Вирок

Іменем України

02.04.2025 Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові обвинувальний акт

у кримінальному провадженні № 0000127 від 14.02.2025, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , солдата військової служби за призовом під час мобілізації, раніше судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

Учасники судового провадження:

Сторона обвинувачення - прокурор Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону - ОСОБА_4

Сторона захисту - адвокат ОСОБА_5

Потерпіла сторона - ТОВ "Вигідна покупка"

Представник потерпілої сторони - ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 21 жовтня 2024 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено до 5 (п`яти) років позбавлення волі з іспитовим строком в 1 (один) рік за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, який вчинив 22 червня 2024 року.

Згідно з проголошеним в судовому засіданні прокурором публічним обвинувачем обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000127 від 14.02.2025, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, яке вчинив за обставин, викладених в обвинувальному акті, а саме.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині № 298 від 23.11.2023, солдата ОСОБА_3 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 23.11.2023 № 329 РС, призначено на посаду стрільця снайпера 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 9 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, який прибув з військової частини НОМЕР_3 , з 23 листопада 2023 року зарахувати до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Факт того, що на час інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення він вважається військовослужбовцем ЗСУ, підтверджується іншими наказами наявними в матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

За змістом ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина.

Відтак, у відповідності до вимог статей 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем, повинен був свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Проте, солдат ОСОБА_3 , діючи в порушення вимог зазначеного вище законодавства, вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке полягає в тому, що він, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, усвідомлюючи, що в Україні введено воєнний стан, 02 лютого 2025 року, близько 18 год. 32 хв., перебуваючи у приміщенні магазину «Аврора» ТОВ «Вигідна покупка», що розташований за адресою: м. Львів, вул. Володимира Великого, буд. № 35 -а, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, шляхом вільного доступу, з метою власного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи їх настання, взяв із торгівельного стелажу вказаного магазину наступний товар:

-каву натуральну смажену в зернах «Якобз Cafe Crema» вартістю без ПДВ 415,83 грн.;

-балон газовий «Burn Gas» вартістю без ПДВ 40,83 грн.;

-напій капучино «МОКАТЕ» вартістю без ПДВ 40,83грн;

-флягу металеву вартістю без ПДВ 64,17 грн.

Заволодівши вказаним товаром та не маючи наміру здійснити оплату за нього, обвинувачений направився до виходу з магазину, однак був виявлений працівником магазину касиром, яка намагалася його зупинити, стримувала за одяг, однак він, ОСОБА_3 розуміючи, що є викритим у крадіжці все ж таки покинув магазин з товаром не оплативши його.

Дані дії обвинуваченого ОСОБА_3 органами досудового розслідування, прокурором процесуальним керівником та прокурором публічним обвинувачем у кримінальному провадженні кваліфіковані як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України.

Допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 186 КК України визнав повністю та пояснив, що є військовослужбовцем ЗСУ однак не прибув до військової частини із медичного закладу, у звязку з чим вважається таким, що самовільно залишив частину та відносно нього наявна судова справа за військовий злочин, що ще не розглянута. Крім цього, в жовтні 2024 року він, ОСОБА_3 , засуджений Сихівським районним судом м. Львова за крадіжку, умовно. Підтверджує, що 02 лютого 2025 року перебував на автобусній зупинці в м. Львові де у нього виник умисел взяти каву та поїхати до товариша. Відтак, близько 18 год. 30 хв. він, ОСОБА_3 , зайшов у магазин «Аврора», що по вул. Володимира Великого у м. Львові, неподалік автобусної зупинки та із стелажів взяв одну каву натуральну смажену в зернах «Якобз Cafe Crema», напій капучино «МОКАТЕ», балон газовий «Burn Gas» та флягу металеву. Із вказаним товаром попрямував на вихід з магазину не маючи наміру оплачувати товар, оскільки в нього не було грошей. Касир намагалася його зупинити, стримувала за одяг, однак він, ОСОБА_3 , вирвався і побіг не реагуючи на оклики касира. З даним товаром він приїхав до товариша, якому подарував викрадену флягу. Також вони попили кави, що була ним викрадена, а решту залишив у товариша. Вартості товару не знає але погоджується з тією яка зазначена в обвинувальному акті, а крім того він відшкодував вартість викраденого, що підтверджується відповідною квитанцією. У вчиненому щиро розкаюється, запевняє, що в майбутньому такого не повторить.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його вину обґрунтував в судовому засіданні прокурор публічний обвинувач у кримінальному провадженні, покликаючись на матеріали досудового розслідування та результати судового слідства. Вважає, що вина ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 186 КК України доводиться в повному обсязі, не заперечується стороною захисту та самим обвинуваченим.

Дійсність та достовірність доказів, на котрі він, прокурор публічний обвинувач, покликаєиться, обвинувачений та його захисник не оспорюють, а тому просить суд провести судове слідство у спрощеному порядку, без дослідження матеріалів кримінального провадження в частині доказів щодо фактичних обставин.

З позицією прокурора погодилися обвинувачений та його захисник.

Оскільки дійсність та достовірність доказів сторонами не оспорюється, то суд визнає їх належними та допустимими.

За даних обставин та урахуванням висновків прокурора публічного обвинувача, беручи до уваги позицію обвинуваченого та його захисника, зважаючи на положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів здобутих на стадії досудового розслідування щодо фактичних обставин вчинення інкримінованого у вину ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

З огляду на викладене, суд визнає, що прокурором - публічним обвинувачем в судовому засіданні доведено, стороною захисту не заперечується, а підсудним визнається, у звязку з чим, судом приймається як встановлене, що ОСОБА_3 року ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи військовослужбовцем та особою раніше судимою за злочин проти власності, 02 лютого 2025 року перебував на автобусній зупинці в м. Львові де у нього виник умисел викрасти в магазині каву та поїхати до товариша. Відтак, не маючи грошових коштів він, ОСОБА_3 , близько 18 год. 30 хв. зайшов у магазин «Аврора» по вул. Володимира Великого у м. Львові, що неподалік автобусної зупинки на котрій він перебував, де із стелажів магазину взяв одну каву натуральну смажену в зернах «Якобз Cafe Crema», напій капучіно «МОКАТЕ», балон газовий «Burn Gas» та флягу металеву. Із вказаним товаром попрямував на вихід з магазину не маючи наміру оплачувати товар, оскільки в нього не було грошей. Касир, яка бачила дії ОСОБА_3 , намагалася його зупинити, стримувала за одяг, однак він, ОСОБА_3 , вирвався і побіг не реагуючи на оклики касира. З даним товаром він приїхав до товариша, якому подарував викрадену флягу. Також вони попили кави, що була ним викрадена, а решту залишив у товариша.

Суд погоджується з кваліфікацією дій обвинуваченого , а саме за ч. 4 ст. 186 КК України з кваліфікуючими ознаками повторно та в умовах воєнного стану.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 страждає поведінковими розладами внаслідок вживання алкоголю, разом з тим, згідно Висновку спеціальної медичної, наркологічної комісії № 38 від 26 лютого 2025 року, ОСОБА_3 застосування примусових заходів медичного характеру не рекомендовано.

Щодо документального підтвердження про наявність чи відсутність попередніх судимостей у обвинуваченого на яке покликається орган досудового розслідування, прокурор процесуальний керівник та прокурор публічний обвинувач у кримінальному провадженні, а саме - довідку ОСК МВС України № від 14.02.2025 зважаючи, що така виготовлена іноземною мовою російською мовою, суд констатує факт, що в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000127 від 14.02.2025, МВС України надаючи довідку сформовану іноземною мовою, порушило вимоги ст. 10 Конституції України статей 6,10,11,14 Закону України "Про засади державної мовної політики" та ст. 29 КПК України, а відтак, визнає даний документ недопустимим.

Суд також констатує факт, що в ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні та під час скерування матеріалів обвинувального акту до суду органом досудового розслідування, прокурором процесуальним керівником та прокурором публічним обвинувачем у кримінальному провадженні, котрими використовувалася вказана вище довідка, теж порушено вимоги ст. 10 Конституції України статей 6,10,11,14 Закону України "Про засади державної мовної політики" та ст. 29 КПК України.

Відтак суд констатує факт порушення зазначеними вище державними органами вимог ч. 7 ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», відповідно до якої, - статус української мови як єдиної державної мови передбачає обов`язковість її використання на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування, а також в інших публічних сферах суспільного життя , які визначені цим Законом.

Суд в котре наголошує, що згідно цього ж Закону, статус української мови як єдиної державної мови зумовлений державотворчим самовизначенням української нації та є невіддільним елементом конституційного ладу України як унітарної держави.

Вирішуючи питання призначення обвинуваченому покарання, суд виходячи із загальних засад, передбачених ст.. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, що інкримінується у вину ОСОБА_3 його особу, а саме, що по місцю фактичного проживання, у цілому, характеризується позитивно, сприяв органам досудового розслідування у розкритті інкримінованого йому злочину, добровільно відшкодував заподіяну шкоду. Суд бере до уваги, що підсудний висловлює своє каяття, яке суд хоч і не сприймає відверто щирим, проте вважає, що обвинувачений все ж таки шкодує про вчинене.

Суд також бере до уваги, що обвинувачений не потребує застосування заходів, передбачених статтями 94, 96 КК України.

Відтак, вказані вище обставини, суд визнає пом`якшуючими обставинами, що передбачені ст. 66 КК України.

Обставин, передбачених ст. 67 КК України, котрі б обтяжували вину обвинуваченого ОСОБА_3 , у данному випадку, судом не встановлено, не наведено таких і прокурором - публічем обвинувачем.

З урахуванням пом`якшуючих обставин, особи підсудного, позиції прокурора - публічного обвинувача у кримірнальному провадженні щодо виду та розміру покарання, суд дійшов висновку, що покарання ОСОБА_3 слід призначити мінімальне, яке передбачене санкцією частини 4 статті 186 КК України, у вигляді позбавлення волі.

Остаточне покарання ОСОБА_3 за даним вироком слід визначити на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, приєднавши частково не відбуту частину покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 21 жовтня 2024 року ( судова справа) № 464/5328/24.

Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлявся.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний ОСОБА_3 у кримінальному провадженні згідно з ухвалою слідчого судді від 19.02.2025 (судова справа № 465/1328/25), слід залишити без змін, після вважати скасованим.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 71 КК України, статями 349, 369, 371, 373, 374 КПК України,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначитипокаранняу вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.

Остаточне покарання за даним вироком визначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з урахуванням покарання призначеного вироком Сихівського районного суду м. Львова від 21 жовтня 2024 року на підставі ч.1 ст. 71 КК України, шляхом часткового складання не відбутої частини з покаранням за даним вироком, у вигляді 7 (семи) років 1( одного) місяця позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід, обраний ОСОБА_3

у кримінальному провадженні № 0000127 від 14.02.2025 у вигляді тримання під вартою, залишити без змін, після вважати скасованим.

Строк відбування покарання за даним вироком рахувати з часу обрання запобіжного заходу у данному кримінальному провадженні, тобто з 19 (девятнадцятого) лютого 2025 року.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через суд , який ухвалив судове рішення.

У випадку відсутності апеляційних скарг, вирок набирає законної сили з 02 травня 2025 року.

Копію вироку сторони процесу можуть отримати у секретаря судових засідань.

Суддя ОСОБА_7