Справа № 308/5441/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатсьаої області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника, адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в місті Ужгороді матеріали кримінального провадження № 0000192, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 лютого 2023 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро Дніпропетровської обл., який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, на час вчинення кримінального правопорушення не судимий, з середньою спеціальною освітою, є особою з інвалідністю внаслідок війни, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за контрактом на посаді начальника складу (продовольчого) взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «сержант»; засуджений вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.07.2024 за ч. 4 ст. 425 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років; відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки, вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2024 за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу; у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

встановив:

на початку 20-х чисел лютого 2023 року ОСОБА_6 через багатоплатформовий месенджер на своєму мобільному телефоні «Телеграм», з метою власного вживання, за грошову суму у розмірі 1500 грн замовив у невстановленої досудовим розслідуванням особи, психотропну речовину PVP (1 -феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-он) загальною масою (в перерахунку на PVP основу) 5,5375 грама, зазначивши адресу куди йому потрібно відправити дану психотропну речовину - поштомат № 26158 «Нова пошта», що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Тімірязєва, 18.

26.02.2023 близько 15 години 09 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою м. Ужгород, вул. Тімірязєва, 18, біля поштомату №26158 «Нова пошта», діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи протиправний намір спрямований на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин, без мети збуту (для власного вживання), всупереч положенням ч. 2 ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», відповідно до якого діяльність з обігу наркотичних засобів і психотропних речовин, включених до таблиці І Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року №770, на території України забороняється, придбав психотропну речовину - PVP (1-феніл-2-піролідин- 1-іл-пентан-он) загальною масою (в перерахунку на PVP основу) 5,5375 грама, тим самим здійснив незаконне придбання психотропної речовини.

Крім цього, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру щодо незаконного придбання та зберігання психотропних речовин, без мети збуту (для власного вживання), діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч положенням ч. 2 ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», відповідно до якого діяльність з обігу наркотичних засобів і психотропних речовин, включених до таблиці І Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року №770, на території України забороняється, перебуваючи за адресою м. Ужгород, вул. Тімірязєва, 18, біля поштомату №26158 «Нова пошта» у період з 15.09 год. 26.02.2023 зберігав при собі (правій нижній кишені штанів) без мети збуту, для власного вживання психотропну речовину - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-он) загальною масою (в перерахунку на PVP основу) 5,5375 грама, до моменту її виявлення працівниками Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, яке мало місце близько 15:38 год. 26.02.2023 біля поштомату №26158 «Нова пошта», що за адресою м. Ужгород, вул. Тімірязєва, біля буд № 18, тим самим ОСОБА_6 здійснив незаконне зберігання психотропної речовини.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, а саме: незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, вчинене у великих розмірах.

При виконанні судом вимог ст. 348 КПК України обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні зазначив, що йому зрозуміла суть обвинувачення, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує. У вчиненому щиро кається, засуджує свою поведінку.

У судовому засіданні прокурор просив провести розгляд справи у спрощеному порядку, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, які характеризують його особу.

Обвинувачений та його захисник не заперечили проти запропонованого порядку.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений та його захисник не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд оцінює, що показання обвинуваченого в повній мірі узгоджуються та відповідають суті тих подій, які викладені в обвинувальному акті, тому об`єктивних сумнівів у доведеності його вини у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, у суду не має.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, вчинене у великих розмірах.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд визнає його щире каяття та активне сприяння досудовому розслідуванню.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд не встановив.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким кримінальним правопорушенням, обставини кримінального провадження, ставлення ОСОБА_6 до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості, щирому розкаянні у вчиненому та активному сприянні розкриттю злочину, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, на момент вчинення даного кримінального правопорушення не судимий, не працюючий, є особою з інвалідністю внаслідок війни.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу винного, його ставлення до вчиненого, наявність двох обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що для виправлення ОСОБА_6 та попередження нових кримінальних правопорушень йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

Як встановлено судом, вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.07.2024 ОСОБА_6 був засуджений за ч.4 ст.425 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, відповідно до ст.75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Виходячи з приписів кримінального закону правила призначення покарання, передбачені ч. 4 ст. 70 КК України, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому кримінальному правопорушення, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може призначити покарання за другим вироком як шляхом поглинення покарання за першим вироком, так і шляхом приєднання його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний до остаточного, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.

Умови, підстави та порядок звільнення особи від покарання та його відбування визначені розділом ХІІ Загальної частини КК України. Одним із таких випадків є звільнення від відбування покарання з випробуванням, передбачене ст. 75 КК України.

Відповідно до правового висновку, що міститься у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі № 199/1496/17, кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК України, не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.

Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів може визначатися шляхом: 1) поглинення менш суворого покарання більш суворим; 2) часткового складання призначених за окремі злочини покарань; 3) повного їх складання.

Враховуючи, що дане кримінальне правопорушення обвинувачений вчинив у лютому 2023 року, тобто до ухвалення попереднього вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.07.2024 року, суд вважає, що остаточне покарання обвинуваченому слід призначити згідно з правилами ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на 5 років.

Разом з тим, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, оскільки виправлення останнього можливе без відбування покарання.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з встановленням йому іспитового строку, у порядку визначеному ст. 75 КК України, суд бере до уваги, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, а також із врахуванням його характеризуючих даних, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та вищевказаних обставин провадження.

Визначені у ст. 76 КК України обов`язки, які суд покладає на особу в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 цього Кодексу, не є видом покарання з огляду на систему покарань, визначену в КК України, а є умовами звільнення особи від відбування покарання, невиконання яких тягне за собою припинення випробування.

Також суд встановив, що вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2024 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Таким чином, покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2024 слід виконувати самостійно.

Цивільний позов не заявлено.

У відповідності до п. 3 ч.1 ст.118 КПК України, до процесуальних витрат відносяться, в тому числі, витрати, пов`язані із залученням спеціалістів та експертів. У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта (ч.2 ст.124 КПК України).

Відтак, з ОСОБА_6 слід стягнути витрати, пов`язані з проведенням експертизи.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 100, 118, 349, 368,370,374, 392 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за даним вироком та покарання, що призначено за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.07.2024 у справі №308/10897/24, остаточно до відбуття призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України призначене згідно з вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2024 року у справі №308/15879/24 покарання у виді штрафу у розмірі 2000 (дві тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень, виконувати самостійно.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати за проведення експертизи матеріалів, речовин та виробів, що складають 1132 грн. 68 коп.

Речові докази у справі, а саме:

- психотропну речовину - PVP (1-феніл-2-піролідин- 1-іл-пентан-он) загальною масою (в перерахунку на PVP основу) 5,5375 грама, яку упаковано до полімерного спеціального пакету НПУ СУ № INZ1061378, знищити;

- ??картонну коробка «Нова Пошта», яку було упаковано до полімерного спеціального пакету НІТУ N?WAR1530863, знищити;

- мобільний телефон марки «Редмі», який було упаковано до полімерного спеціального пакету НІТУ №WAR1050301, повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1