Справа № 308/9015/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.05.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового процесу: прокурора ОСОБА_5 , захисників-адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження №11-кп/4806/177/25 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 квітня 2025 року клопотання прокурора задоволено.

Продовжено дію запобіжного заходу обраного відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів починаючи з 02 квітня 2025 року по 31 травня 2025 року включно.

Продовжено дію запобіжного заходу обраного відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів починаючи з 02 квітня 2025 року по 31 травня 2025 року включно.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001001, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 вересня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 255-1 КК України та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні, прокурор подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яке мотивовано тим, що строк запобіжного заходу на даний час спливає, а ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для його застосування на стадії досудового розслідування продовжують існувати, наявна необхідність у продовженні даного запобіжного заходу на час судового розгляду вказаного кримінального провадження. Крім того, прокурор просив врахувати, що злочини, які інкримінуються ОСОБА_8 є особливо тяжкими і передбачають призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, а інкриміновані ОСОБА_9 злочини є тяжкими і передбачають призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених переховуватись від суду, здійснювати незаконний вплив на потерпілого, його знайомих, свідків, експерта та інших учасників у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжити свою злочинну діяльність, з огляду на їх попередні судимості. Таким чином, з метою запобігання вчинити обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 будь-якої з вищеописаних дій, виникла необхідність у продовженні застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому потреби судового провадження виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених.

Ухвала мотивована тим, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 інкримінованих їм кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи на волі, можуть переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на свідків, потерпілого й інших учасників, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинені ними діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останнім вини у вчинені кримінальних правопорушень, можуть в подальшому продовжити злочинну діяльність, або вчинити інше кримінальне правопорушення. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які б давали підстави для застосування стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не встановлено. Також судом враховано, що обвинуваченому ОСОБА_8 інкримінується вчинення в тому числі особливо тяжкого злочину (ч. 2 ст. 255-1 КК), санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 15 років з конфіскацією майна або без такої, в свою чергу ОСОБА_9 інкриміновано вчинення тяжких злочинів (ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК), за які передбачено покарання у виді позбавлення волі, зокрема, на строк від 3 до 7 років та на строк від 7 до 10 років з конфіскацією майна, а також те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у зв`язку з якими відносно обвинувачених обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою не відпали і не зменшились, а менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання ними покладених на них процесуальних обов`язків, тому суд дійшов висновку, що відносно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 31.05.2025 включно.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі вказує на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню. Вважає, що на даний час ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, значно знизилися. Звертає увагу, що основними мотивами продовження запобіжного заходу у вигляді на тримання під вартою ОСОБА_9 є ті самі підстави, які неодноразово вказувалися судом при попередніх ухвалах, та жодних нових ризиків не вказано. Зазначає, що не враховано судом і твердження обвинуваченого про наявність можливості внесення за нього застави його родичами. Просить суд, оскаржувану ухвалу суду скасувати, обрати стосовно ОСОБА_9 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою або визначити заставу у розмірі, передбаченому ст.182, 183 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 зазначають, що обвинувачений та його захисник вважають, що оскаржувану ухвалу суду необхідно скасувати, призначивши обвинуваченому менш суворий запобіжний захід, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи та винесення ухвали допустив однобічність і неповноту судового розгляду, що призвело до невідповідності призначеного судом запобіжного заходу. Звертає увагу на те, що в даному випадку відсутні будь-які ризики, зазначені ст. 177 КПК України, що вказує на відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_8 найтяжчого виду запобіжного заходу. Посилається на тривалий термін перебування ОСОБА_8 під вартою, що становить понад три роки і одинадцять місяців. В свою чергу прокурор, звертаючись до суду з черговим клопотанням про продовження строку запобіжного заходу, наводить ризики, які абсолютно не підтверджені. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував наявність у підзахисного соціальних зв`язків , а саме наявність родини (батьки, сестра) та житла, тому суд, ухвалюючи судове рішення, мав обов`язково розглянути можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів. Оскаржувана ухвала прийнята з істотним порушенням кримінального процесуального закону, а тому просить її скасувати, постановити нову, якою обрати ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід.

Апеляційні скарги розглядаються у відсутності обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає їх розгляду. При цьому береться до уваги і те, що будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційних скарг від вказаних осіб не надходило, крім того захисники-адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та прокурор не заперечували проти розгляду апеляційних скарг у відсутності обвинувачених.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення захисників-адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на підтримання поданих апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали контрольного провадження, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до наступного висновку.

При оцінці доводів апеляційних скарг та прийнятті судового рішення, апеляційний суд бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

За приписами до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту, має право своєю ухвалою змінити, скасувати, продовжити або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань, суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Висновок суду першої інстанції про продовження щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні висновки такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що органом досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_8 інкримінується вчинення в тому числі особливо тяжкого злочину (ч. 2 ст. 255-1 КК), санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, в свою чергу ОСОБА_9 інкриміновано вчинення тяжких злочинів (ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК), за які передбачено покарання у виді позбавлення волі, зокрема, на строк від трьох до семи років та на строк від семи до десяти років з конфіскацією майна.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що обставини вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , тяжкість кримінальних правопорушень, а також те, що судове провадження не закінчено, дають достатні підстави уважати, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків з метою зміни ними показань на їхню користь, у тому числі і шляхом умовляння, погроз або іншим способом, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Вищенаведене, на думку колегії суддів, свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що ризики, які слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний момент не відпали та не зменшилися, і продовжують існувати, а більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, можуть бути недостатніми для запобігання цих ризиків та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених під час судового провадження.

З матеріалів контрольного провадження також вбачається, що сторона захисту під час розгляду клопотання не посилалась на наявність даних, які б підтверджували, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, встановлені при обранні та неодноразовому продовженні обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зменшилися або відпали.

На наявність таких даних обвинувачені не посилаються і в апеляційних скаргах та не вказували і під час їх розгляду.

У зв`язку з чим, доводи апеляційних скарг про те, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, на які посилається у клопотанні прокурор, відсутні, стороною обвинувачення існування таких не підтверджено належними та допустимими доказами, апеляційний суд відхиляє як безпідставні та необґрунтовані.

Колегія суддів уважає, що продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що дійшовши висновку про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції належним чином врахував мотив та спосіб вчинення кримінальних правопорушень, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного (обвинуваченого), але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачені й не мають на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, однак, обставини, за яких мали місце кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Проте, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції необґрунтовано зазначив про неможливість визначення обвинуваченим розміру застави з огляду на таке.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для застосування застави, суд першої інстанції з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, даних, які характеризують особи обвинувачених, вимог кримінального процесуального законодавства України та практики Європейського суду з прав людини, а також з метою забезпечення належної процесуальної поведінки, не визначив їм розмір застави, мотивуючи це тим, що відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 255-255-3 КК України.

Однак, такий висновок суду, на думку колегії суддів, є передчасним і таким, що не узгоджується з наведеними нижче положеннями закону.

Так, дійсно, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 255-255-3 КК України.

Зміст вказаної норми не є імперативним, а тому, приймаючи до уваги вимоги ст. 178, ч. 1 ст. 183 КПК України, зокрема, тривалість перебування обвинувачених під вартою (майже чотири роки), розглянувши можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2022 у справі «Харченко проти України), колегія суддів вважає за можливе визначити обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Визначаючи розмір застави у даному кримінальному провадженні, апеляційний суд приймає до уваги положення ч. 4 ст. 182 КПК України, згідно якої розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК України, які згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, а також, приймаючи до уваги обставини, визначені ст. 178 КПК України, колегія суддів вважає необхідним визначити розмір застави у межах п.п. 2, 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн., оскільки саме такий розмір застави буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, узгоджуватиметься з положеннями ст. 182 КПК України, а також практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Мангурас проти Іспанії» від 28.09.2010, «Гафа проти Мальти» від 22.05.2018), відповідно до яких розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

При таких обставинах, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України колегія суддів уважає, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 підлягають задоволенню частково, а ухвала суду про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строку тримання під вартою - скасуванню з постановленням апеляційним судом нової.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 квітня 2025 року, якою продовжено обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строк тримання під вартою, - скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити частково.

Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн.

Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн.

У разі внесення застави на обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , покласти наступні обов`язки:

- прибувати до суду на першу вимогу у визначений час;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому вони фактично проживають чи перебувають (м.Ужгород), без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, а саме до ГУ ДМС у Закарпатській області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинувачених з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачені зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачені вважаються такими, до яких застосовано запобіжний захід у виді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачені, будучи належним чином повідомлені, не з`являться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин, чи не повідомлять про причини своєї неявки, або якщо порушать інші покладені на них при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Термін дії ухвали до 31 травня 2025 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді