Справа № 592/4263/25
Провадження № 1-кс/592/1990/25

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

особи, щодо якої вирішується клопотання: ОСОБА_4 ,

захисника: адвоката ОСОБА_5 ,

розглянув у закритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, щодо ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И В :

17.03.2025 року від прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_3 до слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми надійшло клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, щодо ОСОБА_4 , із змісту якого вбачається, що в провадженні СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області знаходяться матеріали кримінального провадження, відомості щодо якого було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000744 від 16.03.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України. Проведеним досудовим розслідуванням було встановлено, що 16.03.2025 року близько 06 години 30 хвилин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив по вул. Марка Вовчка, поруч з буд. 13 в м. Суми, де помітив припаркований сміттєвоз, білого кольору, марки Ford , моделі CARGO , реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який належить на праві власності ПП Авантаж 7 та був наданий на підставі договору оренди транспортного засобу № 010423-9 від 01.04.2023 року в користування ТОВ А-МУССОН . Зрозумівши те, що в кабіні транспортного засобу ніхто не перебуває, а робітники були зайняті завантаженням сміття, у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, протиправно, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 проник до кабіни транспортного засобу, білого кольору, марки Ford , моделі CARGO , реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , двері якого були відчинені, а ключі знаходилися в замку запалення. Знявши вказаний сміттєвоз з ручного гальма, ОСОБА_4 поїхав на даному транспортному засобі в бік вул. Харківська, чим вчинив його незаконне заволодіння. В подальшому, 16.03.2025 року приблизно о 07 годині 00 хвилин співробітниками поліції екіпажу РУНО-214 поруч з буд. № 58 по вул. Харківська в м. Суми, виявлений вищезазначений транспортний засіб, за кермом якого знаходився ОСОБА_4 . На місце події була викликана слідчо-оперативна група та 16.03.2025 року об 11 годині 23 хвилини ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України на місці вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом, а саме: сміттєвозом білого кольору, марки Ford , моделі CARGO , реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , заявленою вартістю, згідно довідці ТОВ А-МУССОН , 88000 грн. , ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, а саме: в незаконному заволодінні транспортним засобом. 16.03.2025 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України. У вчиненні кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт Вороніж, Шосткинського р-ну, Сумської області, українець, громадянин України, із неповною середньою освітою, працездатний, що не працює та не навчається, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, щодо якого 29.10.2019 року Ковпаківським районним судом м. Суми була постановлена ухвала про визнання його неосудною особою, який має психічний розлад F 20.01. Шизофренія, параноїдна форма . Обґрунтованість повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні ним інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, а саме: - заявою про вчинення кримінального правопорушення від представника ТОВ А-МУССОН ; - протоколами допитів свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; - протоколом допиту представника потерпілого ОСОБА_11 ; - протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_7 ; - протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_10 ; - протоколом огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 ; - протоколом огляду місця події за адресою: АДРЕСА_4 ; - протоколом затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України; - іншими матеріалами в їх сукупності. Під час досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у 2019 році страждав хронічним психічним захворюванням у виді шизофренії. 29.10.2019 року Ковпаківським районним судом м. Суми була постановлена ухвала про визнання ОСОБА_4 неосудною особою. Також, відповідно до консультативного висновку експерта від 16.03.2025 року, ОСОБА_4 має діагноз F 20.01. Шизофренія, параноїдна форма . ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії нетяжких злочинів. Санкцією цієї статті передбачено покарання у виді обмеження волі на строк від трьох до п`яти років. Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання виникнення певних ризиків. У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового розслідування було встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду існує у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 , з метою уникнення відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, може вдатися до переховування від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки він підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину та він розуміє невідворотність покарання. Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме: незаконно впливати на свідків та потерпілих існує у зв`язку з тим, що на сьогоднішній день підозрюваний ОСОБА_4 володіє інформацією про свідків у кримінальному провадженні, а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Вказані особи допитувалися в ході досудового розслідування, їхні анкетні дані є відкритими та підозрюваний мав змогу їх отримати. У зв`язку з цим, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 може вдатися до незаконно впливу на вищевказаних осіб з метою зміни їх показань аби в подальшому уникнути кримінальної відповідальності за вчинене. Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме: вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому він підозрюється, обґрунтовується тим, що у разі незастосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу, він може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення корисливої спрямованості. Слід наголосити на тому, що суспільно небезпечне діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, вчинене ОСОБА_4 під час дії правового режиму воєнного стану, свідчить про максимальний ступінь суспільної небезпеки як самого діяння, так і особи, яка його вчинила, а, отже, до такої особи має бути застосований запобіжний захід в умовах його ізоляції від суспільства. Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими заходами, мають бути зроблені за результатом сукупного аналізу фактичних обставин вчинених злочинів та особи, її поведінки під час досудового розслідування за вказаними фактами. Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що особа обов`язково, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. В кримінальному провадженні 16.03.2025 року було змінено порядок досудового розслідування та було продовжено його згідно з правилами, передбаченими гл. 39 КПК України про кримінальне провадження щодо примусових заходів медичного характеру. Зважаючи на поведінку підозрюваного ОСОБА_4 під час його участі у кримінальному провадженні, стан його психічного здоров`я, а також на обставини вчинення ним незаконного заволодіння транспортним засобом, він потребує негайної ізоляції від суспільства. Беручи до уваги вищевикладені обставини, ОСОБА_4 потребує поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку. Таким чином, з урахуванням психічного стану ОСОБА_4 та його суспільної небезпечності, єдиним запобіжним заходом здатним запобігти зазначеним у клопотанні ризикам є поміщення останнього до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, оскільки виключно саме такий запобіжний захід зможе повністю виключити ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Враховуючи, викладене, керуючись ст. ст. 131, 132, 176-179, 184, 194, 508 КПК України, він просив застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку (вхідний № 10257/25 від 17.03.2025 року) (а. п. 1, 2) .

В закритому судовому засіданні прокурор Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_3 клопотання підтримав з підстав, наведених в ньому. Він просив клопотання задовольнити та застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

В закритому судовому засіданні ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення вказаного клопотання.

В закритому судовому засіданні захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення вказаного клопотання.

Оголосивши клопотання, вислухавши думку прокурора, думку захисника, думку особи, щодо якої вирішується клопотання, дослідивши матеріали судового провадження, прихожу до наступного висновку.

Згідно ст. 508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи: 1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; 2) поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку. Передбачені ч. 1 цієї статті запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби. Застосування передбачених запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно п. 7.2. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року до особи, щодо якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, судом може бути застосовано такі запобіжні заходи: 1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; 2) поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку (ч. 1 ст. 508 КПК України) . Такі види запобіжних заходів застосовуються у порядку, передбаченому гл. 18 КПК України, тільки за наявності належним чином встановленого факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби особи (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0511740-13#Text) .

Згідно п. 22. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року незалежно від наявності відповідного клопотання суд зобов`язаний розглянути питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого строку (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0511740-13#Text) .

В п. п. 63, 64 рішення Європейського суду з прав людини у справі Герцегфалви проти Австрії (Herczegfalvy v. Austria ) , заява № 10533/83, від 24.09.1992 року, зазначено про те, щоб тримання під вартою було виправданим, той факт, що особа є психічно хворою, має бути переконливо обґрунтований, за винятком надзвичайних випадків. Неупереджений медичний висновок повинен продемонструвати компетентним національним органам наявність дійсного психічного розладу, характер або ступінь якого виправдовують таке позбавлення свободи, яке не може продовжуватися з припиненням психічного розладу. Однак потрібно усвідомлювати, що національні органи мають право вирішувати на власний розсуд, чи підлягає особа триманню під вартою як психічно хвора, оскільки саме вони оцінюють подані їм докази в конкретній справі; завдання Суду полягає в перегляді їхніх рішень під кутом зору Конвенції. Суд вважає, що австрійські суди дотрималися відповідних норм національного права в цій справі, зокрема пункту 4 статті 429 Кримінально-процесуального кодексу, що надалі теж були підставою для оскаржуваного тримання під вартою. Не було це тримання й свавільним, оскільки, ухвалюючи рішення від 10 січня 1979 року, регіональний суд спирався на висновки трьох експертів, які одностайно стверджували, що заявник страждав на параноїдну роздратованість, серйозність якої давала підстави вважати її психічною хворобою, небезпечною для оточення; попередні факти засудження заявника також підтверджували такий висновок (

ОСОБА_12 п. п. 77, 78 рішення Європейського суду з прав людини у справі Гайдн проти Німеччини (Haidn v. Germany ) , заява № 6587/04, від 13.01.2011 року, зазначено про те, що для досягнення завдань підпункту е пункту 1 статті 5 Конвенції особа може бути позбавлена волі як душевнохворий тільки у разі наявності наступних трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно встановлено, що вона є душевнохворою, тобто реальний психічний розлад має бути встановлено компетентним органом на підставі об`єктивної медичної експертизи, по-друге, психічний розлад мусить мати стадію, що вимагає обов`язкової ізоляції, по-третє, дійсність продовження ізоляції залежить від збереження такого розладу. Крім того, повинен бути якийсь взаємозв`язок між згаданою підставою допустимого позбавлення волі та місцем і умовами утримання. Власне тримання під вартою особи як душевнохворого є законним для досягнення мети підпункту е пункту 1, якщо воно здійснюється в лікарні, клініці чи іншому відповідному закладі (file:///C:/Users/user/Downloads/CASE%20OF%20HAIDN%20v.%20GERMANY%20-%20[Russian%20translation]%20summary%20by%20Development%20of%20Legal%20Systems%20Publ.%20Co%20(1).pdf) .

Крім того, суд вважає за можливе взяти до уваги наступне.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 22.12.2022 року у справі № 753/7745/18, провадження № 51-4100км19, дійшла висновку про те, що відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу. Ст. 7 КПК передбачено загальні засади кримінального провадження, до яких, зокрема, належать верховенство права та забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Згідно ч. 1 ст. 8 КПК України принцип верховенства права означає, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенство права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Аналіз рішень Європейського суду з прав людини свідчить про те, що на запобіжний захід у виді поміщення особи до психіатричного закладу в умовах, які виключають її небезпечну поведінку, поширюються ті ж гарантії, закріплені у ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, які поширюються і на запобіжний захід у виді тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини у справах Ілнзєєр проти Німеччини [ВП] (Ilnseher v. Germany [GC] ) , § 127; Станев проти Болгарії [ВП] (Stanev v. Bulgaria [GC] ) , § 145; Д. Д. проти Литви (D. D. v. Lithuania) , § 156; Кальвейт проти Німеччини (Kallweit v. Germany) , § 45; Штукатуров проти Росії (Shtukaturov v. Russia) , § 114; Варбанов проти Болгарії (Varbanov v. Bulgaria) , § 45; Вінтерверп проти Нідерландів (Winterwerp v. the Netherlands) , § 39) . Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) , положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Крім того, у цьому Рішенні Конституційний Суд України зазначив про те, що неможливість оскарження особою чи її захисником в апеляційному порядку ухвали суду про продовження строку тримання під вартою створює умови, за яких помилкове рішення суду першої інстанції, чинне протягом тривалого часу, може призвести до тяжких невідворотних наслідків для зазначеної особи у вигляді безпідставного обмеження її конституційного права на свободу. Можливість апеляційного оскарження та перегляду апеляційним судом рішення про тримання під вартою, ухваленого судом першої інстанції, має на меті насамперед уникнення свавільного позбавлення свободи. З таких умов, на думку колегії суддів, на рішення судів щодо обрання та продовження запобіжного заходу в порядку ст. 508 КПК України у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, ухвалені під час судового розгляду, має поширюватися такий же порядок оскарження, як і на рішення щодо обрання і продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Законом України від 02.12.2020 року № 1027-IX було внесено зміни до ч. 2 ст. 392 КПК України, які набрали чинності 14.01.2021 року. Зокрема, було визначено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом. Таким чином, з урахуванням викладеного, рішення апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження за скаргою захисника на ухвалу місцевого суду про продовження дії запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, які виключають небезпечну поведінку, є таким, що не відповідає загальним засадам кримінального провадження та є істотним порушенням КПК України, а тому, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, це рішення має наслідки його скасування з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого апеляційному суду необхідно врахувати наведене та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення. Постанова набрала законної сили 22.12.2022 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/108059801) .

Таким чином, враховуючи вищевикладене, прихожу до висновку про те, що клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, щодо ОСОБА_4 , слід задовольнити частково. Слід застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, на строк до 16.05.2025 року включно.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 507, 508, 615 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_3 про Суми ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, щодо ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, на строк до 16.05.2025 року включно.

Ухвала слідчого про застосування запобіжного заходу у виді поміщення до психіатричного закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала слідчого судді не набрала законної сили.

Слідчий суддя: ОСОБА_1