Справа № 243/1502/25
Провадження № 1-кп/243/564/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, що відбувалося в приміщенні суду кримінальне провадження №0007607 від 05.08.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , с. Скребиші Білоцерківського району Київської області, громадянина України, з професійною технічною освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, старшого стрільця-оператора 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 402 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», в останній раз Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 28 жовтня 2024 року № 740/2024, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 29 жовтня 2024 року № 4024-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.12.2024 № 346, солдата ОСОБА_4 призначено на посаду старшого стрільця-оператора 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що 01.12.2024 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26 листопада 2023 року № 292, майор ОСОБА_6 , відповідно до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) № 2498 від 26.10.2023 посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків командира військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 Сухопутних військ Збройних Сил України.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06 листопада 2024 року № 319, капітана ОСОБА_7 , призначеного наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 25.10.2024 № 1180 заступником командира частини з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), з 06.11.2024 зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення і вважати таким, що з 06.11.2024 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно витягу із наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 24.12.2024 № 1461, заступнику командира частини з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 , капітану ОСОБА_7 присвоєно чергове військове звання «майор».

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом - Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Водночас, ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно ст. 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини.

Відповідно до ст. 28 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Згідно з ч.2 ст. 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звання майор належить до старшого офіцерського складу, а звання солдат належить до рядового складу.

Статтею 32 Статуту також передбачено, що майори - є начальниками для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу.

Також, відповідно до статті 66 Статуту, командир окремого батальйону в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особовим складом, успішне виконання окремим батальйоном бойових завдань; бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; внутрішній порядок; стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів; стан фінансового господарства; всебічне забезпечення окремого батальйону, стан пожежної та екологічної безпеки. Командир окремого батальйону в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особовим складом, успішне виконання окремим батальйоном бойових завдань; бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; внутрішній порядок; стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів; стан фінансового господарства; всебічне забезпечення окремого батальйону, стан пожежної та екологічної безпеки.

Командир бригади є прямим начальником усього особового складу полку.

Таким чином, командир військової частини НОМЕР_1 , майор ОСОБА_6 по відношенню до старшого стрільця-оператора 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_4 , був прямим начальником за своїм службовим становищем та за військовим званням, а останній - підлеглим майора ОСОБА_6 .

Поряд із цим, статтею 35 Статуту, серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Згідно ст. 36 Статуту, командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

Стаття 37 Статуту визначає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

Крім того, Статутом визначений зміст військової присяги, згідно якого кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.

Згідно ст.ст. 6, 11, 16, 127, 128 Статуту, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України також передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Більше того, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Під наказом у ст. 401 КК України розуміється одна із форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або невчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. В контексті ст. 402 КК України під наказом розуміється також пряма вимога у вигляді розпорядження, вказівки, команди тощо.

Особа, яка одержала законний наказ, зобов`язана його виконати. За своєю юридичною природою виконання законного наказу - це виконання особою свого юридичного (службового) обов`язку.

Наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

В свою чергу, солдат ОСОБА_4 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку, проходження військової служби і підлеглості, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення в умовах воєнного стану, військовий злочин за наступних обставин.

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України військова частина НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням на території Донецької та Луганської областей.

19 січня 2025 року солдат ОСОБА_4 разом з іншими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , перебували в місці району зосередження підрозділів військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 , з метою проходження військової служби та виконання обов`язків військової служби за призначенням щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, в тому числі у безпосередньому зіткненні з противником.

19 січня 2025 року приблизно о 08 год. 53 хв. перебуваючи в місці району зосередження підрозділів військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 , старший стрілець-оператор 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_4 , безпосередньо отримав бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , майора ОСОБА_6 № 159дск від 19.01.2025, доведене заступником командира батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 , майором ОСОБА_7 , про здійснення переміщення до 10 год. 30 хв. 19.01.2025 на транспортних засобах військової частини НОМЕР_1 за маршрутом Святогірськ - Зелена Долина Макіївка до позиції відділення «Пальма», де перейти до оборонного бою та стійкого утримання визначеної позиції.

Отримавши зазначене бойове розпорядження прямого начальника солдат ОСОБА_4 злякався виконувати покладені на нього обов`язки військової служби.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на підрив установленого в Збройних Силах України порядку підлеглості і принципу єдиноначальності, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період старший стрілець-оператор 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_4 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, діючи з прямим умислом в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, відкрито відмовився виконати бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , майора ОСОБА_6 № 159дск від 19.01.2025, доведене заступником командира батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 , майором ОСОБА_7 , про здійснення переміщення до 10 год. 30 хв. 19.01.2025 на транспортних засобах військової частини НОМЕР_1 за маршрутом Святогірськ - Зелена Долина Макіївка до позиції відділення «Пальма», де перейти до оборонного бою та стійкого утримання визначеної позиції, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

11 лютого 2025 року між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості.

Згідно з угодою, ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, за обставинами, викладеними у повному обсязі обвинувального акта, врученого йому, та щиро покаявся у скоєному, зобов`язався під час досудового розслідування та судового провадження: а) беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України; б) щиро каятися; в) у разі затвердження угоди про визнання винуватості, виконати призначене покарання.

Покарання ОСОБА_4 узгоджене з урахуванням ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також беззастережне визнання своєї винуватості, прийнято до уваги інтереси суспільства, і відсутність обставин, передбачених ст. 67 КК України. що обтяжують покарання ОСОБА_4 , враховано характеристику за місцем проживання та місцем служби, його стан здоров?я та інші відомості, що його характеризують, та обставини, за яких було вчинено кримінальне правопорушення. Окрім того, сторонами угоди враховано наявність низки обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 та істотно впливають на прийняття рішення про можливість укладення угоди про визнання винуватості та обумовлення міри покарання за вчинений злочин, а саме його щире каяття та відсутність до призову під час мобілізації, на особливий період, досвіду участі в бойових діях.

Сторони вважають за можливе при призначенні покарання ОСОБА_4 за вчинений злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України, застосувати норми ст. 69 КК України та призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу та погоджуються на призначення останньому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. На підставі ст. 62 КК України замінити основне покарання ОСОБА_4 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців на тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців строком на строком на 1 рік 6 місяців.

В судовому засіданні прокурор, захисник та обвинувачений просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, визнав у повному обсязі та підтвердив обставини, які викладені у обвинувальному акті. Просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним, згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Угода відповідає вимогам кримінального матеріального та процесуального закону, у тому числі ч. 4 ст. 469 КПК України, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 4, 5 ст. 474 КПК України та з`ясовано, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Виходячи з викладеного, суд дійшов до висновку про наявність підстав для затвердження угоди.

19 січня 2025 року о 15 год. 00 хв. ОСОБА_4 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2025 року до обвинуваченого ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 19 березня 2025 року з визначенням розміру застави.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

Речові докази по справі та витрати, пов`язані із проведенням судових експертиз відсутні.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 468, 474, 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 11 лютого 2025 року між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0005575 від 04.02.2025 року.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 62 КК України замінити ОСОБА_4 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення, починаючи з 19 січня 2025 року до дня набрання вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити без змін - тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирок може бути оскаржений виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1