ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/988/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст. 537, 539 КПК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2025 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 січня 2025 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 21 січня 2025 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відбуває покарання в Державній установі «Харківська виправна колонія (№43), про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України №3886-ІХ від 18 липня 2024 року, а саме звільнення від покарання на підставі ч.2 ст.74 КК України, - відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що, оскільки ОСОБА_7 засуджений за вчинення крадіжки майна, вартість якого на час вчинення перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме: за епізодами 11 листопада 2022 року за ч.4 ст.185 КК України крадіжку на суму 23374 гривень; 03 грудня 2022 року за ч.4 ст.185 КК України крадіжку на суму 7383, 60 грн., тому вказані діяння не може бути визнаними дрібною крадіжкою, а є кримінальним правопорушенням злочином і не може бути декриміналізовано відповідно до Закону №3886-ІХ.

В апеляційні скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та застосувати до нього положення Закону України №3886-ІХ за епізодами крадіжки від 06 грудня 2022 року, 28 січня 2023 року, 01 лютого 2023 року та 13 лютого 2023 року.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а також думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого та вважав ухвалу районного суду першої інстанції законною та обґрунтованою, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У частині 1 ст. 539 КПК України зазначено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

У статті 58 Конституції України зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18 липня 2024 року, яким були внесені зміни до ст.51 КУпАП та посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Таким чином, відповідно до вказаного Закону №3886-IX від 18 липня 2024 року, дрібної крадіжкою, за яке передбачене адміністративне стягнення вважається крадіжка, яке не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2022 року становить 2481 гривень, тобто неоподаткований мінімум доходів громадян на 2022 рік становив 1240,5 гривень, а два неоподаткованих мінімумів становить 2481 гривень.

Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2023 року становить 2684 гривень, тобто неоподаткований мінімум доходів громадян на 2023 рік становив 1342,0 гривень, а два неоподаткованих мінімумів становить 2684 гривень.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 07 жовтня 2024 року по справі № 278/1566/21 зазначає, що зміна до ст.51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваних мінімумів для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів. У той же час суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює двом неоподатковуваних мінімумів, здійснюється виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму, що діяв на час вчинення відповідного діяння.

Судом першої інстанції встановлено, вироком Московського районного суду м.Харкова від 20 квітня 2023 року ОСОБА_7 було засуджено за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України до покарання: за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі; за ч.1 ст.357 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Вироком Харківського апеляційного суду від 18 липня 2023 року вирок Московського районного суду м.Харкова від 20 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасований, призначено ОСОБА_7 покарання: за ч.4 ст.185 КК України 7 років позбавлення волі, за ч.1 ст.357 КК України 2 роки обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання 7 років позбавлення волі.

Відповідно до зазначених вироків, ОСОБА_7 засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, а саме:

- за вчинення 11 листопада 2022 року крадіжки майна у потерпілого ОСОБА_8 на загальну суму 23374 гривень;

- за вчинення 03 грудня 2022 року крадіжки майна у потерпілої ОСОБА_9 на загальну суму 7383 гривень 60 копійок;

- за вчинення 06 грудня 2022 року крадіжки майна у потерпілого ОСОБА_10 на загальну суму 1180 гривень;

- за вчинення 28 січня 2023 року крадіжки майна у потерпілої ОСОБА_11 на загальну суму 450 гривень;

- за вчинення 26 січня 2023 року крадіжки майна у потерпілої ОСОБА_12 на загальну суму 4058 гривень;

- за вчинення 01 лютого 2023 року крадіжки майна у потерпілого ОСОБА_13 на загальну суму 2620 гривень;

- за вчинення 13 лютого 2023 року крадіжки майна у потерпілого ОСОБА_14 на загальну суму 1520 гривень.

Крім того, цими ж вироками ОСОБА_7 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України.

Оскільки вартість викраденого ОСОБА_7 майна за епізодами від 11 листопада 2022 року, від 03 грудня 2022 року, від 26 січня 2023 року перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на момент вчинення злочинів, а вартість викраденого ним майна за епізодами від 06 грудня 2022 року, 28 січня 2023 року, 01 лютого 2023 року, 13 лютого 2023 року є меншою суми, з якої настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України станом на 1 січня 2022 року та 1 січня 2023 року, проте враховуючи, що епізоди від 11 листопада 2022 року, від 03 грудня 2022 року, від 26 січня 2023 року таємного викрадення майна ОСОБА_7 не підпадають під дію Закону України № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, та покарання судом першої інстанції призначено в цілому за ч.4 ст.185 КК України, а не окремо за кожну вчинену крадіжку, застосування положень ч.2 ст.74 КК України є неможливим.

Колегія суддів погоджується з доводами засудженого, що у зв`язку із змінами в діючому законодавстві, діяння від 06 грудня 2022 року, 28 січня 2023 року, 01 лютого 2023 року, 13 лютого 2023 року перестали бути кримінально караними, разом з тим, розглядаючи клопотання засудженого, подане в порядку ст.537 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості скасувати або змінити вирок, який набрав законної сили, зокрема, виключити з мотивувальної частини вироку посилання на епізоди крадіжок від 06 грудня 2022 року, 28 січня 2023 року, 01 лютого 2023 року, 13 лютого 2023 року чи призначати інше покарання, з урахуванням того, що була усунута караність одного із епізодів, який входив у повторність тотожних злочинів.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що у даному випадку не має вирішального значення декриміналізація дій ОСОБА_7 , вчинених ним діянь від 06 грудня 2022 року, 28 січня 2023 року, 01 лютого 2023 року, 13 лютого 2023 року, оскільки покарання, призначене за епізодами від 11 листопада 2022 року, 03 грудня 2022 року, 26 січня 2023 року, які кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України, залишається незмінним.

У зв`язку із наведеним, будь-яких підстав для зниження міри покарання, призначеної ОСОБА_7 за вироком Московського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2023 року з урахуванням вироку Харківського апеляційного суду від 18 липня 2023 року, судом апеляційної інстанції не встановлено, у зв`язку з чим висновки суду першої інстанції є мотивованими.

Таким чином, ухвала Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 21 січня 2025 року є законною та обґрунтованою, та не підлягає зміні з урахуванням доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим апеляційну скаргу засудженого слід залишити без задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 21 січня 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: