ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа №953/506/25 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/479/25 Доповідач: ОСОБА_2
щодо ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду від 09.04.2025 у кримінальному провадженні за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24.03.2025 щодо продовження у відношенні підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
09 квітня 2025 м. Харків
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24.03.2025 частково задоволено клопотання старшого слідчого 1 відділення СВ УСБ України в Харківській області майора юстиції ОСОБА_5 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_3 з визначенням розміру застави.
Продовжено відносно підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» до 30.04.2025, без визначення розміру застави.
Не погодившись з ухвалою слідчого судді ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_4 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24.03.2024та захисник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 просить продовжити підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, а ОСОБА_3 просить визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб або змінити тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Доводи апеляційних скарг мотивовані тим, що ризики, які зазначені прокурором, є необгрунтованими, а тому ухвала слідчого судді є незаконною та такою, що підлягає скасуванню внаслідок порушення вимог КПК України.
За наслідками розгляду апеляційної скарги 09.042.2025 колегією суддів Харківського апеляційного суду у складі: головуючого ОСОБА_2 , суддів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , апеляційні скарги захисника ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_4 залишено без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24.03.2024щодо продовження у відношенні підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишено без змін.
Як суддя колегії суддів у справі, не погоджуюсь з висновками суддів колегії і відповідно до вимог статті 375 КПК України викладаю окрему думку, оскільки вважаю, що з висновком колегії суддів не можна погодитись виходячи з наступного.
Прохальна частина клопотання старшого слідчого 1 відділення СВ УСБ України в Харківській області майора юстиції ОСОБА_5 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_3 містить вимоги про продовження підозрюваному ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України в межах строку досудового розслідування до 30.04.2025, із визначенням розміру застави 80 (вісімдесят) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Саме в такому варіанті клопотання підтримано прокурором як в суді першої інстанції так і апеляційної інстанції.
Проте, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24.03.2025 частково задоволено клопотання та продовжено підозрюваному ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» до 30.04.2025, без визначення розміру застави.
Відповідальність за досудове розслідування лежить на слідчому, оскільки він є самостійним у своїй процесуальній діяльності, відповідно до ст. 40 КПК України, і саме слідчий самостійно приймає рішення, який запобіжний захід необхідний підозрюваному для забезпечення виконання ним ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України.
Оскільки запобіжний захід є обмеженням Конституційних прав особи, слідчий ініціює вирішення цього питання перед слідчим суддею шляхом направлення клопотання про застосування запобіжного заходу.
Проте, дискреційні повноваження слідчого судді не є необмеженими та повинні відповідати принципам законності та чинного законодавства.
Таким чином, слідчий суддя продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, у цьому провадженні, погіршив процесуальне становище підозрюваного.
Керуючись практикою Європейського Суду з прав людини («Боротюк проти України», «Амбрушкевич проти Польщі»), зауважую що саме на основі не загальних фраз, а доведених конкретних фактів та відомостей, суд, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи його продовження, має оцінювати можливість запобігти встановленим ризикам застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт. І лише посилаючись на обставини конкретної справи, які доводять, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не здатне запобігти встановленим ризикам, до особи може бути застосовано такий винятковий захід або продовжено строк його дії. За відсутності таких доказів тримання підозрюваного під вартою буде вважатися свавільним.
Поруч із наведеними вимогами до застосування запобіжних заходів, у кримінальному процесуальному кодексі зазначені особливості вирішення судом питання продовження строку тримання під вартою (ст. 199 КПК України), зокрема і через призму положень ст. 331 КПК України.
Так, розглядаючи клопотання про продовження підозрюваному строку тримання під вартою, крім питань, які зазвичай мають бути з`ясовані при обранні запобіжного заходу, суд повинен також перевірити наявність обставин, передбачених у ч. 3 ст. 199 КПКта встановити чи такі обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. При цьому, при з`ясуванні наявності обставин, які свідчать, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові, які можуть виправдати тримання особи під вартою, суд має перевіряти чи конкретні фактине були тотожними із раніше встановленими у попередніх рішеннях фактами.
Зауважую на ролі суду апеляційної інстанції, який у свою чергу в питанні продовження строку тримання особи під вартою мусить перевірити правильність встановлення судом фактів, які обґрунтовують продовження дії запобіжного заходу, та дотримання ним при прийнятті оскаржуваного рішення норм процесуального права.
Вважаю, що залишаючи ухвалу місцевого суду без змін, не був врахований закріплений в п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і розтлумачений в п. 86 рішення ЄСПЛ у справі «Макаренко проти України» від 30.01.2018 принцип «презумпція на користь звільнення» з урахуванням того, що запобігти встановленим ризикам можливо, шляхом застосування до підозрюваного альтернативного запобіжного заходу.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, тобто тяжкого злочину, відповідальність за вчинення якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.
Виходячи з п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.
Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
ОСОБА_3 раніше не судимий, має постійне місце реєстрації, одружений, має малолітню дитину, є військовослужбовцем, хоча самовільно залишив військову частину, однак добровільно надає свідчення, докази та матеріали та співпрацює зі слідством.
Крім того, прокурор в судовому засіданні апеляційної інстанції не заперечував про застосування до ОСОБА_3 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.
Виходячи з викладеного приходжу до висновку, що апеляційний суд мав право та можливість частково задовольнити апеляційні скарги ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_4 ,скасувавши оскаржувану ухвалу в частині не визначення застави, продовживши строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_3 строком до 30.04.2025, включно з одночасним визначенням розміру застави в передбачених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК межах, а саме 80 (вісімдесят) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб та з покладенням на підозрюваного передбачених ст.194 КПК обов`язків.
Суддя ОСОБА_2