карається позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі та у вчиненні злочину, передбаченого ч. 6 ст. 153 КК України, яке карається позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі.

Вирішуючи питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений вст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

При розгляді даного клопотання, суд враховує наявність обвинувачення у вчиненні інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у їх вчиненні, а саме позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі.

Так, суд вважає, що враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, він, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, тобто існує ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Крім того, суд вважає доведеним те, що існує реальна загроза того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а тому існує ризик незаконного впливу на вказаних осіб з метою зміни їх показань на свою користь, з метою уникнення кримінальної відповідальності, самостійно або через знайомих, шляхом вмовляння, погроз або іншим способом.

У зв`язку з цим суд вважає неможливим забезпечення контролю за поведінкою обвинуваченого в умовах, які не пов`язані з триманням під вартою та відповідно запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати, що свідки у судовому засіданні на даний час ще не допитувались, тоді як суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПКУкраїни, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Суд враховує, що оскільки за змістом клопотання обвинувачений не працевлаштований, не має стійких соціальних зв`язків, то припущення сторони обвинувачення, що знаходячись на волі, він зможе продовжити свою злочинну діяльність, спрямовану на вчинення інших насильницьких злочинів, в тому числі проти статевої свободи та статевої недоторканості інших дітей, є обґрунтованим.

Таким чином, враховуючи наявність обґрунтованої підозри обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України,а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, враховуючи співрозмірність вчиненого діяння його наслідкам, дає підстави суду для продовження запобіжного заходу стосовно обвинуваченого у виді тримання під вартою.

Щодо обґрунтованості застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, суд також вважає за необхідне зазначити наступне.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Суд звертає увагу на те, інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками для конкретних осіб, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, виключно у сукупності з усіма наведеними вище обставинами, для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, із врахуванням вимог щодо наявності наведених вище ризиків в їх сукупності, передбачених ст. 177 КПК України, а також того, що судовий розгляд не може бути закінченим до спливу строку дії попередньої ухвали суду про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 23 червня 2025 року включно.

Керуючись ч.4 ст.183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, оскільки злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , вчинені із застосуванням насильства, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави.

Керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 196, 199, 315, 376 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Задоволити клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 .

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина рф, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 153 КК України на 60 днів, тобто до 23 червня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Строк дії ухвали становить 60 днів до 23 червня 2025 року включно.

Копію ухвали після її оголошення негайно вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору, представникам малолітніх потерпілих, законним представникам малолітніх потерпілих, а також направити до Державної установи "Чернівецький слідчий ізолятор".

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та оголошено 25 квітня 2025 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3