Справа № 645/7523/24
Провадження № 1-кс/645/1843/24
У Х В А Л А

Іменем України

17 грудня 2024 року м. Харків

Слідчий суддя Фрунзенського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000491 від 15.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 статті 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000491 від 15.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 статті 358 КК України, а саме на водійське посвідчення категорії В, № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , яке було виявлено та вилучено під час огляду місця події 15.12.2024 поблизу будинку 138 за адресою: м. Харків, проспект Героїв Харкова.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначила, що 15.12.2024 року гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходячись поблизу будинку 138 по проспекту Героїв Харкова в місті Харкові пред`явив працівникам поліції водійське посвідчення на власне ім`я з ознаками підробки (ітс іпнп №22175).

15.12.2024 року СД ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області відомості за вказаним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочате досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000491 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

15.12.2024 року в період часу з 13:10 по 13:24 годин за адресою: м. Харків, поблизу будинку 138 по проспекту Героїв Харкова, старшим дізнавачем СД ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_5 був проведений огляд місця події.

В ході огляду місця події за вищезазначеною адресою, було виявлено гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого було виявлено та в присутності понятих вилучено: водійське посвідчення категорії В, № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 та поміщено до сейф-пакету №CRI1075889.

Сектором дізнання була винесена постанова про визнання речовим доказом вилученого в ході огляду місця події: водійське посвідчення категорії В, № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 . Необхідність накладення арешту на виявлені та вилучені в ході огляду місця події речі прокурор в клопотанні обумовлює подальшим призначенням відповідної судової експертизи по виявленим та вилученим речам, з метою встановлення особи, яка може бути причетна або вчинила вказане кримінальне правопорушення.

Прокурор у судове засідання не з`явилась, надала заяву, якою підтримала клопотання в повному обсязі, просила суд його задовольнити та розгляд клопотання провести за її відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання за відсутністю прокурора.

Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст. 107 КПК України.

Слідчий суддя, дослідивши додані до клопотання документи, якими прокурор обґрунтовує свою вимогу, матеріали справи за клопотанням про арешт майна, встановила наступне.

Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

16.12.2024 до Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні про накладення арешту на вилучене у ході проведення огляду місця події 15.12.2024, таким чином строк подання даного клопотання не пропущено.

Судом встановлено, що в провадженні СД ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області знаходяться матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000491 від 15.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 статті 358 КК України.

15.12.2024 року в період часу з 13:10 по 13:24 годин за адресою: м. Харків, поблизу будинку 138 по проспекту Героїв Харкова, старшим дізнавачем СД ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_5 був проведений огляд місця події в ході якого було виявлено та в присутності понятих вилучено: водійське посвідчення категорії В, № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , яке поміщено до сейф-пакету №CRI1075889.

16.12.2024 дізнавачем СД ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 винесено постанову про визнання вилученого водійського посвідчення категорії В, № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , яке поміщено до сейф-пакету №CRI1075889 речовим доказом.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Частиною 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд, зокрема, повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

За ч. 11 ст. 170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження (абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України).

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Таким чином, доведено, що вказані у клопотанні речі, мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, оскільки існують розумні підозри вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, і не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.

Крім того, одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога юридичної визначеності, згідно якої у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто «остаточності» рішення суду у спірних правовідносинах.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява № 47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .

Відповідно до п.п. 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Всі інші питання: фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

В межах розгляду цього клопотання, слідчим суддею не встановлено допущення органами досудового розслідування істотних порушень прав людини і основоположних свобод, які б давали підстави для відмови у накладені арешту на вилучене майно під час огляду.

При цьому слідчий суддя звертає увагу на те, що власники або володільці майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково (ч. 1 ст. 174 КПК).

Крім того, слідчий суддя роз`яснює, що відповідно до ст. 174 КПК України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні цього заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 98, 132, 167, 170-173, 309, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000491 від 15.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 статті 358 КК України задовольнити.

Накласти арешт на речовий доказ: водійське посвідчення категорії В, № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , яке було виявлено та вилучено під час огляду місця події 15.12.2024 поблизу будинку 138 за адресою: м. Харків, проспект Героїв Харкова.

Відповідно до порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», визначити місцем зберігання водійського посвідчення категорії В, № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 - матеріали кримінального провадження.

Зобов`язати дізнавача, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, забезпечити виконання ухвали.

Роз`яснити, що відповідно до положень ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1