Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1457/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/164/25
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №296/1457/25 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 11.02.2025,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 .

Продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в межах строку досудового розслідування, до 14.03.2025 року включно, без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання відмовити, та змінити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід. При цьому, зазначає, що процесуальні ризики є недоведеними, сама лише тяжкість можливого покарання не є підставою для тримання під вартою, в свою чергу, слідчий суддя не розглянув можливість застосування більш м`якої міри запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу, прокурора, яка заперечив щодо доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання органу досудового розслідування про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 слідчим суддею в повній мірі дотримано вимоги ст.ст.177, 178, 183, 194, 197 КПК України.

Відповідно до ст.199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний перевірити обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як убачається з матеріалів провадження №296/1457/25, у провадженні відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №000910 від 15.12.2024 відносно ОСОБА_8 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України.

У відповідності до змісту клопотання слідчого, органом досудового розслідування встановлено, що 14.12.2024 близько 23 год. 46 хв. водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався ним по проїзній частині вул. Великої Лутовецької с. Лутівка Радомишльської ТГ Житомирського району Житомирської області зі сторони м. Радомишль в напрямку м. Малин Коростенського району Житомирської області.

Рухаючись указаним транспортним засобом в межах зазначеного населеного пункту поблизу будинку № 44 вищевказаної вулиці, водій ОСОБА_8 , будучи достовірно обізнаним про дорожню обстановку на даній ділянці автодороги, проявив злочинну самовпевненість при керуванні транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки).

Так, рухаючись автомобілем «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 у зазначений час та місці, водій ОСОБА_8 в порушення вимог пунктів 2.3 б). 2.3 д) та 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, відповідно до яких для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, невірно оцінив дорожню обстановку та проявив безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, чим створив загрозу безпеці дорожнього руху при керуванні ним транспортним засобом за вказаних умов.

При цьому, маючи технічну можливість уникнути наїзду на перешкоду (неповнолітнього пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з моменту виникнення небезпеки для руху, яку об`єктивно був спроможний виявити, водій ОСОБА_8 негайно своєчасних заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки керованого ним транспортного засобу не вжив та у смузі свого руху передньою правою частиною керованого ним транспортного засобу здійснив наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_10 , яка рухалась попереду у попутному з автомобілем напрямку.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди неповнолітній пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці події.

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог пунктів 2.3 б), 2.3 д) та 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Крім того, після наїзду на неповнолітнього пішохода ОСОБА_10 водій ОСОБА_8 , будучи причетним до скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди, маючи можливість для надання їй допомоги, не виконав свого громадянського обов`язку, що покладав на нього закон і загальновизнані норми моралі, в порушення вимог п.п. г, ґ п. 2.10 Правил дорожнього руху України, не переконався у тому, чи потребує неповнолітня потерпіла допомоги, не вжив усіх можливих заходів для надання їй першої медичної допомоги, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не відправив потерпілу до лікувального закладу, не повідЬмив про дорожньо-транспортну пригоду орган поліції, а натомість, з метою уникнення відповідальності за скоєне на причетному до події транспортному засобі зник з місця пригоди, чим завідомо залишив без допомоги неповнолітню потерпілу ОСОБА_10 , яка перебувала у небезпечному для життя стані та була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, коли водій ОСОБА_8 сам поставив потерпілу у небезпечний для життя стан та був зобов`язаний і мав змогу надати потерпілій допомогу.

Своїми умисними діями, що виразились у завідомому залишенні без допомоги неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 , яка перебувала у небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через свій безпорадний стан, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілу в небезпечний для життя стан, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.135 КК України.

15.12.2024 слідчим СУ ГУНП в Житомирській області внесені відомості до ЄРДР за №0000910 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Також вказаного дня слідчим СУ ГУНП в Житомирській області в Житомирській області внесені відомості до ЄРДР за №0000913 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України.

Постановою заступника керівника Житомирської обласної прокуратури від 16.12.2024 матеріали кримінальних проваджень №0000910 від 15.12.2024 зач.2 ст.286 КК України та№0000913 за ч.1 ст.135 КК України, об`єднанні в одне кримінальне провадження за №0000910 з правовою кваліфікацією зач.2 ст.286 та ч.1 ст.135 КК України.

16.12.2024 підозрюваному ОСОБА_8 повідомлено про підозру за ч.1 ст.135 та ч.2 ст.286 КК України.

17.12.2024 відносно ОСОБА_8 , ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира №296/11612/24, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 14.02.2025.

Старший слідчий в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 звернувся до відповідного слідчого судді з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 . За результатами розгляду цього клопотання, слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

При цьому, на думку апеляційного суду, клопотання слідчого (з доданими до нього матеріалами) є відповідним вимогам ст.184 КПК України, містить всі визначені кримінальним процесуальним кодексом відомості та обставини, які враховуються при обранні/продовженні міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Істотних порушень вимог КПК України в цій частині не встановлено.

При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_8 може бути причетним до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).

На переконання апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується сукупністю доказів, які були долучені до клопотання слідчого, та об`єктивно на даному етапі кримінального провадження, свідчать про обґрунтованість підозри, оголошеної останньому, і є достатніми для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа може бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Так, обґрунтованість підозри підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколом огляду місця ДТП від 15.12.2024, протоколом огляду місця події від 15.12.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 15.12.2024; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_12 від 25.12.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 16.12.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 15.12.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_15 від 15.12.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_16 від 15.12.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 15.12.2024; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_18 від 15.12.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 15.12.2024; висновком медико-криміналістичної експертизи №235-МК від 31.12.2024; висновком одорологічної експертизи №СЕ-19/106/24/18767-БД; висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 №135 від 30.01.2025; іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Наведене захисником в апеляційній скарзі щодо можливої невинуватості ОСОБА_8 в інкримінованих злочинних діях, не спростовують даних, що ОСОБА_8 може бути причетним до інкримінованих кримінальних правопорушень. Переконливих доказів на спростування цього стороною захисту не надано. Версія сторони захисту щодо на противагу доводам обвинувачення є непідтвердженою.

При цьому, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними посилання сторони захисту, що органом досудового розслідування не доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).

Крім того, як вважає суд апеляційної інстанції, матеріали провадження об`єктивно вказують на наявність ризиків: можливого переховування від органів досудового розслідування та суду; вчиняти спроби впливу на учасників кримінального провадження, як і перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Зокрема, на думку апеляційного суду при обранні запобіжного заходу, відповідно до ст.178 КПК України, слідчим суддею належно враховано тяжкість кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_8 , фактичні обставини їх вчинення, наслідки (тяжкі), суспільну небезпеку, тощо.

В свою чергу, як убачається з матеріалів провадження, інкриміновані ОСОБА_8 кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, згідно з положеннями ст.12 КК України, є нетяжким та тяжким, санкції, яких передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами (ч.2 ст.286 КК України, та покарання у виді обмеженням волі на строк до 2-ох років або позбавленням волі на той самий строк (ч.1 ст.135 КК України).

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому апеляційний суд погоджується з тим, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного ОСОБА_8 , переховуватися від органу досудового розслідування чи суду. Крім того, в даному випадку треба врахувати і факт того, що підозрюваний 2-і доби переховувався від поліції, хоча йому було відомо, що його розшукують, повідомляв неправдиву інформацію про своє місцеперебування, що лише підсилює вище зазначений ризик.

З урахуванням неведеного, є висока вірогідність того, що підозрюваний ОСОБА_8 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, апеляційний суд погоджується і з наявністю процесуального ризику вчинення підозрюваним спроб протиправного впливу на відповідних учасників кримінального провадження будь яким шляхом для зміни, відмови від показів останніх. Також, слід врахувати і стадію досудового розслідування у цьому провадженні, яка потребує з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення.

Апеляційні посилання сторони захисту на не доведеність таких ризиків є об`єктивно безпідставними.

Крім того, не залишено поза увагою слідчого судді і дані характеризуючі особу підозрюваного, зокрема, те, що останній, має місце проживання та реєстрації, не має сім`яї та утриманців, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, відповідно вік та стан здоров`я.

Як вважає апеляційний суд, в даному випадку, слідчим суддею правильно встановлено доведеність органом досудового розслідування, процесуальних ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Докази, які містяться в матеріалах судового провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками, конкретними обставинами провадження та з урахуванням особи підозрюваного, переконливо виключає можливість обрання відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу.

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Таким чином, слідчий суддя обґрунтовано зазначив, що з огляду на встановлені в рамках даного кримінального провадження ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які об`єктивно існують, підозру останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, а також завдання даного кримінального провадження, які зводяться, в тому числі, до притягнення винної особи до кримінальної відповідальності, тому продовження запобіжного заходу підозрюваній у виді тримання під вартою, забезпечить та гарантуватиме належну процесуальну поведінку та буде сприяти забезпеченню досягнення завдань даного кримінального провадження на цій стадії.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На момент апеляційної перевірки матеріалів провадження, вказаний запобіжний захід є необхідним у зазначеному кримінальному провадженні, буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного та забезпечить швидке та повне проведення досудового розслідування.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що враховуючи тяжкість кримінального правопорушення (ч.2 ст.286 КК України), фактичних обставин його вчинення та наслідків (загибель людини), даних про особу ОСОБА_8 , а також ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд, відповідно до ч.5 ст.182 КПК України, висновок слідчого судді про відсутність підстав для визначення відповідного розміру застави, є законним, обґрунтованим, та відповідним нормам п.1 ч.4 ст. 183 КПК України.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги на зміну запобіжного заходу не встановлено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.376 ч.2, 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 11.02.2025, якою продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в межах строку досудового розслідування, до 14.03.2025 року включно, без визначення розміру застави, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :