Провадження № 11-кп/811/1208/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та законного представника ОСОБА_7 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 29 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 ,

з участю: прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_6 ,

законного представника ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 29 жовтня 2024 року застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Запобіжний захід у вигляді поміщення ОСОБА_8 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку, а саме до Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні, що за адресою: м.Львів, вул.Кульпарківська, 95 - залишено без змін до вступу ухвали в законну силу.

Вирішено питання про речові докази та арешт майна.

Згідно даної ухвали 20 вересня 2023 року, приблизно о 11:40 год., ОСОБА_8 , перебуваючи у людному місці на вулиці Шептицьких, поблизу будинку №12 у м. Львові, з хуліганських мотивів, явної неповаги до суспільства, нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття і нормами моралі, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій і наслідків та бажаючи їх настання, маючи з собою ніж, який ним заздалегідь заготовлено для нанесення тілесних ушкоджень, та використовуючи його як знаряддя вчинення злочину, наніс ним удар в грудну клітку ОСОБА_11 , чим заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді відкритої рани передньої стінки грудної клітки, колото-різаної рани передньої поверхні грудної клітки, яка не проникла в плевральну порожнину, що відноситься до легкого ступеня тяжкості. Після цього, ОСОБА_8 втік з місця події, а потерпілого ОСОБА_11 було госпіталізовано в КНП «1 Територіальне медичне об`єднання м.Львова» ВП «Лікарня святого Пантелеймона», що в м. Львів, вул. Миколайчука, 9.

Таким чином, ОСОБА_8 своїми діями вчинив суспільно небезпечне діяння, яке за ознаками співпадає зі злочином, передбаченим ч. 4 ст. 296 КК України, а саме: хуліганство,тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись із даною ухвалою захисник ОСОБА_6 та законний представник ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити правову кваліфікацію діяння, яке було вчинено ОСОБА_8 , перекваліфікувавши це діяння з ч.4 ст.296 КК України на ч.2 ст.125 КК України. Просить застосувати до ОСОБА_8 примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації його до психіатричного закладу із загальним наглядом.

На підтримку своїх апеляційних вимог захисник покликається, що суд не надав належної оцінки дослідженим доказом. Вважає невірним висновок місцевого суду про наявність у ОСОБА_8 хуліганського мотиву та усвідомлення ним суспільної небезпеки своїх дій, адже місцевий суд одночасно зазначив, що ОСОБА_8 страждає важким психічним захворюванням та є неосудним.

Вважає, що у діях ОСОБА_8 немає складу кримінального правопорушення, передбаченого саме ч.4 ст.296 КК України, оскільки в нього не було умислу на порушення громадського порядку, він не застосовував для цього спеціально підготовлений предмет, ніж, якого так і не було знайдено та не було долучено до матеріалів даного кримінального провадження.

Стверджує, що у судовому засіданні було безспірно встановлено, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 виникли особисті неприязні стосунки, оскільки ОСОБА_11 незаконно заволодів його ноутбуком, перед тим ображав принижував його, викрав в нього з квартири напередодні і телефон і порохотяг, які належать на праві приватної власності матері ОСОБА_8 - ОСОБА_12 . Якщо б він був осудним, то в його діях був би склад кримінального правопорушення, передбаченого саме ч.2 ст.125 КК України, оскільки, згідно висновку експерта № 928 від 07.11.2024 щодо ОСОБА_11 , останній два дні перебував на стаціонарному лікуванні, а потім самочинно залишив приміщення лікарні та втік.

Звертає увагу, що суд не надав належну оцінку показанням свідка ОСОБА_13 , у якого напередодні події ночував потерпілий, і до якого зранку прийшов ОСОБА_8 , про те, що у подальшому ОСОБА_8 вийшов з квартири з кульком, в якому був його ноутбук. Коли свідок виглянув у вікно, то побачив, що кульок був уже в потерпілого, все почалося під вікнами квартири по АДРЕСА_1 . Потерпілий з кульком почав втікати, а ОСОБА_8 побіг за ним. Біля будинку працювали робочі і ОСОБА_8 їм не погрожував.

В апеляційній скарзі захисник звертає увагу на особу потерпілого, який у судовому засіданні підтвердив факт знайомства з ОСОБА_8 ще у 2016р. та те, що він ночував перед подією у свідка ОСОБА_13 . Також потерпілий у судовому засіданні підтвердив, що до нього раніше застосовувались заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, оскільки він в 2021 році скоїв тяжкий злочин в групі осіб, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження особі. При цьому, стороною обвинувачення не було надано даних про дійсний психічний стан потерпілого станом на вересень 2023 року та станом на 2024 рік.

Акцентує, що згідно матеріалів справи потерпілий на час події перебував у стані алкогольного сп`яніння, і є особою зацікавленою, тому не міг давати об`єктивних показів, а намагався вигородити себе.

Також звертає увагу, що потерпілий визнав і той факт, що йому напередодні дзвонила мати ОСОБА_8 і сказала, що вона заявить в поліцію, що він викрав в Руслана ноутбук. У свою чергу, показання потерпілого про те, що він дав ОСОБА_8 10 000 гривень за ноутбук не відповідають дійсності.

Покликається, що місцевий суд не надав належну оцінку тому факту, що на підставі ухвали слідчого судді за заявою матері ОСОБА_8 було внесено відомості до ЄРДР щодо вчинення кримінального правопорушення по факту заволодіння особистим приватним її майном, у тому числі, телефоном, порохотягом та ноутбуком, які незаконно викрав в ОСОБА_8 саме ОСОБА_11 , і на даний час проводиться досудове розслідування.

Наголошує, що суд не надав об`єктивної оцінки даним відео з телефону ОСОБА_14 , на якому чітко видно, що в момент конфлікту ОСОБА_8 та ОСОБА_11 кульок з ноутбуком був саме в руках ОСОБА_11 , яким він прикривався, в той момент, коли ОСОБА_15 намагався відібрати в нього кульок з ноутбуком, який належить його матері.

З даного відео чітко вбачається, що сам конфлікт між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 тривав не продовжуваний час, всього хвилину-дві, і у той час нікому ОСОБА_8 не погрожував, не розмахував ножем в бік перехожих, яких і не було поруч нього. Ножа, яким нібито ОСОБА_8 наніс удар ОСОБА_11 так і не було знайдено.

Вважає, що потерпіла ОСОБА_16 давала неправдиві показання щодо обставин події, оскільки такі спростовуються даним відео, яке вона зняла на телефон, і з якого також вбачається, що виражалась нецензурно саме ОСОБА_17 , яка не знаходилася близько до ОСОБА_8 .

Також вказує, що не відповідає дійсності показання потерпілої ОСОБА_14 про те, що подія мала місце в жовтні 2023 року, оскільки така відбулась у вересні 2023 року. На запитання захисника потерпіла відповіла, що не пригадує, у кого в руках був ніж, що вона не більше хвилини знімала відео, та що цей пакет постійно передавався із рук в руки.

Акцентує, що органом досудового слідства безпідставно визнано потерпілою особою ОСОБА_17 , оскільки їй не було завдано жодної шкоди діями ОСОБА_8 , жодних незаконних дій щодо неї ОСОБА_8 не вчиняв, не погрожував їй, не розмахував в її бік ножем.

Щодо врахованих судом показів свідка ОСОБА_18 , звертає увагу, що такий вказав, що подія мала місце на весні 2023р., хоча така відбулась восени 2023р. Даний свідок не був очевидцем самого конфлікту між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 „ а бачив лише кров в нього в області грудної клітки. Даний свідок навіть не міг назвати конкретно місце події.

Свідок ОСОБА_19 , який йшов з ОСОБА_20 , повідомив, що побачив як вибігають двоє чоловіків, один з них був з пакетом, однак котрий не пригадує. Бачив, як особа, предметом, схожим на ніж нанесла удар іншій особі в область тулуба.

Звертає увагу на надану суду стороною захисту довідку з психіатричної лікарні, де протягом року знаходиться ОСОБА_8 , згідно якої за час перебування ОСОБА_8 на стаціонарному лікуванні в даному відділенні стан його здоров`я значно покращився.

Стверджує, що судом не враховано дійсних обставин події, не враховано, що саме поведінка потерпілого, який незаконно намагався заволодіти ноутбуком ОСОБА_8 була причиною виникнення даного конфлікту, що висновок експерта в частині виду примусових заходів медичного характеру має для суду лише рекомендаційний характер, і лише суд, враховуючи характер і тяжкість захворювання, тяжкість вчиненого діяння, ступінь небезпечності психічного хворого для себе або інших осіб, застосовує певний вид примусового заходу.

Вважає, що у даному випадку були усі правові підстави для обрання виду примусового заходу медичного характеру щодо ОСОБА_8 у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із загальним наглядом.

В апеляційній скарзі законний представник ОСОБА_7 просить відхилити обвинувачення ОСОБА_8 з ч. 4 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України. Просить відмінити примусовий захід медичного характеру, оскільки ОСОБА_8 вже 1 рік та 4 місяці перебуває на запобіжному заході за діяння, які умисно неправильно кваліфіковані.

На підтримку своїх апеляційних вимог покликається на відсутність жодних належних та допустимих доказів щодо наявності у ОСОБА_8 мотиву вчинення саме хуліганських дій. Вважає, що ознаки його діянь повністю охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Наведенні законним представником в апеляційній скарзі доводи є фактично аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі захисника.

Крім цього, законний представник, яка вказує, що є дружиною ОСОБА_21 , покликається, що суд не врахував, що ОСОБА_8 має неповнолітнього сина, матір пенсіонерку, дружину, домівку де він може перебувати.

При апеляційному розгляді справи захисник та законний представник підтримали подані апеляційні скарги, з наведених у них мотивів та просили такі задоволити.

Прокурор заперечив апеляційні скарги сторони захисту як безпідставні, зазначивши про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно поданих апеляційних скарг сторона захисту покликається, що ОСОБА_8 вчинив суспільне небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а не кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, оскільки у нього не було умислу на порушення громадського порядку, він не застосовував предмет, заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень.

Перевіривши наведені апеляційні доводи сторони захисту, колегія суддів визнає такі необґрунтованими та не приймає до уваги.

Так, з огляду на положення ст.505 КПК України, предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей та не включає питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, тоді як умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.513 КПК під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Суспільна небезпечність як ознака кримінального правопорушення полягає в тому, що кримінальне правопорушення заподіює або створює реальну загрозу заподіяння шкоди суспільним відносинам, які є об`єктами кримінально-правової охорони. Суспільна небезпечність внутрішня якість кримінального правопорушення, яка надає йому матеріального характеру, закріплена в законі та набуває правового значення, тобто породжує протиправність, яка є юридичним вираженням суспільної небезпечності.

Згідно правового висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі, викладеного у постанові від 16 січня 2023 року (справа № 761/37225/20), відповідно до вимог статей 92, 93, 94 КК та ч. 3 ст. 503, ст. 505, ч. 1 ст. 513 КПК при розгляді кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого в стані неосудності, повинна ґрунтуватись лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій, при цьому суд має виходити із об`єкту посягання та об`єктивної сторони вчиненого діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, з урахуванням всіх фактичних обставин і зовнішнього прояву дій особи, з огляду на те, що встановлення будь-якої форми вини у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридична оцінка такого діяння за наявності до того підстав може здійснюватися із застосуванням ст. 15 КК.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про те, що ОСОБА_8 вчинив суспільне небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а саме хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Такі висновки місцевого суду підтверджуються сукупністю досліджених місцевим судом та наведених в ухвалі доказів, а саме:

- даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення чи іншу подію від 20.09.2023, згідно якого ОСОБА_11 повідомив про те, що ОСОБА_8 наніс йому тілесні ушкодження, а саме ножове поранення в область грудної клітки;

- даними протоколу огляду місця події від 20.09.2023, проведеного на вул. Шептицьких у м. Львові, згідно якого під час огляду місця події на відстані 1,3 м від під`їзду будинку № 11А, виявлено калюжу речовини бурого кольору, розміром 50 см*20 см, а також на вказаній вулиці виявлено шість серветок та сліди РБК;

- даними протоколу огляду місця події від 20.09.2023, проведеного у квартирі АДРЕСА_2 , згідно якого під час огляду місця події виявлено та вилучено поліетиленовий пакет з написом «Ашан», всередині якого знаходився ноутбук марки HP моделі 7265 NGW S/N №5CD708237G та зарядний пристрій до нього;

- даними протоколу огляду місця події від 20.09.2023, проведеного в службовому приміщенні, яке розташоване на першому поверсі 1 ТМО КНП Святого Пантелеймона, що за адресою: м. Львів, вул. Миколайчука, 9, згідно якого під час огляду місця події виявлено та вилучено одяг, а саме футболку синього кольору з наявними пошкодженнями та плямою бурого кольору на її передній частині, штани кольору хакі з плямами бурого кольору на передній частині та кросівки синього кольору з підошвою білого кольору з наявними плямами червоного кольору;

- даними постанови про визнання предметів речовими доказами від 20.09.2023, згідно якої до матеріалів кримінального провадження долучено DVD-R диск, на якому наявний файл з відеозаписом з місця події, яка відбулася за адресою: м. Львів, вул. Шептицьких, 12, що має назву «IMG_0411»;

- даними протоколу огляду предмета, а саме файлу «IMG_0411» з відеозаписом з місця події, яка відбулася за адресою: м. Львів, вул. Шептицьких, 12 від 20.09.2023, здійсненого камерою мобільного телефону «Apple Iphone», належного ОСОБА_17 , та даними переглянутого у судовому засіданні місцевого суду цього відеозапису, що міститься на DVD-R диску, згідно яких особа, візуально схожа на ОСОБА_8 , одягнена у штани та футболку чорного кольору, з наявним предметом, схожим на ніж в правій руці, наніс тілесне ушкодження особі, візуально схожій на ОСОБА_11 , одягненого в штани кольору хакі, футболку синього кольору та кросівки чорного кольору з підошвою білого кольору;

- даними протоколу затримання ОСОБА_8 від 20.09.2023;

- даними листа генерального директора КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» ОСОБА_22 №260201-вих-115818 від 21.09.2023, який містить інформацію про те, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був доставлений 20.09.2023 у ВП «Лікарня Святого Пантелеймона» КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова», діагноз: Непроникаюче ножове поранення лівої половини грудної клітки та перебуває на стаціонарному лікуванні;

- даними протоколу огляду предмету від 20.09.2023 та фото таблицях до нього, на яких зображено одяг, а саме футболку синього кольору з наявними пошкодженнями та плямою бурого кольору на її передній частині, штани кольору хакі з плямами бурого кольору на передній частині та кросівки синього кольору з підошвою білого кольору з наявними плямами червоного кольору;

- даними протоколу огляду предмету від 20.09.2023 та фото таблицях до нього, на яких зображено поліетиленову сумку зеленого кольору з маркуванням фірми «Ашан», у які наявний ноутбук марки HP та зарядний пристрій до нього;

- даними висновку експерта №928 від 07.11.2023, згідно якого у ОСОБА_23 , згідно наданої медичної карти стаціонарного хворого, за період перебування на лікуванні у ВП «Лікарня Святого Пантелеймона» КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» 20-21 вересня 2023 року було встановлено діагноз: «Відкрита рана передньої стінки грудної клітки. Колото-різана рана передньої поверхні грудної клітки зліва» і проведено оперативне втручання: ексцизійна обробка рани м`яких тканин, первинна хірургічна обробка рани грудної клітки зліва. На час проведення судово-медичної експертизи у ОСОБА_11 виявлено рубець, який є слідом загоєної рани, на грудях зліва. Рана на грудях зліва, яка не проникала в плевральну порожнину, утворилась від дії колюче-ріжучого предмета, яким міг бути і клинок ножа, могла виникнути незадовго до поступлення в лікарню 20 вересня 2023 року та відноситься до легкого ступеня тяжкості;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 07.11.2023, проведеного за участі потерпілого ОСОБА_11 , в присутності двох понятих, в ході проведення якого останній відтворив події, що мали місце 20.09.2023 за адресою: м .Львів, вул. Шептицьких, 12;

- даними висновку судово - психіатричного експерта №1219 від 09.11.2023, згідно якого у ОСОБА_8 тривалий час наявна клінічна симптоматика шизофренічного регістру із грубими порушеннями процесів мислення, сприймання, емоційно-вольової сфери, наявністю маячення величі, психічними автоматизмами, повною відсутністю критики. Сукупність відомостей про особливості поведінки в минулому, характеру розгортання симптомів перебігу, виявлених клінічних ознак свідчать про тривалий період протікання та трансформації психічної хвороби та відповідають критеріям тяжкого психічного розладу хронічного характеру - параноїдної шизофренії з вираженим стійким емоційно-вольовим дефектом, що позбавляє здатності ОСОБА_8 адекватно оцінювати реальну дійсність, свій психічний стан та поведінку. Враховуючи характер та ступінь вираженості наявних клінічних симптомів, а також ступінь його небезпечності відносно себе та оточуючих, ОСОБА_24 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання стаціонарної психіатричної допомоги в примусовому порядку, тобто поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь. За своїм психічним станом ОСОБА_8 може утримуватись в психіатричній лікарні із посиленим наглядом. Окрім того, експертами встановлено, що у даний час ОСОБА_8 страждає тяжким психічним розладом у формі параноїдної шизофренії з вираженим стійким емоційно-вольовим дефектом, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період інкримінованого правопорушення ОСОБА_8 також страждав тяжким психічним розладом у формі параноїдної шизофренії з вираженим стійким емоційно-вольовим дефектом, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними;

- показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який у судовому засіданні місцевого суду повідомив, що вночі з 19.09.2023 на 20.09.2023 він ночував у друга ОСОБА_8 у квартирі на вул. Шептицьких у м. Львові. ОСОБА_11 повідомив, що до нього телефонувала мама ОСОБА_8 та погрожувала йому, що напише заяву в поліцію, оскільки він викрав у неї ноутбук. ОСОБА_11 зазначив, що даний ноутбук йому дав ОСОБА_8 за грошові кошти. На наступний день до них прийшов ОСОБА_8 та сказав щоб він повернув йому ноутбук, а він згодом поверне йому кошти, через що між ними виник конфлікт. ОСОБА_25 зазначив, що перебуваючи на вул. Шептицьких у м. Львові, ОСОБА_8 вдарив його ножем в грудну клітку, забрав сумку з ноутбуком та покинув місце події. Окрім того, ОСОБА_11 у судовому засіданні підтвердив, що ухвалою суду відносно нього застосовувалися примусові заходи медичного характеру;

- показаннями ОСОБА_17 , яка, як зазначив суд, вважає себе потерпілою та свідком у даному кримінальному провадженні, і яка у судовому засіданні місцевого суду повідомила, що в жовтні 2023 року вона перебувала на вул. Шептицьких у м. Львові та проходячи біля під`їзду будинку АДРЕСА_3 , побачила як з під`їзду вибігли два чоловіки, один з яких був з ножем, та між ними виникла сварка. Зазначила, що чоловік, який був з ножем приймає участь в даному судовому засіданні в режимі відеоконференції, а інший присутній у даному судовому засіданні та є потерпілим. Окрім того, вказала, що ОСОБА_8 тримав в руках пакет, який ОСОБА_11 просив віддати йому, при цьому обидва чоловіки кричали на всю вулицю та виражалися нецензурною лайкою. Після цього, ОСОБА_8 замахнувся ножем та вдарив ним ОСОБА_11 в область грудної клітки. Повідомила суду, що налякалася від побаченого та почала знімати все на свій мобільний телефон;

- показаннями свідка ОСОБА_18 , який у судовому засіданні місцевого суду повідомив, що він повертався з університету та був свідком того, що особа чоловічої статі лежала на тротуарі на бічній вулиці до вулиці Городоцької у м. Львові з ножовим пораненням в області грудної клітки. Зазначив, що одяг пораненого, а саме футболка була зі слідами крові. Самого факту нанесення поранення цьому чоловіку він не бачив;

- показаннями свідка ОСОБА_19 , який у судовому засіданні місцевого суду повідомив, що він повертався з університету та був свідком того, що на вул. Шептицьких у м. Львові два чоловіки вибігли з під`їзду та розпочали сварку, в ході якого один чоловік вдарив іншого чоловіка в область грудної клітки предметом, схожим на ніж. Після чого, чоловік, який був з предметом, схожим на ніж, покинув місце події. Зазначив, що чоловік, який наносив удар знаходиться в даному судовому засіданні в режимі відео конференції. Також свідок зазначив, що перебуваючи на вул. Шептицьких у м. Львові та будучи свідком вищевказаних подій, він переживав за своє життя;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , який у судовому засіданні місцевого суду повідомив, що він проживав у свого товариша ОСОБА_26 у квартирі на АДРЕСА_1 . Ввечері, напередодні події, до них прийшов друг ОСОБА_27 , з яким вони вживали спиртні напої. Свідок зазначив, що він не дуже ладив з ОСОБА_28 та уникав з ним спілкування. Повідомив, що зранку наступного дня до них прийшов ОСОБА_8 . Після чого, ОСОБА_8 вийшов з квартири, а за ним відразу вийшов і ОСОБА_29 . Свідок повідомив, що він бачив з вікна даної квартири як ОСОБА_8 та ОСОБА_25 розпочали тяганину та ОСОБА_8 якимось предметом, можливо ножем чи виделкою, штовхав у ОСОБА_30 . Після цього, ОСОБА_8 взяв сумку з ноутбуком та покинув місце події.

Всупереч апеляційним доводам сторони захисту суд першої інстанції надав належну оцінку наведеним вище доказам, які підтверджують, що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших поза юридичних чинників, і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалося, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» № 10 від 22.12.2006 року, п.4. якої вказує на те, що дії обвинувачених стосовно знайомих які викликані неправильними діями потерпілого, необхідно кваліфікувати як хуліганство, лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. п.5. особливою зухвалістю є грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень. п.9. вирішуючи питання щодо наявності в діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки хуліганства, як застосування іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, слід врахувати, що ця ознака має місце лише у тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли використання цих предметів під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян. п.11. спеціально пристосованим для нанесення тілесних ушкоджень слід визнати предмети, які пристосовані винною особою для цієї мети наперед або під час учинення хуліганських дій.

Наведеними вище доказами повністю підтверджено, що ОСОБА_8 , перебуваючи у стані неосудності, знаходячись на вулиці Шептицьких, поблизу будинку за № 12 у м. Львові у денну пору доби, у присутності сторонніх осіб, зокрема, ОСОБА_17 , ОСОБА_13 та ОСОБА_19 , під час конфлікту з ОСОБА_11 , наніс останньому удар ножем, чи предметом схожим на нього, який ним був заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості.

При цьому, місцевий суд правильно визначив, що такі дії ОСОБА_8 , а саме заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень у громадському місці, навіть за наявності інциденту між ним та потерпілим через ноутбук матері ОСОБА_8 , яким, як покликається сторона захисту незаконно заволодів потерпілий, не узгоджуються із загальноприйнятими правилами поведінки у суспільстві та за своїм характером проявляють зверхність, самовпевненість та зухвалість, що відображає явну неповагу до суспільства.

Більше того, будь яких достатніх доказів, які б встановлювали факт незаконного заволодіння потерпілим ОСОБА_31 майном ОСОБА_8 чи його матері, як вказує сторона захисту, матеріали справи не містять.

Разом з тим, з показань потерпілого вбачається, що останній придбав у ОСОБА_8 ноутбук за грошові кошти.

Колегія суддів не приймає до уваги апеляційні доводи сторони захисту про необ`єктивність показань потерпілого ОСОБА_11 з тих підстав, що останній під час події перебував у стані алкогольного сп`яніння, а також що до нього у минулому застосовувались примусові заходи медичного характеру.

Як правильно визначив місцевий суду у матеріалах справи відсутній висновок експерта про те, що ОСОБА_11 станом на день розгляду справи страждає психічним захворювання чи не усвідомлює свої дії.

При цьому, надані потерпілим ОСОБА_11 показання, щодо обставин, за яких ОСОБА_8 заподіяв йому тілесне ушкодження узгоджуються із іншими дослідженими судом доказами.

З приводу апеляційних доводів сторони захисту про те, що так і не було знайдено ніж, яким потерпілому було спричинено тілесні ушкодження, колегія суддів враховує, що у даному випадку цей факт не ставить під сумнів та не спростовує встановлені місцевим судом обставини, за який ОСОБА_8 заподіяв тілесне ушкодження ОСОБА_32 , з огляду на дані наведених вище доказів, зокрема, показань допитаних у справі осіб, дослідженого судом відеозапису події, листа з медичного закладу, куди був госпіталізований потерпілий відразу після події, та висновку експертизи щодо виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень.

При апеляційному розгляді справи не підтвердились апеляційні доводи сторони захисту про те, що наданні у судовому засіданні місцевого суду показання ОСОБА_14 щодо обставин подій є неправдивими та суперечать даними знятого нею на мобільний телефон відео події, оскільки усі враховані місцевим судом докази, у тому числі показання допитаних у справі осіб, дані відеозапису та інші досліджені місцевим судом докази у своїй сукупності підтверджують встановлені місцевим судом обставини.

Крім цього не заслуговують на увагу твердження сторони захисту про те, що місцевий суд не дав належну оцінку даним відеозапису, зробленого на мобільний телефон ОСОБА_17 , оскільки, всупереч доводам захисника, цей відеозапис не містить будь яких інших чи відмінних обставин, а ніж встановив місцевий суд.

Щодо тверджень захисника про безпідставне визнання у даному провадженні потерпілою ОСОБА_33 колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно даних клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні під час досудового розслідування потерпілими було визнано ОСОБА_34 та ОСОБА_17 ..

Згідно оскаржуваної ухвали місцевий суд встановив, що внаслідок вчиненого ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, шкоду було заподіяно ОСОБА_35 .

Місцевий суд не визнавав ОСОБА_36 потерпілою, а зазначив, що остання під час дачі показань у судовому засіданні вважає себе потерпілою та свідком.

Водночас, у межах даного провадження ніхто з учасників процесу не заперечує, що суспільне небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_8 було вчинено у присутності ОСОБА_14 , тобто остання була свідком події.

Таким чином, колегія вважає, що у даному випадку, з огляду на встановлені місцевим судом обставини вчиненого ОСОБА_8 суспільного небезпечного діяння, визнання ОСОБА_17 під час досудового розслідування потерпілою жодним чином не впливає на висновки місцевого суду та не ставить такі під сумнів.

Також, колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно не взяв до уваги покликання сторони захисту на те, що ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 під час їх допиту у судовому засіданні, не змогли чітко зазначити дату вчинення кримінального правопорушення, з огляду на проміжок часу, який минув з дня події, а також наявність узгодженості показань цих осіб щодо обставин події із іншими наявними доказами.

Перевіривши апеляційні доводи сторони захисту про наявність правових підстав для обрання ОСОБА_8 примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із загальним наглядом, колегія суддів визнає такі непереконливими.

Так, відповідно до ст.94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:

- надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги;

- госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку;

- госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду;

- госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

На переконання колегії суддів, визначаючи вид примусових заходів медичного характеру, місцевий суд у повній мірі врахував обставини і тяжкість вчиненого діяння, характер і тяжкість захворювання ОСОБА_8 , а також ступінь небезпечності останнього для інших осіб.

При цьому, судом враховано дані висновку експерта № 1219 від 24.11.2023, згідно якого ОСОБА_8 страждає тяжким психічним розладом у формі параноїдної шизофренії з вираженим стійким емоційно-вольовим дефектом, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Згідно рекомендацій експерта, враховуючи характер та ступінь вираженості наявних клінічних симптомів, а також ступінь небезпечності ОСОБА_8 відносно себе та оточуючих, останньому рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання стаціонарної психіатричної допомоги в примусовому порядку, тобто поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь. За своїм психічним станом ОСОБА_8 може утримуватись в психіатричній лікарні із посиленим наглядом.

Колегія суддів не приймає до уваги покликання сторони захисту на довідку з психіатричної лікарні, де протягом року знаходиться ОСОБА_8 , яка була надана на запит захисника і згідно якої за час перебування ОСОБА_8 на стаціонарному лікуванні у даному відділенні стан його здоров`я значно покращився, оскільки питання щодо застосування примусових заходів медичного характеру, виду лікування та режиму перебування належить до компетенції суду на підставі висновків судово-психіатричної експертизи, про що і зазначено у даній довідці.

Разом з тим, у матеріалах справи наявний лише висновок судово - психіатричного експерта №1219 від 09.11.2023, який і було враховано судом при ухваленні оскаржуваної ухвали.

При цьому, колегія суддів зауважує, що згідно описової частини цього висновку судово - психіатричного експерта № 1219 від 09.11.2023, у минулому до ОСОБА_8 у зв`язку із вчиненням ним іншого суспільно небезпечного діяння на підставі висновку судово-психіатричного експерта від 27.01.2021 було застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із звичайним наглядом, які у подальшому були змінені на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку та продовжені на строк до 6 місяців ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 22.08.2023.

Однак, вже 20.09.2023 ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, у зв`язку із чим оскаржуваною ухвалою до нього застосовано примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд на підставі досліджених доказів вірно встановив, що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та обґрунтовано прийняв рішення про застосування до нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом, з огляду тяжкість вчиненого ним діяння, характер і тяжкість захворювання ОСОБА_8 , а також ступінь його небезпечності для інших осіб.

З огляду на встановлене, апеляційні доводи законного представника про те, що ОСОБА_15 має дружину, неповнолітнього сина, матір пенсіонерку, житло не впливають на висновки місцевого суду, оскільки такі обставини, у даному випадку не зменшують необхідності застосування до ОСОБА_21 обраного йому місцевим судом виду примусового заходу медичного характеру.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги не містять правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали, а отже такі визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованими та до задоволення не підлягають.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та законного представника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 29 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції на протязі трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий:

Судді: