Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4777/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/49/25
Категорія ч.2 ст.286 КК Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №285/4777/23 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04.04.2024 відносно

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця сСташки Овруцького району Житомирської області, з середньою освітою, розлученого, на утриманні має одну неповнолітню дитину, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , військовослужбовця ЗСУ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного судом покарання із випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 рік 6 місяців.

Покладено на засудженого ОСОБА_9 обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти його про зміну місця проживання, роботи, навчання, не виїжджати за межі України без його погодження.

Цивільний позов ОСОБА_7 в частині до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» - залишено без розгляду, в частині до ОСОБА_9 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 100000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Стягнуто з ОСОБА_9 в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертиз під час досудового розслідування в сумі 12906 грн.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду від 02.05.2023 у справі №285/2694/23,

Питання про речові докази вирішено у відповідності до норм ст.100 КПК України.

Згідно вироку суду, Наказом командира військової частини №61 від 28.02.2022 солдата ОСОБА_9 призначено на посаду водія 3 автомобільного відділення 2 автомобільного взводу автомобільної роти підвозу боєприпасів військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України.

Так, 28.04.2023 о 15:16 год військовослужбовець ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем Alfa Romeo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по вул. Житомирська м Звягель Житомирської області, в напрямку вул Гетьмана Сагайдачного цього ж міста, зі швидкістю 33,6…50,4 км/год, при цьому діючи необережно, з кримінальною протиправною недбалістю, будучи не уважним на дорозі із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не ураховував дорожню обстановку, перед початком обгону не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, та здійснив на неї виїзд, де допустив зіткнення з автомобілем Opel Zafira, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Водій останнього ОСОБА_7 внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди отримала тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя у вигляді перелому лобної кістки, струсу головного мозку.

Таким чином, порушення водієм ОСОБА_9 вимог п.1.10. «Дорожні умови» «Дорожня обстановка», п.п.11.3, 12.1, 14.2в), 14.6в) Правил дорожнього руху знаходиться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 , не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати вирок суду першої інстанції, як незаконний, та ухвалити новий вирок, яким визнати обвинуваченого ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

При цьому, зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок належним чином не оцінив і не врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме те, що ОСОБА_9 керуючи технічно несправним транспортним засобом порушив п. 1.10. «Дорожні умови» «Дорожня обстановка», п. П.З., п. 12.1., 14.2. в), 14.6. в) Правил, що спричинило потерпілій тяжке тілесне ушкодження і таке кримінальне правопорушення відповідно до положень ст.12 КК України є тяжким. Наголошує, що хоча по відношенню до наслідків вина ОСОБА_9 є необережною, проте об`єктом посягання являється здоров`я іншої людини та наслідком вчинення якого є тяжке тілесне ушкодження потерпілої, і негативні наслідки, які настали для неї від вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, внесли вимушені переміни її звичного життя, які були пов`язані з її лікуванням після ДТП. Зазначає, що не знижує тяжкості й небезпечності кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_9 за наведених обставин, його характеристика у загальносоціальному плані, відсутності судимості, наявності статусу учасника бойових дій, факт визнання вини, щире каяття та наміри відшкодувати потерпілій завдану їй моральну шкоду. Вважає, що у вироку Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04.04.2024 не наведено будь-яких обґрунтувань про можливість виправлення ОСОБА_9 без реального відбування покарання. Крім того, незастосування судом до обвинуваченого додаткового покарання у вигляді позбавлення права керуванням транспортним засобом не сприяє досягненню мети покарання, яка передбачена ст.50 КК України, зокрема відсутність такого покарання не дає можливість виправити обвинуваченого, а також запобігти вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами. При цьому, суд залишив поза увагою те, що ОСОБА_9 грубо порушив одразу кілька пунктів п. 1.10. «Дорожні умови» «Дорожня обстановка», п. 11.З., п. 12.1., 14.2. в), 14.6. в) Правил, і внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобілю «Opel Zafira» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому лобної кістки, струсу головного мозку, які належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Окрім того, незастосування до обвинуваченого ОСОБА_9 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами буде недостатнім для його виправлення та перевиховання. Рахує, що мотиви суду є не обґрунтованими щодо того, що обвинувачений є військовослужбовцем та обіймає посаду водія, так, як обвинувачений обіймає посаду не водія, а посаду механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки автомобільної роти підвозу боєприпасів військової частини НОМЕР_1 (витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №33 від 01.02.2023), яка не вимагає у нього наявності посвідчення водія. Крім того, хоча суд взяв до уваги позицію потерпілої, яка не наполягала на суворій мірі покарання, однак, це не є такими обставинами, котрі суттєво пом`якшують покарання. Підсумовуючи свої вимоги, наголошує, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність (ст.ст.65, 75 КК України) та призначено покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора в підтримку апеляційної скарги, позиції обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 , які просили вирок залишити без змін, думку потерпілої ОСОБА_7 , яка також просила залишити вирок суду першої інстанції без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються. Судовий розгляд провадження відбувся в порядку ч.3 ст.349 КК України.

У відповідності до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Санкція ч.2 ст.286 КК України, за якою ОСОБА_9 притягується до кримінальної відповідальності, передбачає покарання виключно у виді позбавленням волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вважає апеляційний суд, вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався.

Так, оскаржуваним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 України, а саме за необережні дії, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжке тілесне ушкодження. Згідно обвинувачення, яке визнано судом доведеним, порушення водієм ОСОБА_9 вимог п.1.10. «Дорожні умови» «Дорожня обстановка», п.п.11.3, 12.1, 14.2в), 14.6в) Правил дорожнього руху знаходиться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками - водій автомобіля Opel Zafira, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_7 (інший учасник ДТП 28.04.2023) внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди отримала тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя у вигляді перелому лобної кістки, струсу головного мозку.

При цьому, як вважає апеляційний суд, призначаючи обвинуваченому вид і розмір основного покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яке є тяжким, фактичні (необережні дії) обставини вчинення кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку та наслідки вчиненого, дані про особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, вину у скоєному визнав, щиро розкаявся, не перебуває на обліках у лікаря психіатра та нарколога, має неповнолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає разом із ним, по місцю проживання скарги на нього відсутні, за місцем служби характеризується позитивно, є військовослужбовцем, проходить військову службу у складі ЗСУ, у тому числі й в зоні активних бойових дій, позицію потерпілої, яка не наполягала на суворій мірі покарання (просила призначити покарання обвинуваченому не пов`язане з триманням під вартою, що підтверджено останньою і в суді апеляційної інстанції), обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю правопорушення, за відсутності обтяжуючих обставин, у зв`язку з чим апеляційний суд переконаний, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3-х років.

Крім того, як встановлено судом апеляційної інстанції обвинуваченим ОСОБА_9 на момент апеляційного розгляду провадження частково відшкодовано шкоду потерпілій стороні в розмірі 35 000 грн.

Факт відшкодування цієї суми підтверджено потерпілою ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, на переконання апеляційного суду, саме таке (основне) покарання перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення і даним про його особу, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для останнього.

В свою чергу, апеляційний суд вважає, що при призначенні покарання суд першої інстанції вірно застосував норми ст.75 КК України, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, з вірним врахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та інших обставини провадження.

Зокрема, вірно враховано відношення останнього до скоєного (дійсно шкодує про вчинене, що підтверджено в суді апеляційної інстанції), наявність пом`якшуючих обставин (щире каяття, активне сприяння розкриттю правопорушення), відсутність обтяжуючих обставин, позицію потерпілої у провадженні, наявність у останнього статусу учасника бойових дій, виконання ним свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України (діючий військовослужбовець ЗСУ).

Апеляційний суд вважає, що з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його наслідків, характеру суспільної небезпечності цього правопорушення, особи обвинуваченого, призначене судом першої інстанції покарання із застосуванням ст.75 КК України (іспитовий строк 1 рік 6 місяців) буде слугувати досягненню цілей та завдань покарання визначених ст.50 КК України, як і належно забезпечить виправлення і перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення нових правопорушень.

Однак, при прийнятті рішення про призначення обвинуваченому покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами суд першої інстанції фактично свої висновки не мотивував, переконливих доказів в цій частині не навів.

При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції недостатньо врахував та не надав належної оцінки обставинам вчинення кримінального правопорушення, ступеню його тяжкості, наслідкам та характеру порушень правил безпеки дорожнього руху. А саме, судом належно не враховано, що обвинувачений ОСОБА_9 допустився грубого порушення вимог пунктів ПДР України, а саме, з протиправною недбалістю, будучи не уважним на дорозі із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не ураховував дорожню обстановку, перед початком обгону не переконався в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, та здійснив на неї виїзд, де допустив зіткнення з автомобілем Opel Zafira, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Слід в даному випадку врахувати те, що саме за наслідками дорожньо-транспортної пригоди (виникла за порушенням водієм ОСОБА_9 вимог п.1.10., п.п.11.3, 12.1, 14.2в), 14.6в) ПДР України) водій автомобіля Opel Zafira, р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя у вигляді перелому лобної кістки, струсу головного мозку.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, основною підставою для суду першої інстанції для звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від додаткового покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на відповідний строк (яке дійсно не є обов`язковим), став той факт, що ОСОБА_9 є військовослужбовцем та обіймає посаду водія, тому позбавлення останнього права керувати транспортними засобами може утруднити виконання службових обов`язків.

Разом з цим, апеляційний суд зауважує, що матеріали провадження №285/4777/23 не містять відповідних доказів, що обвинувачений ОСОБА_9 перебуває на військовій службі в якості водія.

Крім того, під час апеляційного провадження в суді апеляційної інстанції, апеляційним судом неодноразово переносився судовий розгляд провадження №285/4777/23, саме за умов надання стороною захисту відповідних доказів відносно перебування обвинуваченого ОСОБА_9 на військовій службі в якості водія.

Однак, жодних доказів на підтвердження цього факту станом на 25.02.2025 стороною захисту не надано, як вище зазначалось такі докази відсутні і в матеріалах провадження.

При цьому, як встановлено судом апеляційної інстанції, згідно витягу про виключення зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 (по строковій частині) від 22.08.2023 (перебуває в матеріалах провадження) ОСОБА_9 є механіком відділення технічного обслуговування автомобільної техніки в/ч, здав посаду 22.08.2023, та направлений на нове місце служби. Інформація про подальше проходження останнім військової служби, як то і в розрізі відповідної посади, апеляційному суду не надано.

З пояснень обвинуваченого ОСОБА_9 на теперішньому місці служби він обіймає таку ж посаду - механік відділення технічного обслуговування автомобільної техніки в/ч, тобто посаду яка не пов`язана із керуванням транспортними засобами.

Зазначені обставини, на думку апеляційного суду, вказують на необґрунтованість висновку суду щодо наявності належних підстав не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Апеляційний суд вважає, що завдані неправомірними діями водія ОСОБА_9 наслідки у виді заподіяння потерпілій ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, що поєднані з грубим порушенням обвинуваченим ПДР України, переконливо свідчать про необхідність застосування відносно останнього додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

На переконання апеляційного суду, саме таке покарання перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю вчиненого ОСОБА_9 кримінальним правопорушенням і даним про його особу, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності та індивідуалізації покарання.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання в порядку ч.2 ст.409, ст.414, 420 КПК України - скасуванню, з ухваленням нового вироку в частині призначення покарання.

В решті вирок суду щодо ОСОБА_9 апеляційний суд залишає без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 420, 615 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04.04.2024 відносно ОСОБА_9 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.286 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком - 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_9 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

-повідомляти його про зміну місця проживання, роботи, навчання,

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

На вирок апеляційного суду, який набирає законної сили негайно після його проголошення, учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :