МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 945/186/22
Провадження № 1-кп/945/277/24
Вирок

Іменем України

16 грудня 2024 року Миколаївський районний суд Миколаївській області в складі

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000078 від 05 травня 2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заозерний, Казахстан, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за контрактом, який проходив військову службу на посаді номера обслуги 4-го кулеметного розрахунку 2-го кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

встановив:

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_4 , військовослужбовець військової служби за контрактом, який проходив військову службу на посаді номера обслуги 4-го кулеметного розрахунку 2-го кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , 23.03.2021 о 08 годині 00 хвилин, умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєного стану, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що тимчасово дислокувалася на 235 МЦПП ( АДРЕСА_2 ) та до 03.02.2022 перебував поза її межами та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи допитаним у судовому засіданні, свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро каявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення. ОСОБА_4 повідомив, що він перебував на полігоні та відпросився у командира на декілька днів, оскільки йому було потрібно вирішити питання з банком та на той момент ОСОБА_4 мав хвору матір. ОСОБА_4 вирішив, що здоров`я матері важливіше за військову службу.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , виконавши дії передбачені ст. 349 КПК України та з`ясувавши, що учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, пересвідчившись у добровільності їх позиції, та роз`яснивши особливості оскарження, при викладених обставинах, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненому злочині, а отже дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону станом на дату вчинення злочину) самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_4 за місцем служби характеризується з негативного боку; відповідно до медичної характеристики є соматично здоровим; раніше не судимий. ОСОБА_4 у судовому засіданні повідомив, що він є учасником бойових дій, однак доказів на підтвердження вказаної обставини суду не представлено.

Відповідно до досудової доповіді, наданої органом пробації на запит суду, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_4 оцінюється, як середній; ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній.

Обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 1 статті 69 КК України (в редакції Закону станом на дату вчинення злочину) передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

На підставі вищевикладеного, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням особи обвинуваченого та обставин вчинення злочину, а також з урахуванням проходження військової служби ОСОБА_4 , суд вважає, що обвинуваченому слід обрати покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України та призначити основне покарання, нижче від найменшої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі, і таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України: є пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.

Статтею 62 КК України передбачено, що покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям строкової служби, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, особам офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період (крім військовослужбовців-жінок), на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк. Тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців замість позбавлення волі не може застосовуватися до осіб, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі.

Разом з цим, приймаючи до уваги обставини кримінального провадження, особу ОСОБА_5 , який раніше не відбував покарання, вид військової служби, який останній проходив, наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, повне визнання вини ОСОБА_5 , суд вважає за можливе застосувати положення ч. 1 ст. 62 КК України і замінити ОСОБА_5 позбавлення волі на строк 2 роки на тримання в дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає.

У кримінальному провадженні застосовувалися заходи забезпечення кримінального провадження та відносно ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням ризиків визначених ст. 177 КПК України, суд вважає, що ОСОБА_5 слід залишити обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від суду чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368, 370, 373, 374, 376 КПК України, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону станом на дату вчинення злочину)та призначити йому покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 62 КК України, замінити покарання у виді двох років позбавлення волі ОСОБА_4 триманням у дисциплінарному батальйоні на строк 2 (два) роки.

Строк покарання ОСОБА_4 обчислювати з 23 жовтня 2024 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 23 жовтня 2024 року по день ухвалення вироку 16 грудня 2024 року (включно), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 залишити тримання під вартою.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1

16.12.2024