ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/8501/21

Провадження № 11-кп/820/111/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому,апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2023 року, у кримінальному провадженні № 0000097 від 28.01.2020, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, працюючого інспектором роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, учасника бойових дій, неодруженого, не судимого,

визнано невинним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 21.12.2015 року № 27о/с обіймаючи посаду інспектора роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - інспектор роти № 2 батальйону УПП в Хмельницькій області ДПП), будучи працівником правоохоронного органу у званні лейтенанта поліції, 24.01.2020 року близько 09 год. 00 хв., перебуваючи на автопатрулюванні території міста Хмельницького, у складі екіпажу «Сапфір 0105», разом із поліцейським ОСОБА_10 на службовому автомобілі марки «ToyotaPrius» батальйону УПП в Хмельницькій області ДПП, під час перевірки наявності у неповнолітнього водія ОСОБА_8 посвідчення водія та реєстраційного документу на транспортний засіб, після фактичного фізичного затримання, останнього, поряд з будинком №20/3, по вул. Старокостянтинівське шосе, міста Хмельницький, за підозрою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП (дрібне хуліганство), умисно, діючи з єдиним умислом, перевищив свої службові повноваження, що супроводжувалось застосуванням насильства, спеціальних засобів, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування за наступних обставин.

Так, відповідно до розстановки сил та засобів роти № 2 батальйону УПП в Хмельницькій області ДПП з 08 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. 24.01.2020 року на автопатрулювання в складі екіпажу «Сапфір 0105», на службовому автомобілі марки «ToyotaPrius», р.н. 3356, заступили інспектор роти № 2 батальйону УПП в Хмельницькій області ДПП лейтенант поліції ОСОБА_6 та поліцейський роти № 2 батальйону УПП в Хмельницькій області ДПП молодший лейтенант поліції ОСОБА_10 .

Під час патрулювання, близько 09 год. 00 хв. 24.01.2020 року, перебуваючи поблизу мосту, що по вул. Старокостянтинівське шосе, у м. Хмельницькому, поліцейські ОСОБА_6 та ОСОБА_10 зупинили автомобіль марки «DeawooLanos», номерний знак НОМЕР_1 на польській реєстрації, під керуванням неповнолітнього ОСОБА_8 .

Під час спілкування із водієм ОСОБА_8 поліцейський ОСОБА_10 пояснив водію причину зупинки та повідомив про необхідність пред`явлення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія, на що ОСОБА_8 пред`явив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, однак посвідчення водія пред`являти відмовився, вважаючи дії поліцейських неправомірними.

У цей час до розмови поліцейського ОСОБА_10 із водієм ОСОБА_8 приєднався інспектор роти № 2 батальйону УПП в Хмельницькій області ДПП ОСОБА_6 та повторно попросив водія пред`явити посвідчення водія, на що водій ОСОБА_8 , вважаючи такі дії поліцейських неправомірними, затіяв з ними словесну суперечку.

ОСОБА_8 , знаходячись в салоні керованого ним автомобіля, на чергову вимогу поліцейських пред`явити посвідчення водія або інший документ, що посвідчує його особу, у нецензурній формі, відмовився пред`явити та надавати такі документи.

У зв`язку з відмовою ОСОБА_8 від пред`явлення поліцейським посвідчення водія, інспектор роти № 2 батальйону УПП в Хмельницькій області ДПП ОСОБА_6 попередив його, що у разі відмови від пред`явлення посвідчення водія його буде затримано та доставлено до відділу поліції для встановлення особи, на що ОСОБА_8 повідомив, що у такому випадку вони повинні будуть скласти протокол про адміністративне затримання.

В подальшому інспектор роти № 2 батальйону УПП в Хмельницькій області ДПП ОСОБА_6 , відчинивши водійські двері автомобіля «DeawooLanos» та шляхом застосування фізичної сили, намагався витягнути ОСОБА_8 із автомобіля, однак останній, з метою уникнення фактичного затримання, перемістився на переднє пасажирське сидіння зазначеного автомобіля.

Після чого поліцейський ОСОБА_10 , підійшовши до передніх пасажирських дверей автомобіля «DeawooLanos» та відчинивши їх, із застосуванням фізичної сили, витягнув ОСОБА_8 з салону автомобіля та разом із ОСОБА_6 повалили на землю. В результаті цього ОСОБА_8 опинився у лежачому положенні обличчям до землі, в цей час поліцейський ОСОБА_6 знаходився зверху на спині ОСОБА_8 , фактично не даючи йому можливості підвестись, а поліцейський ОСОБА_10 , при цьому стояв поруч з ними.

Таким чином поліцейськими ОСОБА_6 та ОСОБА_10 фактично було припинено вчинення ОСОБА_8 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП та здійснено адміністративне затримання останнього, оскільки ОСОБА_8 вже не керував транспортним засобом та був тимчасово обмежений у свободі пересування.

Далі поліцейський ОСОБА_6 , знаходячись зверху на ОСОБА_8 та маючи на меті застосувати до нього спеціальні засоби - кайданки, наказав останньому вийняти з-під себе руки, на що той відмовився виконувати та висловився на адресу поліцейського ОСОБА_6 нецензурною лайкою, тоді поліцейський ОСОБА_6 умисно, явно виходячи за межі наданих йому повноважень, приклавши свою ліву руку, у якій тримав металеві кайданки, до голови ОСОБА_8 два рази різко надавив на неї, внаслідок чого останній, знаходячись у лежачому положенні обличчям до землі, отримав тілесні ушкодження у вигляді саден шкіри волосистої частини голови, потилиці та обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

У подальшому, поліцейський ОСОБА_6 , знаходячись зверху ОСОБА_11 та поліцейський ОСОБА_10 , знаходячись безпосередньо біля них та маючи на меті застосувати до ОСОБА_8 спеціальні засоби - кайданки, повторно наказали останньому вийняти з-під себе руки, що той відмовився виконувати.

У зв`язку з цим поліцейський ОСОБА_6 умисно, явно виходячи за межі наданих йому повноважень, правою рукою (ліктем правої руки) наніс декілька ударів (не менше трьох) в міжлопаткову ділянку спини ОСОБА_8 , від чого той відчув різкий фізичний біль.

Не зумівши, затаких обставин, застосувати до ОСОБА_8 спеціальні засоби - кайданки, поліцейський ОСОБА_6 по службовій радіостанції викликав на допомогу ще один екіпаж патрульної поліції.

Після цього поліцейський ОСОБА_6 , знаходячись зверху на ОСОБА_8 , який продовжував перебувати у лежачому положенні обличчям до землі, витягнув з- під останнього його ліку руку та разом із поліцейським ОСОБА_10 на її зап`ясті зафіксував кайданки. Маючи наметі зафіксувати кайданки й на зап`ясті правої руки ОСОБА_8 поліцейський ОСОБА_6 наказав йому вийняти з-під себе праву руку, що той відмовився виконувати.

Тоді поліцейський ОСОБА_6 , знаходячись з лівого боку від ОСОБА_8 і тримаючи його за кисть лівої руки, а поліцейський ОСОБА_10 з правого боку від ОСОБА_8 і схопивши його за одяг, підняли останнього з землі, відразу після чого поліцейський ОСОБА_6 застосував фізичну силу шляхом загину лівої руки ОСОБА_8 за спину.

У подальшому поліцейський ОСОБА_6 умисно, явно виходячи за межі наданих йому повноважень, кулаком лівої руки наніс один удар по задній поверхні шиї ОСОБА_8 від чого той відчув різкий фізичний біль.

Після чого поліцейські зафіксували спеціальні засоби - кайданки на зап`ясті й правої руки ОСОБА_8 та попрямували до службового автомобіля.

З метою встановлення особи та складання адміністративних матеріалів поліцейські ОСОБА_6 та ОСОБА_10 на службовому автомобілі доставили ОСОБА_8 до Зарічанського ВП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області, розташованого за адресою: м. Хмельницький, вул. Старокостянтинівське шосе, 14.

Перебуваючи у приміщенні холу Зарічанського ВП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області, у той час, як ОСОБА_8 сидів на лавці поблизу чергової частини відділення поліції з одягненими за спиною кайданками на обох руках, поліцейський ОСОБА_12 продовжуючи власні протиправні дії, умисно, явно виходячи за межі наданих йому повноважень наніс декілька ударів коліном правої ноги в ділянку паху ОСОБА_8 , внаслідок чого останній відчув фізичний біль.

Такі дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 365 КК України, як перевищення службових повноважень працівником правоохоронного органу, тобто в умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, що супроводжувалися насильством, застосуванням спеціальних засобів, болісними і такими, що ображають особистугідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5 , не погоджуючись з вироком суду, просить вирок суду скасувати, та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки.

Вважає, що вирок суду є незаконним і необґрунтованим та підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у ньому, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Апелянт стверджує, що застосування фізичної сили ОСОБА_6 до ОСОБА_8 не було ефективним та пропорційним заходом примусу та не відповідало обстановці, яка існувала на той момент.

Крім того, ОСОБА_8 , на момент вказаних подій, був неповнолітньою особою, не був попереджений працівниками поліції про застосування відносно нього заходів примусу, а з моменту безпідставного застосування працівниками поліції надмірної фізичної сили, яка явно не відповідала обстановці, ОСОБА_8 неодноразово завдавались тілесні ушкодження, внаслідок чого, він перебував у стані стресу, та не міг адекватно реагувати на вказані події.

На думку апелянта, ОСОБА_6 , в порушення норм закону, застосував відносно ОСОБА_8 надмірну фізичну силу, за відсутності будь-яких законних підстав, не попередив останнього про її застосування, а також про наслідки невиконання законних вимог працівника поліції, не надав ОСОБА_8 , достатнього часу для добровільного виконання законних вимог працівників поліції, вступив із ним у словесну суперечку, безпідставно застосував фізичну силу, яка явно не відповідала обстановці. Дані факти підтверджуються матеріаламипровадження, а тому усуду були всі підстави для визнання ОСОБА_6 винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_13 , на підтримання доводів апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, думку потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора, частково дослідивши докази на клопотання прокурора, в порядку ст. 404 КПК України, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписом ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставинкримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процессуального рішення.

Статтею 368 КПК України передбачено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, зокрема, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Згідно з приписами ч.3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначається, серед іншого, підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Таким чином, суд при розгляді кримінального провадження, повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувавши та наддавши їм оцінку.

Висновки суду про недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, зроблені на підставі доказів, які дослідженні та оцінені судом із дотриманням положень ст.94 КПК України та без порушень вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Суд навів у вироку докладні мотиви прийнятого рішення, відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України, з чим погоджується колегія суддів.

При цьому місцевий суд обґрунтовано врахував вимоги ч.3 ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Аналогічна вимога міститься і в ч.3 ст. 373 КПК України.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється уразі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдовуючи ОСОБА_6 в інкримінованому злочині за недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, суд першої інстанції посилається на те, що із сформульованого в обвинувальному акті обвинувачення, ОСОБА_6 ставиться в вину перевищення службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, що супроводжувалися насильством та застосуванням спеціальних засобів, болісним і таким, що ображає особисту гідність потерпілого, діями за відсутності ознаккатування щодо застосування фізичного впливу (сили), а саме: надавлення лівою рукою з використанням металевих кайданок на голову ОСОБА_8 , внаслідок чого останній, знаходячись у лежачому положенні обличчям до землі, отримав тілесні ушкодження у вигляді саден шкіри волосистої частини голови, потилиці та обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень;умисно, явно виходячи за межі наданих йому повноважень, правою рукою (ліктем правої руки) наніс декілька ударів (не менше трьох) в міжлопаткову ділянку спини ОСОБА_8 , від чого той відчув різкий фізичний біль; нанесення кулаком лівої руки одного удару по задній поверхні шиї ОСОБА_8 , від чого той відчув різкий фізичний біль та нанесення декількох ударів коліном правої ноги в ділянку паху ОСОБА_8 , внаслідок чого останній відчув фізичний біль.

Разом з тим, в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_8 в результаті застосування заходів примусу, отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних саден шкіри волосистої частини голови, потилиці, шиї, обличчя та за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, які не є результатом перевищення влади працівником поліції, а завдання працівником поліції, під час виконання повноважень, визначених ЗУ «Про національну поліцію», тілесних ушкоджень, зокрема які відносяться до легких, під час застосування поліцейських заходів примусу у спосіб та на підставах, визначених законодавством, не утворює об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора, не викликають сумнівів у правильності судового рішення.

Ухвалюючи в кримінальному провадженні саме виправдувальний вирок за відсутністю складу злочину, суд зазначив, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду. В кримінальному провадженні, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, відсутні достовірні та належні докази, які б підтверджували вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, що фактично виключає наявність в його діях складу злочину.

Так, суд врахував, ОСОБА_14 категорично заперечував свою причетність до інкримінованого йому злочину та пояснив, що 24.01.2020, під час патрулювання у м.Хмельницькому, близько 09 год., перебуваючи поблизу мосту, що по вул. Старокостянтинівське шосе, разом з поліцейським ОСОБА_10 зупинили автомобіль марки «DeawooLanos»», з номерним знаком польської реєстрації, під керуванням невідомого, на той час, хлопця, яким виявився неповнолітній ОСОБА_8 . Під час спілкування із водієм ОСОБА_8 поліцейський ОСОБА_10 пояснив причину зупинки та повідомив про необхідність пред`явлення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія, на що ОСОБА_8 пред`явив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, однак посвідчення водія пред`являти відмовився.

Після чого він та ОСОБА_10 наполегливо, неодноразово повторювали ОСОБА_8 законну вимогу, як працівники поліції, назвати своє прізвище, ім`я, по батькові та пред`явити будь-які документи, які посвідчують його особу. Ці вимоги, ОСОБА_8 , впродовж тривалого часу, у зухвалій формі, відмовився виконувати, висловлюючись нецензурною лайкою, при цьому виражав явну зневагу до них, як до працівників поліції та перешкоджав їм у здійсненні превентивних заходів.

Вказав, що ОСОБА_8 було повідомлено, що у випадку невиконання їх вимог, його буде затримано та доставлено до Зарічанського відділу поліції, однак, останній висловив своє явне небажання назвати своє ім`я та пред`явити документи. Така поведінка додатково викликала підозри у причетності ОСОБА_8 до правопорушення або готування до нього. З метою припинення адміністративних правопорушень ОСОБА_8 та з метою встановлення його особи, так як він не називав своє ім`я та не надавав документів, складення протоколів про адміністративне правопорушення, виникли правові підстави здійснити адміністративне затримання ОСОБА_8 та відсторонення його від керування транспортним засобом. У зв`язку з цим, він відчинив дверцята автомобіля з боку водія та наказав ОСОБА_8 вийти з автомобіля, однак той не виконав вимогу і пересів по салону з сидіння водія на переднє пасажирське сидіння.В цей же час ОСОБА_10 , обійшовши автомобіль, відчинив передні його дверцята, зі сторони пасажира, де знаходився ОСОБА_8 , внаслідок чого останній випав із салону автомобіля, так як був спертий на дверцята автомобіля, які відчинив ОСОБА_10 .

На вулиці ОСОБА_8 встав у бійцівську стійку та намагався накинутись на нього та на ОСОБА_10 . Для уникнення нападу, зі сторони ОСОБА_8 , вони почали здійснювати його затримання, однак зазнали значного опору з боку останнього. В ході подолання опору ОСОБА_8 , останній опинився у лежачому положенні обличчям до землі, а він зверху на спині ОСОБА_8 . При цьому ОСОБА_8 тримав свої руки під своїм тілом, тобто поза його та ОСОБА_10 полем зору, продовжував виражатись нецензурною лайкою, чинив опір, вів себе зухвало та намагався вирватись, тому, дотримуючись заходів особистої безпеки, враховуючи те, що правопорушення не було припинено та з метою унеможливити нанесення йому і ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, було прийнято рішення застосувати кайданки.

Намагаючись витягнути руку ОСОБА_8 , з-під останнього, той продовжував чинити опір та повторно, більш впевнено, висловив погрозу спричинити тілесні ушкодження, а саме він наголосив: « Я тебе зараз «йо…ну»» та намагався скинути з себе, піднімаючи корпус свого тіла. В цей момент, він, втративши рівновагу, під час падіння, зачепив рукою потилицю голови ОСОБА_8 . Завдяки цьому, він залишився на ОСОБА_8 та не дав можливості йому уникнути затримання, що дало можливість контролювати ситуацію та унеможливити спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, оскільки він сприймав погрози ОСОБА_8 щодо спричинення йому тілесних ушкоджень, як цілком реальні, так як не бачив що знаходиться в руках ОСОБА_8 під курткою та в руках.

Після того, як на ліву руку ОСОБА_8 було одягнуто кайданки та він підвівся і став на ноги, останній продовжував чинити опір, пручався ховав праву руку, в якій могли бути колючі чи ріжучі предмети, чим міг спричинити йому шкоду. На законі вимоги надати праву руку, для того щоб одягнути кайданки на неї, здійснити затримання ОСОБА_8 не реагував. Щоб припинити опір ОСОБА_8 , який той продовжував чинити, він зробив поштовх долонею ( хлопок ) в між лопаткову ділянку для того, щоб вивести ОСОБА_8 з рівноваги, припинити його опір, та попередити застосування насильства з боку ОСОБА_8 , оскільки права рука у нього залишалась вільною. Тільки після застосування цього прийому, ОСОБА_10 зміг одягнути кайданки на обидві руки ОСОБА_8 .

В подальшому, ОСОБА_8 було доставлено до Зарічанського ВП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій обл., де в приміщенні холу, він вирішив повторно провести поверхневу перевірку ОСОБА_8 , для цього заблокував ноги ОСОБА_8 , щоб унеможливити спричинення йому тілесних ушкоджень, про які висловлювався ОСОБА_8 . Будь- яких ударів в область паху ОСОБА_8 він не наносив.

Будучи допитаним в ході апеляційного розгляду, ОСОБА_6 дав аналогічні показання.

Оцінивши зазначені показання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що вони не спростовуються сукупністю всіх доказів, здобутих по справі, поклавши їх в основу вироку, з чим погоджується колегія суддів.

З показань потерпілого ОСОБА_8 , в суді першої та апеляційної інстанції, слідує, що наприкінці січня 2020 року, керуючи автомобілем марки «ДеоЛанос» та рухаючись по вул. Старокостянтинівське Шосе, у м. Хмельницькому, його було зупинено працівниками патрульної поліції. До автомобіля підійшов патрульний поліцейський ОСОБА_10 , який представився, показав посвідчення і пояснив причину зупинки та повідомив про необхідність пред`явлення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія, на що він пред`явив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, та відмовився пред`являти посвідчення водія, так як у нього його не було, вважав вимогу поліцейського неправомірною.

В подальшому до автомобіля підійшов працівник патрульної поліції ОСОБА_6 , який повторно попросив його пред`явити посвідчення водія, та роз`яснив, що у разі відмови, його буде затримано і доставлено до відділення поліції, на що він відмовився. В свою чергу ОСОБА_6 відчинив передні двері автомобіля, намагався витягнути його з автомобіля, однак він відскочив на пасажирське сидіння. Тоді ж ОСОБА_15 , відкривши двері автомобіля, з іншої сторони, витягнув його із пасажирського сидіння. Після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_15 , підбігши до нього, повалили на землю. ОСОБА_6 сів з верху на нього, намагався вдягнути кайданки.Так як в його руках був мобільний телефон і він намагався сховати його в кишеню, його руки були під тулубом.При цьому ОСОБА_6 притиснув його до землі та завдав декілька ударів в потилицю металевим предметом, на що він, перебуваючи в стресовому стані сказав ОСОБА_6 : « Я тебе зараз «йо…ну»».В подальшому, коли йому одягнули на руки кайданки та вели до автомобіля патрульної поліції, ОСОБА_6 заподіяв йому удар в спину.

Перебуваючи у відділку поліції, ОСОБА_6 , повторно, проводив поверхневу перевірку, під час якої наніс йому один удар в пах коліном.

Свідок ОСОБА_15 підтвердив, що 24.01.2020 року, разом з ОСОБА_6 , здійснювали патрулювання в м. Хмельницькому, де по вул. Старокостянтинівське Шосе вони зупинили автомобіль «DeawooLanos»» з номерним знаком іноземної реєстрації, так як на даний транспортний засіб був відсутній страховий поліс. Підійшовши до автомобіля він представився, показав посвідчення, пояснив причину зупинки та повідомив про необхідність пред`явлення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу і посвідчення водія. На вказану вимогу водій пред`явив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, та відмовився пред`являти посвідчення водія і назвати своє ім`я, при цьому нецензурно висловлювався в його сторону. В цей же час до автомобіля підійшов ОСОБА_6 , який також спілкувався з водієм, яким, як було в подальшому встановлено, є ОСОБА_8 , просив його надати посвідчення водія, однак той відмовився і продовжував виражатись нецензурною лексикою. Також вказав, що на руках ОСОБА_8 були плями бурого кольору, зовні схожі на кров.

Після цього ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_8 , що його буде затримано для встановлення особи. Далі ОСОБА_6 відкрив передні дверцята автомобіля, а ОСОБА_8 переліз на переднє пасажирське сидіння. Яким чином ОСОБА_8 витягнули з салону автомобіля він не пам`ятає, проте в подальшому ОСОБА_8 встав у бійцівську стійку, однак вони його повалили на землю, при цьому ОСОБА_6 знаходився зверху на спині ОСОБА_8 та намагався одягнути на руки останнього кайданки. ОСОБА_8 тримав свої руки під своїм тілом та продовжував висловлювати погрози, виражатись нецензурною лайкою.

Подолавши опір ОСОБА_8 , на його руки було одягнуто кайданки та доставлено до Зарічанського ВП Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій обл., де ОСОБА_6 , повторно, провів поверхневу перевірку ОСОБА_8 . Вказав, що він реально сприймав висловлювані ОСОБА_8 погрози, що супроводжувалися нецензурною лайкою. Зазначив, що ОСОБА_6 будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 не наносив, ні під час затримання, ні під час перебування у відділені поліції, а застосування сили та спеціальних засобів було здійснено в межах визначених ЗУ «Про Національну поліцію».

За показаннями свідка ОСОБА_16 , 24.01.2020 року вона гуляла з дитиною по вул. Старокостянтинівське шосе, в напрямку до вул. Зарічанської, приблизно за 50 метрів, від неї, бачила як патрульна поліція зупинила автомобіль, та працівники поліції, поваливши водія на землю, затримували його. Вказала, що під час досудового розслідування, з нею проводився слідчий експеримент, і вона більш детально повідомляла про обставини цієї події.

Стороною обвинувачення, на підтвердження винуватості ОСОБА_6 були представлені письмові докази, які безпосередньо були досліджені судом першої інстанції.

За клопотанням прокурора, керуючись положеннями ч.3 ст. 404 КПК України, з метою перевірки апеляційних вимог обвинувачення, оскільки апеляційний суд є останньою судовою інстанцією, яка встановлює фактичні обставини кримінального провадження, що збігається з практикою Верховного Суду, колегією суддів було проведено часткове судове слідство у межах апеляційного перегляду провадження.

Так судом першої і апеляційної інстанції були дослідженні наступні докази, а саме:

- матеріали перевірки за довідкою Управління комунікації НП України щодо можливого порушення законодавства працівниками УПП в Хмельницькій обл.;

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.01.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_17 повідомляє про неправомірні дії працівників УПП в Хмельницькій обл. ОСОБА_15 та ОСОБА_6 , вчинені відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_8 ;

- диск з відеозаписом події, яка відбулася 24.01.2020 року, який надано ОСОБА_8 ;

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 29.05.2020 року, відповідно до якого, на підставі ухвали слідчого судді від 30.04.2020 року, з архіву Хмельницької міської дитячої лікарні вилучено оригінали медичної картки стаціонарного хворого № 662 ОСОБА_8 та 4 аналізи;

- медична картка стаціонарного хворого № 662 ОСОБА_8 ;

- висновок судово-медичної експертизи № 119 від 31.07.2020 року, з якого вбачається, що згідно з даними картки № 87 виїзду ШМД, у ОСОБА_8 , станом на 24.01.2020 року, виявлені тілесні ушкодження у вигляді множинних саден шкіри волосистої частини голови, потилиці, шиї, обличчя, що могли утворитися від дії тупих твердих предметів по механізму «удар-тертя» чи «тертя» не виключено і при падінні потерпілого з висоти власного зросту та за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, згідно з «Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року, «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України». Вказані вище тілесні ушкодження могли утворитися в час та за обставин, вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи, тобто 24.01.2020 року.

Виставлений лікарями діагноз «Забій носа. Забій обох нирок та калитки» встановлений на основі суб`єктивних факторів, який не підтверджується об`єктивними відомостями, тобто наявністю крововиливів, саден, ран, тому не приймається до уваги при встановлені ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, згідно вимог примітки п. 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року, «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України».

Виставлений лікарями діагноз «Церебрастенія» не підтверджений будь-якою неврологічною симптоматикою, тому не приймається до уваги при встановленні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень;

- диск з відеозаписом відео реєстратора системи відеоспостереження Зарічанського ВП ХВП ГУНП в Хмельницькій обл.;

- диски з відеозаписами з нагрудних камер працівників УПП в Хмельницькій обл. ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , на яких зафіксована їх робота за 24.01.2020 року;

- витяг з наказу № 27 о/с від 21.12.2015 року,згідно з яким ОСОБА_6 призначено на посаду інспектора роти № 2 батальйону УПП в Хмельницькій обл.; витяг з наказу № 187 о/с від 06.03.2020 року відповідно до якого ОСОБА_6 призначено на посаду інспектора взводу № 1 батальйону УПП в Хмельницькій обл., послужний список ОСОБА_6 ;

- висновок службового розслідування за фактом внесення відомостей до ЄРДР про скоєння окремими поліцейськими УПП в Хмельницькій обл. ДПП від 02.03.2020 року;

- висновок службового розслідування у зв`язку з виявленням факту неналежного проведення службового розслідування від 30.10.2020 року;

- посадова інструкція інспектора роти № 2 батальйону УПП в Хмельницькій обл., затверджена наказом Департаменту патрульної поліції № 5615 від 19.12.2018 року;

- протокол проведення слідчого експерименту від 20.07.2020 року та його відеозапис, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_8 відтворює обставини події, яка відбулася 24.04.2020 року, по вул. Старокостянтинівське шосе, в м.Хмельницькому та в приміщенні Зарічанського ВП ГУНП в Хмельницькій обл., механізм нанесення йому тілесних ушкоджень працівником патрульної поліції ОСОБА_6 та їх локалізацію;

- протокол проведення слідчого експерименту від 20.07.2020 року та його відеозаписом, відповідно до якого свідок ОСОБА_16 повідомляє обставини події, яка відбулася 24.01.2020 року, по вул. Старокостянтинівське шосе, в м.Хмельницькому, та відтворює механізм нанесення потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень працівником патрульної поліції ОСОБА_6 та їх локалізацію;

- протокол огляду предмету від 21.07.2020 року та фототаблицями до нього, відповідно до якого оглянуто DVD-R диск, на якому збережено 9 відеофайлів, на яких зафіксовано обставини події, що відбулася 24.01.2020 року по вул. Старокостянтинівське шосе, в м. Хмельницькому та в приміщенні Зарічанського ВП ГУНП в Хмельницькій обл. за участю потерпілого ОСОБА_8 , працівників патрульної поліції, зокрема ОСОБА_6 та ОСОБА_10 .

З огляду на безпосередньо досліджені судом першої та апеляційної інстанції показання ОСОБА_6 , вказаних свідків, диска з відеозаписом відео реєстратора системи відеоспостереження Зарічанського ВП ХВП ГУНП в Хмельницькій обл., диска з відеозаписами з нагрудних камер працівників УПП в Хмельницькій обл. ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , на яких зафіксована їх робота за 24.01.2020 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов дообґрунтованого висновку, що допитаний обвинувачений, свідки, дані вказаних відеозаписів спростували версію обвинувачення про те, що ОСОБА_6 , будучи працівником правоохоронного органу, своїми умисними діями, перевищив службові повноваження, тобто,умисно вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, що супроводжувалися насильством, застосуванням спеціальних засобів, болісними і такими, що ображають особисту гідність ОСОБА_18 , діями, за відсутності ознак катування.

До таких висновків суд першої інстанції прийшов, з огляду на аналіз складу злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України,положення ст.ст.23,29-31, 41,42- 44 ЗУ «Про національну поліцію», ч.1 ст.260 КУпАП.

Суд першої інстанції встановив, що працівником патрульної поліції ОСОБА_6 , під час події яка мала місце 24.01.2020, поблизу мосту по вул. Старокостянтинівське шосе, у м.Хмельницькому, відносно ОСОБА_8 з метою припинення вчинення останнім правопорушень, передбачених ст.ст. 126 та 173 КУпАП було застосовано такі превентивні поліцейські заходи: зупинення транспортного засобу, перевірка документів особи, тазаходи забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення у вигляді адміністративного затримання.

У зв`язку з відмовою виконання законних вимог поліцейського, та неефективністю превентивних заходів, до ОСОБА_8 було застосовано заходи примусу у вигляді фізичної сили та спеціальні засоби кайданки.

Спілкування ОСОБА_8 з працівниками патрульної поліції, застосування, як превентивних заходів, так і заходів фізичного впливу та спеціальних засобів до нього, були пов`язані з активним його спротивом законним вимогам поліцейських.

Зокрема на відеозаписах, які переглядалися в судовому засіданні, зафіксовано як ОСОБА_8 відмовляється пред`явити посвідчення водія або будь-який інший документ, що посвідчує його особу, не бажає вийти з автомобіля, чинить спротив поліцейському, який намагається примусити його вийти з автомобіля, а після залишення салону автомобіля, намагається відійти від автомобіля, після чого патрульний поліцейський ОСОБА_6 , застосовуючи силу повалив ОСОБА_8 на землю, де останній знаходиться на землі, в положенні лежачи обличчям до низу, а ОСОБА_6 знаходиться з верху та намагається одягнути на руку ОСОБА_8 кайданки, неодноразово повторюючи вимогу вийняти з-під себе праву руку.

При цьому, неможливо встановити, поза розумним сумнівом, чи є надавлення лівою рукою ОСОБА_6 з використанням кайданок на голову ОСОБА_8 , не пропорційним заходом застосуванням сили ОСОБА_6 для подолання фізичної протидії ОСОБА_8 , який утримував під своїм тілом праву руку та висловлював погрози, так як в цілому на відеозаписі зафіксовані хаотичні рухи ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , а притискання голови ОСОБА_8 , ОСОБА_6 може бути пов`язане як з утримуванням рівноваги свого тіла.

На відеозаписах не зафіксовано зміну реакції ОСОБА_8 на таке притискання, оскільки він продовжує пручатися та не реагує на вимогу ОСОБА_6 вийняти з-під себе праву руку.

З вище зазначених підстав, нанесення ОСОБА_6 удару ліктем правої руки в між лопаткову ділянку спини та один удар по поверхні шиї ОСОБА_8 при спробі одягнути на його руки кайданки, тобто застосування силового прийому, судом розцінюється як пропорційний та необхідний поліцейський захід, що відповідає обстановці, яка існувала в той момент і супроводжувалася фізичною протидією ОСОБА_8 .

Судом взято до уваги практику Касаційного кримінального суду Верховного Суду, зокрема постанову від 20.10.2020 року (справа № 444/2115/17). Відповідно до якої, якщо поліцейський застосовує силу без попередження, суд має визначити, чи не зумовлені дії особи інстинктивною реакцією на несподіване для неї насильство і намаганням відвернути небезпеку для життя і здоров`я.

Суд врахував показання обвинуваченого ОСОБА_6 та ОСОБА_19 , про те, що під час спілкування з ОСОБА_8 йому було повідомлено причини зупинки транспортного засобу, надано достатньо часу для пред`явлення посвідчення водія, повідомлено про затримання та необхідність доставки до Зарічанського відділення поліції для встановлення його особи. При цьому ОСОБА_15 вказав на наявність на руках ОСОБА_8 плям бурого кольору та висловлювання останнім погроз у формі нецензурної лайки. За обстановки, яка склалася, такі погрози ОСОБА_6 та ОСОБА_15 розцінювали, як такі, що становлять небезпеку для їх життя і здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 підтвердив, що він відмовлявся пред`явити працівникам поліції посвідчення водія, повідомити своє прізвище, ім`я. Не заперечував висловлювання на адресу поліцейських погроз у формі нецензурної лайки. Такі дії пояснив неправомірністю, на його думку, вимог поліцейських та відсутністю посвідчення водія.

Поведінка потерпілого ОСОБА_8 , під час спілкування з працівниками патрульної поліції, зафіксована на відеозаписах з нагрудних відео реєстраторів поліцейських, вказує на те, що останній не бажав виконувати вимоги працівників поліції, тим самим показуючи своє зневажливе ставлення до їхніх вимог, та провокуючи такими своїми діями до застосування поліцейських заходів.

Суд прийшов до висновку, що дії ОСОБА_8 та його поведінку, під час активних дій поліцейських щодо його затримання, не можна розцінювати, як інстинктивну реакцію на несподіване для нього застосування сили і намагання відвернути небезпеку для життя і здоров`я.

Під час судового розгляду було встановлено, що 24.01.2020 року ОСОБА_8 керував автомобілем марки «DeawooLanos», номерний знак НОМЕР_1 на польській реєстрації та в подальшому був зупинений працівниками поліції, які законно вимагали у нього пред`явити посвідчення водія, однак останній відмовився його пред`явити, так і відмовився надати будь який інший документ який посвідчує його особу, при цьому спілкуючись з працівниками поліції останній виражався нецензурною лайкою.

Враховуючи, що ОСОБА_8 відмовлявся повідомити своє прізвище, ім`я, по батькові, тобто надати можливість працівникам поліції встановити його особу, тому в цій обстановці ОСОБА_6 , у відповідності до вимог ст.ст. 260, 261 КУпАП, мав право тимчасово, до встановлення особи та для складання протоколу, затримати ОСОБА_8 , що й намагався зробити, застосовуючи фізичний вплив і спеціальні засоби.

Суд врахував, що ОСОБА_8 до подій, які відбулися 24.01.2020 року притягувався до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 126 КУпАП та відповідно до постанови Хмельницького міськрайонного суду від 16.12.2019, яка надана стороною обвинувачення, його визнано винним у вчиненні цього адміністративного правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу.

Будучи притягнутим до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, 24.01.2020 ОСОБА_8 знову керував автомобілем, не маючи права керування таким транспортним засобом, що додатково характеризує ОСОБА_8 , як особу яка своєю поведінкою зневажливо ставиться до вимог Закону.

Колегія суддів вважає, що суд прийшов до обґрунтованого висновку, що відсутні об`єктивні підстави вважати, що фізичний вплив і спеціальні засоби, застосовані до ОСОБА_8 , були неспівмірні з його діями, що супроводжувалися агресивною поведінкою, погрозами поліцейським, нецензурною лайкою та фізичною протидією утримуванням під тулубом власного тіла правої руки, перешкоджанням фіксації на його руках кайданок, тому застосування ОСОБА_6 фізичного впливу і спеціальних засобів кайданок, були крайньою мірою, застосовуваною до ОСОБА_8 , так як інші заходи передбаченні ЗУ «Про національну поліцію» та КУпАП були неефективні.

Суд також врахував показання свідка ОСОБА_16 про те, що вона була очевидцем зупинки працівниками поліції транспортного засобу, затримання водія, під час якого один із поліцейських повалив на землю водія та здійснював його затримання, при цьому інший поліцейський був поруч.

Проте, на думку суду,ці докази не доводять вчинення ОСОБА_6 дій, які явно виходять за межі його повноважень, а лише підтверджують застосування останнім фізичного впливу і спеціальних засобів кайданок до ОСОБА_8 , при цьому ОСОБА_16 вказує що вважала дії працівників поліції по затриманню правомірними.

Надаючи оцінку застосованих ОСОБА_6 поліцейських заходів у вигляді фізичного впливу і спеціальних засобів кайданок, суд обґрунтовано визнав їх такими, які повністю відповідають вимогам ст. 29 «Про Національну поліцію», а саме є законними, необхідними, пропорційними та ефективними.

Вчинені працівником патрульної поліції ОСОБА_6 дії, в даній обстановці, були необхідними та пропорційними ситуації, що склалася і не виходять за межі тих прав і повноважень, які надані йому, а останній діяв на підставі та у спосіб, що визначені вимогами чинного законодавства, зокрема ст.ст. 18,29,30,35,42,44,45 ЗУ «Про Національну поліцію» та ст. 259,260 КУпАП.

Суд підставно прийшов до висновку, що обвинувачення про нанесення ОСОБА_6 удару коліном правої ноги в ділянку паху ОСОБА_8 , в приміщені Зарічанського ВП ХВП ГУНП в Хмельницькій обл., не знаходить свого підтвердження, врахувавши показання обвинуваченого ОСОБА_6 , що він, доставивши ОСОБА_8 до Зарічанського відділення поліції, повторно здійснив поверхневий огляд останнього, при цьому ОСОБА_8 знаходився в сидячому положенні, продовжував висловлюватися нецензурною лайкою, тому з метою фіксації його ніг, він, своєю ногою, заблокував ноги ОСОБА_8 та провів поверхневий огляд.

На відеозаписах з нагрудних камер поліцейських та камер відеоспостереження Зарічанського відділення поліції, які зафіксували події, що відбулися в приміщенні відділення, зафіксовано, як ОСОБА_6 підходить до затриманого ОСОБА_8 та починає проводити поверхневий огляд, при цьому з рухів ОСОБА_6 , які зафіксовані на відеозаписах, неможливо зробити висновок, що вони за своїм механізм та локалізацію є ударом.

Також, таке обвинувачення спростовується висновком судово-медичної експертизи № 119 від 31.01.2020 року, в якому відсутня інформація про наявність ушкоджень області паху ОСОБА_8 .

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_8 в результаті застосування заходів примусу, отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних саден шкіри волосистої частини голови, потилиці, шиї, обличчя та за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, які не є результатом перевищення влади працівником поліції, а завдання працівником поліції під час виконання повноважень, визначених ЗУ «Про національну поліцію», тілесних ушкоджень, зокрема які відносяться до легких, під час застосування поліцейських заходів примусу у спосіб та на підставах, визначених законодавством, не утворює об`єктивної сторони, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Дослідивши зазначені докази, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що ці докази не доводять вчинення ОСОБА_6 дій, які явно виходять за межі його повноважень, а лише підтверджують застосування останнім фізичного впливу і спеціальних засобів кайданок до ОСОБА_8 , які повністю відповідають вимогам ст. 29 «Про Національну поліцію», а саме є законними, необхідними, пропорційними та ефективними.

Суд прийшов до правильного висновку, що вчинені працівником патрульної поліції ОСОБА_6 дії, в даній обстановці, були необхідними та пропорційними ситуації, що склалася і не виходять за межі тих прав і повноважень, які надані йому, а останній діяв на підставі та у спосіб, що визначені вимогами чинного законодавства, зокрема ст.ст. 18,29,30,35,42,44,45 ЗУ «Про Національну поліцію» та ст. ст.259,260 КУпАП.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_8 , в результаті застосування заходів примусу, отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних саден шкіри волосистої частини голови, потилиці, шиї, обличчя, які, за своїм характером, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, та правильно прийшов до висновку, що такі не є результатом перевищення влади працівником поліції, а завдання працівником поліції, під час виконання повноважень, визначених ЗУ «Про національну поліцію», тілесних ушкоджень, які відносяться до легких, під час застосування поліцейських заходів примусу у спосіб та на підставах, визначених законодавством, не утворює об`єктивної сторони, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Давши названим доказам оцінку з точки зору їх належності, достатності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України і прийняв законне та справедливе рішення про його виправдання.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції досліджені всі фактичні обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для правильного її вирішення, а тому доводи апеляційної скарги прокурора про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є безпідставними.

Щодо апеляційних доводів прокурора про те, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги низку доказів, наданих стороною обвинувачення, на підтвердження вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, то слід зазначити таке.

Згідно з приписами ст.84 КПК України доказами у кримінальній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких, у визначеному законом порядку, суд встановлює наявність або відсутність суспільно-небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст.94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У справах "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року та "Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї" від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що "суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом" і така "доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою".

Місцевим судом, належним чином, було досліджено всі докази сторони обвинувачення, у мотивувальній частині вироку суд, кожен із цих доказів проаналізував та навів мотиви, з яких він ці докази не взяв до уваги.

При цьому, суд прийшов до переконливого висновку про відсутність об`єктивних підстав уважати, що фізичний вплив і спеціальні засоби, застосовані до потерпілого ОСОБА_8 , були неспівмірні з його діями, що супроводжувалися агресивною поведінкою, погрозами поліцейським, нецензурною лайкою та фізичною протидією утримуванням під тулубом власного тіла правої руки, перешкоджанням фіксації на його руках кайданок. Відтак, застосування ОСОБА_6 фізичного впливу і спеціальних засобів кайданок, були крайньою мірою, застосовуваною до ОСОБА_8 , оскільки інші заходи, передбаченні ЗУ «Про національну поліцію» та КУпАП були неефективні.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що поліцейський захід з боку обвинуваченого ОСОБА_6 був, серед іншого, законним, необхідним, пропорційним та ефективним, надмірного застосування, зокрема, умисного заподіяння тілесних ушкоджень, встановлено не було. Отже, заходи з боку працівника поліції були необхідними та пропорційними ситуації, що склалася, були застосовані відповідно до процедури, встановленої законом, тобто, явно не виходили за межі наданих йому повноважень.

Окрім того, колегія суддів особливу увагу звертає й на поведінку самого потерпілого ОСОБА_8 , який до обставин, викладених в обвинувальному акті, притягувався до адміністративної відповідальності за аналогічні адміністративні правопорушення, а під час самої події чинив активний, фізичний спротив законним вимогам працівників поліції, висловлював останнім погрозу побиття, у формі нецензурної лайки, поводив себе зухвало та зневажливо.

Твердження прокурора про те, що ОСОБА_8 жодних різких рухів або дій, які могли б свідчити про можливу небезпеку для працівників поліції або опору не вчиняв, та ОСОБА_6 безпідставно застосував до нього силу, без жодних попереджень та законних вимог, що підтверджується дослідженими відеозаписами, а також протоколом огляду предмету від 21.07.2020, з яких слідує, що притискання ОСОБА_6 голови ОСОБА_8 до землі є умисним та не пов`язане із утриманням рівноваги тіла або подоланням опору ОСОБА_8 , колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 24.01.2020 року ОСОБА_8 керував автомобілем марки «DeawooLanos», номерний знак НОМЕР_1 , та був зупинений працівниками поліції, які законно запропонували йому пред`явити посвідчення водія. Однак ОСОБА_8 відмовився його пред`явити, чи надати будь який інший документ, який посвідчує його особу, при цьому спілкувався з працівниками поліції використовуючи нецензурну лайку.

Оскільки ОСОБА_8 відмовився повідомити своє прізвище, ім`я, по батькові, для встановлення його особи, за таких умов, ОСОБА_6 , у відповідності до вимог ст.ст. 260, 261 КУпАП, мав право тимчасово, до встановлення особи та для складання протоколу, затримати ОСОБА_8 , що й намагався зробити, застосовуючи фізичний вплив і спеціальні засоби.

Поведінка потерпілого ОСОБА_8 , під час спілкування з працівниками патрульної поліції, зафіксована на відеозаписах з нагрудних відео реєстраторів поліцейських, та вказує на те, що він не бажав виконувати законні вимоги працівників поліції, тим самим показуючи своє зневажливе ставлення до цих вимог, та провокуючи такими своїми діями до застосування поліцейських заходів.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що потерпілий ОСОБА_8 підтвердив в суді першої інстанції, що він відмовлявся пред`явити працівникам поліції посвідчення водія, повідомити своє прізвище, ім`я. Не заперечував висловлювання, на адресу поліцейських, погроз у формі нецензурної лайки, оскільки вважав вимоги поліцейських незаконними.

Такі обставини підтверджуються і показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , протоколом проведення слідчого експерименту від 20.07.2020, за участі свідка ОСОБА_16 .

Суд першої інстанції дії ОСОБА_8 та його поведінку, під час активних дій поліцейських щодо його затримання, що супроводжувалися агресивною поведінкою, погрозами поліцейським, нецензурною лайкою та фізичною протидією утримуванням під тулубом власного тіла правої руки, перешкоджанням фіксації на його руках кайданок, визнав неспівмірними, тому застосування ОСОБА_6 фізичного впливу і спеціальних засобів кайданок, були крайньою мірою, застосованою до ОСОБА_8 , так як інші заходи передбаченні ЗУ «Про національну поліцію» та КУпАП були неефективні.

Апеляційні доводи прокурора про те, що судом не взято до уваги те, що ОСОБА_8 , на момент вказаних подій, був неповнолітньою особою, не був попереджений працівниками поліції про застосування, відносно нього, заходів примусу, а з моменту безпідставного застосування працівниками поліції надмірної фізичної сили, яка явно не відповідала обстановці, ОСОБА_8 неодноразово наносились тілесні ушкодження, внаслідок чого він перебував в стані стресу та не міг адекватно та у повній мірі реагувати на вказані події, є безпідставними.

Судом першої та апеляційної інстанції, з досліджених доказів встановлено, що поліцейські не знали про неповнолітній вік потерпілого ОСОБА_8 , оскільки він відмовився надати для огляду посвідчення водія, інший документ, який посвідчує особу чи назвати своє прізвище, ім`я, по батькові, рік народження, на протязі тривалого часу спілкування з поліцейськими не вказував, що він є особою неповнолітнього віку.

Суд першої інстанції провів детальне дослідження, зазначених доказів, та встановив, що застосування сили поліцейським ОСОБА_6 було пропорційним та необхідним для припинення правопорушення, а тілесні ушкодження, отримані ОСОБА_8 , не були надмірними та не спричинили значного погіршення його стану.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.

В силу приписів статті 43 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-УІІІ, поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу: 1) фізичний вплив (сила); 2) застосування спеціальних засобів; 3) застосування вогнепальної зброї.

Фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників.

Спеціальні засоби як поліцейські заходи примусу - це сукупність пристроїв, приладів і предметів, спеціально виготовлених, конструктивно призначених і технічно придатних для захисту людей від ураження різними предметами (у тому числі від зброї), тимчасового (відворотного) ураження людини (правопорушника, супротивника), пригнічення чи обмеження волі людини (психологічної чи фізичної) шляхом здійснення впливу на неї чи предмети, що її оточують, з чітким регулюванням підстав і правил застосування таких засобів та службових тварин.

Судом першої інстанції встановлено, що поліцейські ОСОБА_6 та ОСОБА_10 зупинили автомобіль марки «Deawoo Lanos», номерний знак НОМЕР_1 на польській реєстрації, під керуванням неповнолітнього ОСОБА_8 .

Під час спілкування із водієм ОСОБА_8 поліцейський ОСОБА_10 пояснив водію причину зупинки та повідомив про необхідність пред`явлення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія, на що ОСОБА_8 пред`явив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, однак посвідчення водія пред`являти відмовився, при цьому ОСОБА_6 повторно попросив водія пред`явити посвідчення водія, на що водій ОСОБА_8 , вважаючи такі дії поліцейських неправомірними, затіяв з ними словесну суперечку у нецензурній формі. У зв`язку з відмовою ОСОБА_8 від пред`явлення поліцейським посвідчення водія, інспектор роти № 2 батальйону УПП в Хмельницькій області ДПП ОСОБА_6 попередив його, що у разі відмови від пред`явлення посвідчення водія його буде затримано та доставлено до відділу поліції для встановлення особи, на що ОСОБА_8 повідомив, що у такому випадку вони повинні будуть скласти протокол про адміністративне затримання. Поведінка ОСОБА_8 стала підставою для застосуванням фізичної сили поліцейськими, один з яких витягнув ОСОБА_8 із салону автомобіля, повалили останнього на землю.

Далі поліцейський ОСОБА_6 , знаходячись зверху на ОСОБА_8 та маючи на меті застосувати до нього спеціальні засоби - кайданки, наказав останньому вийняти з-під себе руки, на що той відмовився виконувати та висловився на адресу поліцейського ОСОБА_6 нецензурною лайкою. У подальшому, поліцейський ОСОБА_6 , знаходячись зверху на ОСОБА_8 , а поліцейський ОСОБА_10 , знаходячись безпосередньо біля них, та маючи на меті застосувати до ОСОБА_8 спеціальні засоби - кайданки, повторно наказали останньому вийняти з-під себе руки, що той відмовився виконувати.

Не зумівши, за таких обставин застосувати до ОСОБА_8 спеціальні засоби - кайданки, поліцейський ОСОБА_6 по службовій радіостанції викликав на допомогу ще один екіпаж патрульної поліції.

Після цього поліцейський ОСОБА_6 , знаходячись зверху на ОСОБА_8 , який продовжував перебувати у лежачому положенні обличчям до землі, витягнув з під останнього його ліку руку, разом із поліцейським ОСОБА_10 , на її зап`ясті зафіксував кайданки. Маючи на меті зафіксувати кайданки й на зап`ясті правої руки ОСОБА_8 , поліцейський ОСОБА_6 наказав йому вийняти з-під себе праву руки, що той відмовився виконувати.

Тоді поліцейський ОСОБА_6 , знаходячись з лівого боку від ОСОБА_8 і тримаючи його за кисть лівої руки, а поліцейський ОСОБА_10 з правого боку від ОСОБА_8 , схопивши його за одяг, підняли останнього з землі, відразу поліцейський ОСОБА_6 застосував фізичну силу шляхом загину лівої руки ОСОБА_8 за спину.

Відповідно до вимог частини другої-шостої статті 29 Закону №580-УІІІ, обраний поліцейським захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним.

Обраний поліцейський захід є законним, якщо він визначений законом. Поліцейському заборонено застосовувати будь-які інші заходи, ніж визначені законами України; обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам; застосований поліцейський захід є пропорційним, якщо шкода, заподіяна охоронюваним законом правам і свободам людини або інтересам суспільства чи держави, не перевищує блага, для захисту якого він застосований, або створеної загрози заподіяння шкоди; обраний поліцейський захід є ефективним, якщо його застосування забезпечує виконання повноважень поліції.

Згідно з приписами статті 44 Закону №580-УІІІ поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії і рішення працівників поліції відповідали вимогам ст.43 Закону №580-УІІІ, що поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим.

Крім того, відеозаписом з місця події підтверджується законність дій працівника поліції ОСОБА_6 , який неодноразово висував законну вимогу до водія ОСОБА_8 пред`явити посвідчення водія, при цьому попереджав про затримання останнього та застосування до нього спеціальних засобів. Поведінка ОСОБА_8 , який категоричною відмовлявся пред`являти посвідчення водія, та вступив з працівниками поліції у словесну суперечку, з використанням нецензурної лексики, образ та погроз, не виконував вказівок працівника поліції ОСОБА_6 , який знаходився при виконані службових обов`язків, стала підставою для застосування ним фізичної сили.

На думку колегії суддів, дії працівника поліції ОСОБА_6 , а саме застосування ним фізичної сили до ОСОБА_8 без попередження, під час затримання, були направлені на застереження ситуації щодо безпосередньої загрози життю та здоров`ю поліцейського, оскільки ОСОБА_8 вів себе зухвало, не виконував вказівки працівників поліції, при цьому виражався в бік працівників поліції, які знаходилися при виконанні службових обов`язків, нецензурною лайкою, погрожував їм, тобто спровокував працівника поліції на застосування фізичної сили.

Водночас, застосування фізичної сили працівником поліції ОСОБА_6 було пропорційним ступеню небезпеки правопорушення та досягненням законної мети, зокрема, застосування кайданок.

Колегією суддів були переглянуті відеозаписи вказаної події, з яких чітко вбачається, що поліцейські тривалий час просили ОСОБА_8 надати документи, які підтверджують його право керування транспортним засобом чи посвідчують особу, неодноразово пояснювали йому про підстави затримання і фізичне затримання фактично відбулось шляхом повалення його обличчям до низу, оскільки ОСОБА_8 перешкоджав такому затриманню. На обличчі його було видно кров, оскільки фактично відбувся контакт ОСОБА_8 з землею. З цих відеозаписів не вбачається, що ОСОБА_6 наносив ОСОБА_8 тілесні ушкодження в область обличчя. Поліцейський, в цей час, телефонує у відділ поліції та просить про допомогу, направити екіпаж поліцейських. ОСОБА_8 намагається піднятись, на що працівник поліції не дає йому це зробити, тримаючи руку з кайданками в області його спини і шиї та просить надати свої руки для одягнення кайданок, на що той продовжує перешкоджати затриманню. Працівник поліції повторно просить відділ поліції про допомогу. В цей час поліцейським вдалось одягнути кайданки на ліву руку ОСОБА_8 , з вимогою надати праву руку для такої цілі, однак, останній продовжує чинити опір. В подальшому були одягненні кайданки і на праву його руку, після чого поліцейські підняли ОСОБА_8 та повели до службового автомобіля, допомагали йому витерти кров з обличчя і почали проводити поверхневий огляд. В цей час приїхав ще один екіпаж поліцейських і ОСОБА_8 повезли у відділок поліції.

Із цих відеозаписів вбачається, що ОСОБА_8 провокував поліцейських, перешкоджав затриманню, ображав їх нецензурними словами та висловлював погрози. При цьому з відеозаписів не вбачається, що з початку фізичного затримання ОСОБА_8 і до його завершення, ОСОБА_6 здійснював його побиття чи застосовував до нього психологічний тиск.

Методи і засоби, які працівники поліції використовували при затриманні ОСОБА_8 відповідали тим обставинам, які існували на час затримання, з урахуванням поведінки ОСОБА_8 та його активного перешкоджання затриманню. Наявність крові в області обличчя, губ, носа фактично вказує на їх отримання ОСОБА_8 у зв`язку з його поваленням на землю, під час затримання і контакту із землею. Будь-яких інших пояснень отримання ним тілесних ушкоджень, зокрема, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор, колегією суддів не встановлено при перегляді даних відеозаписі.

Методи, які використовував поліцейський ОСОБА_6 , на що він посилався у своїх показаннях, були застосовані для ненадання змоги ОСОБА_8 ухилитись від затримання і обезпечити самих поліцейських від заподіяння шкоди їх здоров`ю. Це підтверджується також і тим, що одразу, як поліцейські змогли одягнути кайданки, вони підвели ОСОБА_8 з землі і повели до службового автомобіля.

Аргументи сторони обвинувачення щодо стану стресу ОСОБА_8 не підкріплені належними доказами, та суд першої інстанції врахував психоемоційний стан ОСОБА_8 , але не знайшов підстав вважати, що він перебував у такому стані, який би унеможливлював його адекватну реакцію на події.

В апеляційній скарзі містяться також інші аргументи прокурора, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Ruiz Torijav. Spainвід 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

На думку колегії суддів, у цьому провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи, поданої апеляційної скарги.

Отже, з огляду на вищенаведене, суд першої інстанції у вказаному кримінальному провадженні дотримався стандарту доведення поза розумним сумнівом і ухвалив законне та обґрунтоване рішення про виправдання ОСОБА_6 , відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України КПК України, оскільки стороною обвинувачення не було доведено, поза розумними сумнівами, що в діянні ОСОБА_6 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3