Справа №523/2905/25
Провадження №1-кс/523/1114/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 діючого в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, за ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.09.2024 року, в рамках кримінального №0001517 від 25.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001517 від 25.08.2024 року за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону та Офісу Генерального прокурора.

Відомості до ЄРДР внесено на підставі інформації Другого оперативного відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві.

31.08.2024 року, на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, до постановлення ухвали слідчи суддею, у в період часу з 06:15 по 08:41 за адресою: АДРЕСА_1 за місцем мешкання ОСОБА_8 було проведено обшук, в ході якого було виявлено і вилучено:

- автомобіль марки Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , він-код НОМЕР_2 ;

- мобільний телефон марки Redmi Go, серійний номер НОМЕР_3 та ?мобільний телефон марки IPhone 13 Pro Max, imei1 - НОМЕР_4 , imei2 - НОМЕР_5 ; ?

- відеореєстратор цифровий моделі MHK A1004N, який поміщено до сейф пакету №800356752.

В подальшому, вищевказане майно було визнано речовими доказами та винесено відповідну постанову.

Оскільки у органу досудового розслідування є достатні підстави, що вилучене під час обшуку майно може зберігати у собі сліди вчинення кримінального правопорушення, з метою забезпечення збереження вилученого майна, прокурор звертався до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна та ухвалою суду від 13.09.2024 його було задоволено та накладено арешт на вищезазначене майно.

Адвокат ОСОБА_3 діючий в інтересах ОСОБА_4 подав до суду заяву відповідно до якої підтримав вимоги клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор також подав до суду заяву .

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.

ЄСПЛ вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика ЄСПЛ, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до ЄСПЛ забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України під арештом майна слід розуміти тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Ухвалою слідчого судді накладений арешт на вищезазначене майно, що унеможливлює його відчуження.

У відповідності до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких спів мірні їх вартості, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю), або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що клопотання адвоката ОСОБА_3 діючого в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, за ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.09.2024 року, в рамках кримінального №00001517 від 25.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України підлягає задоволенню, а арешт майна накладений ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.09.2024 року скасуванню.

Керуючись ст.ст. 170 - 174, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 діючого в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, за ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.09.2024 року, в рамках кримінального №0001517 від 25.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.332 КК України, задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Київського районного суду м. Одеси в 13.09.2024 року по справі №947/26925/24, провадження №1-кс/947/11826/24 на:

- автомобіль марки Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , він-код НОМЕР_2 ;

- мобільний телефон марки Redmi Go, серійний номер НОМЕР_3 та ?мобільний телефон марки IPhone 13 Pro Max, imei1 - НОМЕР_4 , imei2 - НОМЕР_5 ; ?

- відеореєстратор цифровий моделі MHK A1004N, який поміщено до сейф пакету №800356752.

Зобов`язати слідчих Другого слідчого відділу (з дислокацією в місті Одеси Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві та групу прокурорів Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, що здійснюють процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 00001517 від 25.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 К України негайно повернути ОСОБА_4 :

- автомобіль марки Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_1 , він-код НОМЕР_2 ;

- мобільний телефон марки Redmi Go, серійний номер НОМЕР_3 та ?мобільний телефон марки IPhone 13 Pro Max, imei1 - НОМЕР_4 , imei2 - НОМЕР_5 ; ?

- відеореєстратор цифровий моделі MHK A1004N, який поміщено до сейф пакету №800356752.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1