печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі №757/45953/23-к від 19.10.2023 у кримінальному провадженні №0001003 від 20.06.2023, -

ВСТАНОВИВ:

13.11.2024 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі №757/45953/23-к від 19.10.2023 у кримінальному провадженні №0001003 від 20.06.2023.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що 13.10.2023 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі №757/45953/23-к було арештовано майно ОСОБА_4 , яке було вилучено в ході проведення обшуку 12.10.2023 року у кримінальному провадженні № 0001003 від 20.06.2023 року.

Так, адвокат стверджує, що відсутні підстави для подальшого накладення арешту відповідно до ст. 174 КПК України, оскільки версія органу досудового розслідування, що майно на яке накладено арешт відповідає ознакам визначених ст. 98 КПК України, тобто відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0001003 від 20.06.2023, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами.

Окрім цього, адвокат зазначив, що ОСОБА_4 не було повідомлено про підозру, а було допитано в якості свідка та встановлено джерело походження арештованих коштів, які набуті в ході приватної підприємницької діяльності, що немає жодного відношення до розслідування зазначеного кримінального правопорушення.

Таким чином, адвокат просить суд скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 від 19.10.2023 по справі № 757/45953/23-к, яке було вилучено в ході проведення обшуку 12.10.2023 року у кримінальному провадженні № 0001003 від 20.06.2023.

Адвокат в судове засідання подав заяву про розгляд клопотання без фіксування технічними засобами, вимоги підтримав.

Слідчий/прокурор в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином.

Разом з цим, від прокурора надійшли заперечення, в яких прокурор зазначив, що вилучені грошові кошти були визнанні речовим доказом, оскільки здобуті в результаті вчинення злочину.

Відтак, прокурор просив відмовити в задоволенні клопотання, з метою збереження речових доказів та попередження подальшого їх відчуження на користь третіх осіб або приховування, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Слідчий суддя, заслухавши учасників процесу, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Судовим розглядом за наданими матеріали встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України під процесуальним керівництвом Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001003 від 20.06.2023 за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 368 КК України.

03.10.2023 ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі 757/43921/23-к було надано дозвіл на проведення обшуку приміщень за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яких зареєстровано за ОСОБА_4 , з метою фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення та вилучення документів щодо закупівлі товару «Рейки залізничні» за кодом УКТ ЗЕД , які переправлялися підприємством ПП «Метекс» через митний кордон України, документів щодо закупівлі брухту металу за кодом УКТ ЗЕД , документів з приводу митного оформлення товарів, що переправлялися ПП «Метекс» через митний кордон України, видаткової накладної № 25 від 17.05.2023 наданої службовими особами ПП «Метекс» для митного оформлення «рейок залізничних з чорних металів, які використовувалися, довжиною 12,5 м.», документів з вільними зразками підпису та почерку ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , а також печаток та штампів підприємств (установ), які перебуватимуть у відповідних приміщеннях та які використовувались для вчинення зазначеного злочину; магнітних носіїв інформації (карток-пам`яті, флеш-накопичувачів, жорстких дисків, CD-DVD дисків), мобільних телефонів, сім-карток, комп`ютерної техніки, ноутбуків, планшетів, роутерів а також інших пристроїв, що використовувались під час вчинення злочину та можуть бути засобом або знаряддям їх вчинення; рукописних та печатних чорнових записів із відображенням номерів телефонів, розподілення грошових коштів, планування зустрічей тощо; банківських документів та карток, які мають значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні і можуть бути доказами під час судового розгляду.

Так, з даної ухвали вбачається, що у даному кримінальному провадженні, в тому числі досліджуються обставини порушень чинного законодавства службовими особами ПП «Метекс» під час експортних операцій, а саме експорту залізничних рейок через митний кордон України, чим завдано збитків державному бюджету близько 655,8 тис. EUR.

Слідчий, при зверненні з клопотанням про обшук, зазначив, що на даний час у органу досудового розслідування є наявність достатніх даних вважати, що до вчинення кримінального правопорушення причетний ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий надає митно-брокерські послуги ПП «Метекс» та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

19.10.2023 ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі 757/45953/23-к було накладено арешт на тимчасово вилучене майно, яке вилучено в ході проведення обшуку 12.10.2023 року у кримінальному провадженні № 0001003 від 20.06.2023 року за адресою: АДРЕСА_1, а саме: грошові кошти у сумі 46 920 доларів США, 10 400 Євро.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя, при вирішенні клопотання про скасування арешту майна, що накладений в рамках кримінального провадження також, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба, оскільки за встановлених обставин вбачається, що підстави на які посилається заявник, які на його думку, свідчать про необхідність скасування вказаного арешту, є предметом перевірки органу досудового розслідування в рамках кримінального провадження.

Так, з тверджень прокурора вбачається, що арешт є актуальним, оскільки вилучене майно, на поверненні якого наполягає адвокат, є об`єктом предметом кримінального правопорушення, а тому доводи сторони заявника на час розгляду клопотання є непереконливими та не містять належної доказової бази.

Окрім цього, стороною заявника не надано суду ухвалу слідчого судді, яку він просить скасувати, що унеможливлює слідчого суддю належним чином дослідити, з якою метою накладався арешт та з яких підстав, тому слідчий суддя вважає, що заявником в обґрунтування своєї позиції не надано доказів, з яких можна зробити висновки про необхідність в скасуванні арешту.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін, не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, а відтак приходжу до висновку про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності тому у задоволенні клопотання про скасування арешту слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 379, 392, 532 КПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі №757/45953/23-к від 19.10.2023 у кримінальному провадженні №0001003 від 20.06.2023, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1