Справа № 303/3264/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.12.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/670/24 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 , на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 листопада 2024 року, задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000015, внесеному 25.02.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 14, ст. 113, ч. 1 ст. 263 КК України.

Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , на період судового розгляду справи але не більше ніж на 60 днів, а саме до 20 січня 2025 року включно.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що в провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження, внесене 25.02.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000015 відносно ОСОБА_5 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 14, ст. 113, ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.08.2022 відносно обвинуваченого ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів, а саме до 27 жовтня 2022 року включно.

У подальшому ухвалами Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , неодноразово продовжувався.

У зв`язку з закінченням строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, прокурором подано клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Необхідність продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прокурор обґрунтував тим, що провести судовий розгляд кримінального провадження до строку закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою неможливо. Разом з цим, ризики, які встановленні судом під час обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 , не зменшились та продовжують об`єктивно існувати, подальше тримання під вартою обвинуваченого є виправданим та необхідним, а тому прокурор просив продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів.

Продовжуючи дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції вказав на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні, в тому числі особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років. При цьому, ризики, які служили підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, своєї актуальності не втратили та продовжують існувати, зокрема те, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, хоча свідки кримінального провадження є допитаними у ході судового розгляду, однак можливість їх допиту існує і на стадії апеляційного та касаційного провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, судом враховано і те, що характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, вчинених проти основ національної безпеки, свідчить про їх підвищену суспільну небезпеку, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вказує на необґрунтованість, несправедливість та незаконність ухвали суду. Зазначає, що відносно нього вже неодноразово було продовжено строк тримання під вартою, не звертаючи уваги на його заперечення та його захисника. Стверджує, під час судового розгляду слідчим суддею не було спростовано ні одного заперечення сторони захисту, не аргументовано та не підтверджено жодними доказами існування хоча б одного ризику, передбаченого ст.177 КПК України. Також вказує на необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, яка ґрунтується на недопустимих доказах, отриманих в ході досудового розслідування з порушеннями вимог КПК України, та правових позицій Верховного Суду, рішень ЄСПЛ. Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо нього запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання: АДРЕСА_1 , або особисте зобов`язання, або інший, який не пов`язаний з ізоляцією від суспільства.

Від обвинуваченого ОСОБА_5 та прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 надійшли до суду клопотання про розгляд апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 без їх участі. Прокурор заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду від 21.11.2024 залишити без змін.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності прокурора, обвинуваченого та його захисника, неявка яких, з огляду на положення ст. 405, 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали контрольного провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення відхиляються з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що в провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження, внесене 25.02.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000015 відносно ОСОБА_5 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 14, ст. 113, ч. 1 ст. 263 КК України.

Нормами ч. 2 ст. 331 визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 331 передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався.

Як встановлено колегією суддів в судовому засіданні суду апеляційної інстанції та, що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах кримінального провадження, в судовому засіданні судом першої інстанції, в порядку ст. 331 КПК України, розглянуто клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , з обґрунтуванням доцільності обрання даного запобіжного заходу.

Вирішуючи питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися і виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, натомість обвинуваченим ОСОБА_5 даних, які б свідчили про відсутність цих ризиків в апеляційній скарзі не наведено.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також судом об`єктивно враховано, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , зокрема ч. 1 ст. 111 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких, за яке передбачено покарання у виді позбавленні волі на строк від 12 до 15 років з конфіскацією майна; обставини вчинення кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, а також те, що судове провадження та судове слідство не закінчено, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може ухилятися від явки до суду та виконання процесуальних рішень, незаконно впливати на свідків, хоча свідки кримінального провадження і є допитаними у ході судового розгляду, однак можливість їх допиту існує і на стадії апеляційного та касаційного провадження, а отже, не виключено, що перебуваючи на волі, обвинувачений може незаконно впливати на вказаних осіб з метою зміни їхніх показань, вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також перешкоджати встановленню істини у справі, що в свою чергу свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що встановлені при обранні ОСОБА_5 запобіжного заходу ризики не зменшилися і не відпали та виправдовують тримання його під вартою.

При цьому судом першої інстанції вірно констатовано, що обраний ОСОБА_5 запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованих йому діянь, а також тяжкості можливого покарання, натомість обставин, які б свідчили про те, що обраний ОСОБА_5 захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом не встановлено й обвинуваченим не доведено, у зв`язку з чим, суд прийшов до висновку про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем проживання: АДРЕСА_1 , або особисте зобов`язання, або інший, який не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, - апеляційний суд відхиляє як безпідставні і необґрунтовані. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що обвинуваченим не надано жодних доказів, які б спростовували встановлені ризики та, відповідно, давали можливість для застосування щодо нього більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі домашнього арешту або особистого зобов`язання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення визначеного строку дії запобіжного заходу про тримання ОСОБА_5 під вартою. Такий висновок колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, а викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами та обставинами кримінального провадження.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що запобіжний захід щодо нього у виді тримання під вартою є занадто суворим та не виправданим жодним аргументом сторони обвинувачення, а також про те, що жоден із передбачених ст. 177 КПК України ризиків не підтверджується об`єктивними, належними та допустимими доказами, а доводи сторони обвинувачення є тільки припущеннями, і при цьому, прокурором не наведеної жодної переконливої обставини, яка б унеможливлювала застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження і не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою.

Зазначені в апеляційній скарзі численні процесуальні порушеннями вимог КПК України, допущені під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , апеляційний суд визнає неспроможними як такі, що не підтверджені будь-якими доказами, а тому вони не впливають на висновки про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Посилання ОСОБА_5 на інші нові обставини, які б свідчили про те, що заявлені ризики зменшились та не виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, апеляційна скарга останнього не містить. Натомість фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_5 , в тому числі особливо тяжкого злочину, можливе покарання, яке очікує особу, в разі доведення її вини у вчиненні кримінальних правопорушень, кількість доведених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, спростовує доводи апеляційної скарги про необґрунтоване продовження застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд, позбавлений можливості надати оцінку сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, визначити ступінь готовності суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню та обсяг дій, які необхідно виконати суду до завершення судового розгляду кримінального провадження та встановити причини тривалого розгляду кримінального провадження з урахуванням процесуальної поведінки сторін протягом розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів приймає до уваги те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд першої інстанції самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Всупереч апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою дотримався вимог кримінального процесуального закону, розглянув питання доцільності продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та постановив ухвалу відповідно до вимог чинного законодавства та на підставі повної і об`єктивної оцінки наявних у суду матеріалів.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду про задоволення клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 є обґрунтованою, законною, постановлена з дотриманням вимог статей 177, 178, 183 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженим та оціненими судом, а тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 , задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 листопада 2024 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів, а саме до 20 січня 2025 року включно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді