Справа №694/2261/25
провадження № 1-кс/694/787/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2025 року м. Звенигородка

Слідчий суддя Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Звенигородка клопотання старшого слідчого СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 , погоджене начальником Лисянського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000890 від 29.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и в:

Старший слідчий СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, в якому просить накласти арешт на вилучене 29.07.2025 року в ході проведення огляду місця події за адресою: вул.Гетьманський Шлях 55, селище Лисянка, Звенигородського району, Черкаської області, поруч із магазином «Ягідка», майно, а саме: мобільний телефон марки «Vivo» у прозорому силіконовому чохлі, на задній кришці якого наявна бирка із зазначеними ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 , що на праві власності належить потерпілій ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 на час досудового розслідування з метою забезпечення проведення судових експертиз.

Клопотання обґрунтоване тим, що 29.07.2025 року о 02 год. 20 хв. двоє невідомих осіб проникли до будинку по АДРЕСА_1 , де із застосуванням насильства до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 заволоділи їх грошовими коштами в розмірі 68 000 гривень.

Відомості про дане кримінальне правопорушення внесено 29 липня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000890, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

В ході проведення огляду місця події 29.07.2025 року за адресою: вул. Гетьманський Шлях 55, селище Лисянка, Звенигородського району, Черкаської області, поруч із магазином «Ягідка», на відстані 4 метрів від краю проїзної частини дороги знайдено мобільний телефон марки «Vivo» у прозорому силіконовому чохлі, на задній кришці мобільного телефону наявна бирка із зазначеними ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 , візуально не пошкоджений.

По завершенні огляду вищевказані речі поміщено до паперового пакету НПУта вилучено до Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області, що розташований за адресою: Черкаська область, м. Звенигородка, вул. Благовісна, 50.

Вилучені вищевказані речі постановою слідчого визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що вилучений мобільний телефон марки «Vivo» у прозорому силіконовому чохлі, на задній кришці мобільного телефону наявна бирка із зазначеними ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 є речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки зберіг на собі сліди кримінального правопорушення та під час досудового розслідування необхідно провести судові експертизи із залученням речових доказів у стані, який вони мали на момент огляду, а також інші слідчі дії, в яких може виникнути необхідність в ході досудового розслідування, з метою забезпечення збереження вказаних речових доказів згідно ст. 170 КПК України на нього необхідно накласти арешт.

Старший слідчий СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд клопотання без його участі. Просить клопотання задовольнити.

ОСОБА_5 , яка є власником та володільцем тимчасово вилученого майна викликалася в судове засідання, проте до суду не з`явилася, причини неявки не повідомила. Нерибуття цієї особи у судове засідання відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Частиною 1 статті 172 цього Кодексу передбачено, що неприбуття учасників судового розгляду у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, а тому слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності учасників судового розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Вивчивши клопотання, дослідивши додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Частиною 1 статті 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно зі ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами абзацу 2 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Такий арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Стаття 173 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням

кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна (ч. 3 ст. 173 КПК України).

Звертаючись із клопотанням про застосування заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий просить накласти арешт на особисті речі потерпілої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: мобільний телефон марки «Vivo» у прозорому силіконовому чохлі, на задній кришці якого наявна бирка із зазначеними ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 , яким заволоділа невстановлена на даний час особа шляхом розбою, та який було вилучено в ході проведення огляду місця події за адресою: вул. Гетьманський Шлях 55, селище Лисянка, Звенигородського району, Черкаської області, поруч із магазином «Ягідка» на відстані чотирьох метрів від проїзної частини.

Обґрунтовуючи доцільність арешту майна, слідчий у клопотанні зазначив, що мобільний телефон марки «Vivo», який належить потерпілій ОСОБА_5 та був вилучений в ході огляду місця події, єречовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, а передача вилученого майна може потягнути за собою наслідки втрати речових доказів та неможливості проведення необхідних судових експертиз, що унеможливить забезпечити ефективне розслідування кримінального провадження.

Згідно з постановою слідчого від 30.07.2025 року мобільний телефон марки «Vivo» у прозорому силіконовому чохлі, значеними ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000890 від 29.07.2025 та передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя відповідно до вимог статей 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, серед іншого, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Слідчим суддею встановлено, що мобільний телефон марки «Vivo» у прозорому силіконовому чохлі, на задній кришці якого наявна бирка із зазначеними ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 , який було вилучено на вулиці під час проведення огляду місця події, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки він міг зберегти на собі сліди кримінального правопорушення. Разом з тим, сам факт набуття цим майном згідно постанови слідчого процесуального статусу речового доказу не свідчить про його відповідність визначеним ст.98 КПК України критеріям речових доказів у кримінальному провадженні та не є безумовною підставою для арешту цього майна.

Крім того, вказаний мобільний телефон є власністю потерпілої ОСОБА_5 та слідчим не доведено, необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України, що потерпіла може приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, перетворити чи відчужити таке майно.

Слідчий суддя вважає, що обмеження права власності потерпілої на це майно не є співрозмірним завданню кримінального провадження, застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до порушення прав власника майна, а тому підстав для його застосування не вбачається.

Враховуючи те, що клопотання слідчого не містить належного обґрунтування підстав та мети накладення арешту на зазначене майно, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, крім посилання на загальні норми кримінального процесуального законодавства, які регламентують застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись статтями 1-40, 94, 98, 100, 107, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 , погоджене начальником Лисянського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000890 від 29.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України відмовити.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1