Справа № 638/4549/25
Провадження № 1-в/638/358/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі :

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова подання Ізюмського районного відділу № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області у відношенні :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого у м. Ізюм, Харківської області, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , який фактично мешкає за адресою : АДРЕСА_2 , раніше судимого : 21.11.2024 вироком Павлоградського міськрайсуду Дніпропетровської області за ст.ст. 185 ч. 4, 190 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі, з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України з звільненням від відбування покарання з випробуванням, встановленням іспитового строку - 2 роки та покладенням судом відповідних обов`язків,

«Про приведення вироку суду у відповідність до вимог діючого законодавства, у зв`язку з засудженням за діяння, караність якого законом усунена», -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , вироком Павлоградського міськрайсуду Дніпропетровської області від 21.11.2024 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ст.ст. 185 ч. 4, 190 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі, з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України з звільненням від відбування покарання з випробуванням, встановленням іспитового строку - 2 роки та покладенням судом відповідних обов`язків.

В поданні Ізюмського РВ № 2 філії ДУ «Центр пробації» в Х/О ставиться питання про звільнення засудженого ОСОБА_3 від покарання визначеного за вироком суду за ст. 185 ч. 4 КК України, так як на теперішній час карність діяння за вчинення якого засуджений ОСОБА_3 кримінальним законом усунена, а тому вирок суду, у цій частині, підлягаю приведенню у відповідності до вимог діючого законодавства.

Представник Ізюмського РВ № 2 філії ДУ «Центр пробації» в Х/О та прокурор у судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду подання були повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд подання за їх відсутності.

Засуджений ОСОБА_3 у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду подання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, з клопотанням про відкладення судового розгляду до суду не звернувся.

При таких обставинах на підставі ч. 4 ст. 539 КПК України, суд вважає можливим розглянути подання у відсутності зазначених осіб, за наявними матеріалами.

Суд дослідивши матеріали кримінального провадження та особової справи засудженого ОСОБА_3 вважає подання органу пробації не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, вироком Павлоградського міськрайсуду Дніпропетровської області від 21.11.2024, ОСОБА_3 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ст.ст. 185 ч. 4, 190 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі, з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України з звільненням від відбування покарання з випробуванням, встановленням іспитового строку - 2 роки та покладенням судом відповідних обов`язків.

Вирок суду набрав законної сили 24.12.2024 та з 09.01.2025 перебуває на виконанні в Ізюмському РВ № 2 філії ДУ «Центр пробації» в Х/О.

Відповідно до вироку суду ОСОБА_3 , крім визнання винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України, визнано винним у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненого в умовах воєнного стану, яка мала місце в середині грудня 2022 року, у відношенні майна потерпілої ОСОБА_4 , а саме належну останній бензопилу вартістю 2496,9 гривен.

Приписи ч. 1 ст. 2 КК України передбачають, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 6 ст. 3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Приписами ч.ч. 2, 3 ст. 4 КК України передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Станом на грудень 2022 року, тобто на час вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України, викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувало 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що становило 248,1 гривен.

09.08.2024 набув чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривен, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року - для будь-якого платника податку.

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2481 гривен, а 50 відсотків від його розміру становили 1240,5 гривен.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України, а саме вчинення крадіжки в середині грудня 2022 року, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив суму, яка перевищує 2481 гривен (1240,5х2=2481).

Приписами ч. 7 ст. 42 Закону України «Про правотворчу діяльність», передбачено, що у разі викладення структурного елемента нормативно-правового акту в новій редакції попередня його редакція втрачає чинність з дня набрання чинності новою редакцією цього структурного елемента.

Приписами ст. 58 Конституції України, передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

При таких обставинах суд вважає, що внаслідок прийняття Закону №3886-ІХ не втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, у якому обвинувачувався та був засуджений вироком суду ОСОБА_3 , в частині вчинення кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України, яке мало місце в середині грудня 2022 року, оскільки розмір викраденого ним належного потерпілій ОСОБА_4 , майна, вартість якого становить 2496,9 гривен, перевищує два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановлених законом на 1 січня звітного податкового року, у якому було вчинено кримінальне правопорушення, а саме - 2481 гривен.

На підставі викладеного, ст.ст. 3, 5, 74, 185 КК України, керуючись ст.ст. 371, 372, 392, 395, 532, 537, 539 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання Ізюмського районного відділу № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області «Про приведення вироку Павлоградського міськрайсуду Дніпропетровської області від 21.11.2024 в частині засудженого ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України, у відповідність до вимог діючого законодавства, у зв`язку з засудженням за діяння, караність якого законом усунена», - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

На ухвалу суду протягом 7 діб з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Дзержинський райсуд м. Харкова.

Суддя: ОСОБА_1