ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 638/7740/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2527/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою обвинуваченому
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самого обвинуваченого ОСОБА_6 , належним чином повідомленого про розгляд справи, від якого надійшла заява про розгляд справи без нього, за умови що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 29 11 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м.Харкова та продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» (№27) строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 27 січня 2025 року, без визначення розміру застави, стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Крім того, відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою з правом внесення застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою без права внесення застави на тримання під вартою з можливістю внесення застави, а в разі внесення за обвинуваченого застави, покласти на нього обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

Такі вимоги захисник мотивував необґрунтованістю обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення. Крім того, звернув увагу на тривалий термін тримання під вартою ОСОБА_6 , який складає вже 5 років та 10 місяців.

Зазначає, що прокурором не було надано переконливих та належних доказів щодо існування ризиків, встановлених ст.177 КПК України, які б заважали провести розгляд обвинувального акту без перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора.

Наголошує на недопустимості доказів, отриманих у даному кримінальному провадженні.

Просить врахувати дані про особу ОСОБА_6 , сумнівність його обвинувачення у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, явну незаконність тримання під вартою, недопустимість більшої частини доказів, які містяться в матеріалах кримінального провадження, ризики, розмір завданої шкоди та витрат, зроблених державою, й застосувати стосовно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави в розмірі трьохсот прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Разом з апеляційною скаргою захисник заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи це тим, що у судовому засіданні 29 11 2024 року було постановлено вступну та резолютивну частину оскаржуваної ухвали, а повний текст було проголошено без участі сторони захисту. Повний текст судового рішення апелянт отримав тільки 05 12 2024 року, тобто в день його публікації у ЄДРСР. Зазначає, що раніше сторона захисту не могла знати мотиви прийнятого рішення суду першої інстанції. Саме тому захисник вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин та просить його поновити.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засідання апеляційного суду був присутній захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , який підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та просив його задовольнити.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п.8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги був поновлений як пропущений з поважних причин.

Крім того, захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Від обвинуваченого ОСОБА_6 надійшла заява з проханням проводити розгляд справи за його відсутності. Крім того, обвинувачений зазначив, що просить задовольнити апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , з якою він ознайомлений у повному обсязі.

Прокурор про дату та час розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, проте у судове засідання не з`явився, будь-яких клопотань чи заяв від нього не надходило.

Беручи до уваги те, що захисник не заперечував проти проведення розгляду апеляційної скарги без участі обвинуваченого та прокурора, а також те, що останні про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, але на особистій участі не наполягали, враховуючи вимоги ч.4 ст.405, ч.2 ст.422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали суду за відсутності обвинуваченого та прокурора.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів бере до уваги те, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів (ч.1 ст.115 КК України), за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, усвідомлюючи, яке покарання йому загрожує, з метою його уникнення, він може вчинити дії направлені на переховування від суду.

Крім того, у зв`язку з тим, що ризик впливу на свідків та потерпілу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань та дослідження їх судом, а ОСОБА_6 має реальну можливість впливати на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні, в тому числі на тих осіб, яким відомо про вчинення кримінальних правопорушень, не можна виключати можливість такого впливу обвинуваченого на останніх з метою зміни їх свідчень на свою користь.

Разом з цим колегія суддів погоджується з існуванням ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки, враховуючи обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, тобто умисне вбивство умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, є достатні підстави вважати, що обвинувачений не зупиниться перед вчиненням інших кримінальних правопорушень, оскільки будучи оголошеним у міжнародний розшук, перебуваючи на території України, він знову обвинувачується у вчиненні умисного злочину проти життя та здоров`я особи.

У зв`язку з цим апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що існує ризик того, що обвинувачений не з`явиться у судове засідання, а також ризик того, що він буде вживати заходів для запобігання відправлення правосуддя, здійснюючи незаконний вплив на свідків та потерпілу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_6 громадянин країни агресора, не має постійного джерела доходів та місця проживання на території України, неодружений, тобто у нього відсутні соціальні зв`язки, не працює, на утриманні малолітніх дітей не має, оголошений у міжнародний розшук з метою арешту та подальшої екстрадиції до РФ за вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст.111, ч.2 ст.127 КК РФ, обвинувачується у вчиненні умисного злочину проти життя та здоров`я особи, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, який є особливо тяжким злочином.

Вищезазначене спростовує доводи апелянта про те, що існують підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

Як вбачається з клопотання, прокурор аргументував необхідність продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою, вказав, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, надав оцінку протиправності дій, скоєних останнім, тяжкості покарання, у разі доведення його винуватості, характеризуючим особу обвинуваченого відомостям та навів підстави, які вказують про необхідність продовження строку дії обраного раніше запобіжного заходу, що повністю спростовує апеляційні доводи захисника обвинуваченого.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину проти життя та здоров`я особи, який інкримінується ОСОБА_6 , його тяжкості та суспільної небезпечності, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів бере до уваги рішення Конституційного Суду України від 13 06 2019 року в тій його частині, де звернуто увагу на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого стосовно недоведення ризиків, заявлених в клопотанні прокурора, спростовуються відомостями, наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення судом першої інстанції обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст.370 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник наводить доводи з приводу безпідставності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою через те, що докази у вказаному кримінальному провадженні отримані, на його переконання, з істотним порушенням вимог КПК України, у такому випадку колегія суддів зазначає, що дослідження доказів з приводу їх належності, процесуальної допустимості та достатності для вирішення питання щодо винуватості або невинуватості обвинуваченого є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається та продовжується.

Зауваження апелянта, які полягають у тому, що суд не взяв до уваги доводи сторони захисту та продовжив стосовно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави, не беруться до уваги апеляційним судом, оскільки вони є хибними з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Судом першої інстанції було зроблено вмотивований висновок про те, що у цьому кримінальному провадженні існує суспільний інтерес, зокрема, пов`язаний з тим, що вчинений злочин спричинив загибель людини, а тому не вбачав підстав для визначення розміру застави обвинуваченому.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд.

Інші доводи захисника колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише такий винятковий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Щодо посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений тривалий час тримається під вартою, а саме вже 5 років та 10 місяців, слід зазначити наступне. Розгляд провадження є тривалим, однак, як вбачається з матеріалів провадження, вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 жовтня 2020 року ОСОБА_6 було визнано винним та засуджено за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року зазначений вирок було скасовано з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції. В подальшому, враховуючи тривале зупинення діяльності суду у зв`язку з воєнним станом, ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 08 листопада 2022 року було призначене підготовче судове засідання.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на порушення засад кримінального провадження (п.21 ч.1 ст.7 КПК України) та приписів ч.4 ст.28 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 дійсно тривалий час перебуває під вартою, а судовий розгляд не закінчено.

Проте, враховуючи викладене, на думку колегії суддів, в апеляційній скарзі не наведено беззаперечних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо необхідності продовження строків тримання під вартою ОСОБА_6 та не вбачається підстав для зміни раніше обраного останньому запобіжного заходу на тримання під вартою з можливістю внесення застави.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами поданої апеляційної скарги.

Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст.176-206, ст. ст. 392,393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, ч.4 ст.422-1, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання захисника обвинуваченого про поновлення строку на апеляційне оскарження, задовольнити та поновити цей строк як пропущений з поважних причин.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 29 11 2024 року про продовження щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 27 01 2025 року, включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Звернути увагу суду першої інстанції на надто тривалий розгляд даної справи в суді, що може свідчити про порушення принципу розумності строків, передбаченого ст.28 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4