У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000989 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 вересня 2024 року, стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глинжени Резинського району Республіка Молдова, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який працює на посаді юриста, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_9

обвинувачений ОСОБА_8

захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілий ОСОБА_10

представник потерпілого адвокат ОСОБА_11

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження закрити на підставі п.п.2,3 ч.1 ст.286 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Дослідити докази, зазначені в апеляційній скарзі.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_8 від призначеного покарання звільнено у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 в рахунок моральної шкоди, спричиненої вчиненням кримінального правопорушення, 5000 (п`ять тисяч) гривень. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 вказує, що покази потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 є не логічними і не узгоджуються з письмовими доказами по справі, а дружні стосунки з потерпілим, фінансова залежність свідків впливає на ступінь довіри до наданих ними показів. Вважає, що суд належним чином не оцінив покази свідків захисту ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в сукупності з письмовими доказами, які були досліджені судом, що привело до незаконного судового рішення.

Зазначає, що висновок експерта від 22.07.2013р. №1206, є недопустимим доказом, оскільки процесуальне рішення про призначення судово-медичної експертизи було винесено слідчим постановою від 22.07.2013р., об 11год.00хв., тоді як експерт ОСОБА_17 розпочала експертизу 22.07.2013 об 09год.30хв., тобто до прийняття слідчим процесуального рішення.

Зауважує, що суд не прийняв до уваги, що експерт встановлював механізм отримання тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 лише з обставин, які повідомив йому останній при огляді. Суд не перевірив можливості отримання вказаних тілесних ушкоджень за показами ОСОБА_8 , а саме при неодноразовому падінні, оскільки тілесні ушкодження у ОСОБА_10 знаходяться з різних сторін по зовнішнім боковим поверхням.

Звертає увагу, що відповідно до протоколу в ході огляду місця події не виявлено слідів боротьби, предметів, якими наносились тілесні ушкодження, взагалі нічого не виявлено, на думку сторони захисту, протокол огляду місця події спростовує покази потерпілого про місце події, натомість суд не прийняв до уваги пояснення обвинуваченого, який показав, що місцем події була не дорога, а двір його дачної ділянки. Щодо речового доказу, а саме жилету, зауважує, що слідів крові на ньому не було виявлено, що суперечить показам потерпілого та свідків ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 про рану, яка кровоточила.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає, що вирок суду ґрунтується на припущеннях, а суд першої інстанції надає перевагу показам свідків сторони обвинувачення, тоді як свідки сторони захисту надавали покази, які є послідовними та логічними. Крім того, свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 були на місці події та є очевидцями подій, що мали місце 21.07.2013 та надали суду під присягою правдиві покази тоді, а свідок ОСОБА_13 не була очевидцем подій, а стала свідком лише зі слів потерпілого та свідка ОСОБА_12 . В той же час свідок ОСОБА_12 надав неузгоджені та суперечливі покази щодо подій, що мали місце 21.07.2013.

Вказує, що суд також безпідставно не надав належної оцінки ухвалі Миколаївського районного суду Миколаївської області від 30.10.2018 щодо свідка сторони обвинувачення ОСОБА_18 , який надавав органу досудового розслідування та суду неправдиві покази свідка під час кримінального провадження відносно ОСОБА_8 . Не здійснивши відповідних заходів щодо забезпечення допиту такого свідка, суд не з`ясував мотиви таких дій ОСОБА_18 , враховуючи те, що ОСОБА_8 з самого початку кримінального провадження вказував на штучний його характер з огляду на конфлікти з членами СВТ «Рябінушка» щодо несплати членських внесків, а відтак в сукупності вказує й на недостовірність інших показів свідків сторони обвинувачення.

Вважає, що суд першої інстанції помилково не визнав речовий доказ жилет ОСОБА_10 недопустимим та відповідно й висновок судово-балістичної експертизи № 565 від 12.05.2014, виходячи з положень ст. 101 КПК України.

Щодо висновку експерта № 1206 від 22.07.2013 зазначає, що експерт ОСОБА_17 у своєму висновку чітко стверджує про виключення можливості отримання всіх тілесних ушкоджень ОСОБА_10 під час одноразового падіння, в той же час не надано відповіді щодо можливості отримання таких ушкоджень під час не однократного падіння. Зокрема, будучі під присягою, експерт ОСОБА_17 допускала таку можливість. До того ж свідок ОСОБА_16 під час допиту вказувала на те, що потерпілий падав неодноразово.

Звертає увагу, що суд не надав належної оцінки й первісній заяві потерпілого. Так, потерпілий ОСОБА_10 у своєї заяві до міліції від 21.07.2013 року зазначив, що просить прийняти міри до невідомої особи, яка 21.07.2013 року в СВТ Рябінушка» в с. Киряківка, Миколаївського району Миколаївської області шляхом пострілу з пневматичної зброї нанесла йому в область шиї поранення. Однак, в судовому засіданні встановлено, що потерпілий ОСОБА_10 та засуджений ОСОБА_19 знайомі більше 30 років і їхні садові ділянки межують між собою.

На думку сторони захисту, належної оцінки не отримав й протокол огляду місця події від 21.07.2013, зокрема щодо наявності на дорозі частини речового доказу - дерев`яної палиці, можливих каналізаційних стоків, або неприємного запаху, на що вказував у своїх показах потерпілий ОСОБА_10 .

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 21 липня 2013 року близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_10 повернувся з гостей до своєї дачної ділянки АДРЕСА_2 , де через бокову огорожу побачив, як власник сусідньої дачної ділянки ОСОБА_20 на подвір`ї вичищає помийну яму, відходи з якої стікали на територію дачної ділянки потерпілого. Побачивши зазначене, останній покликав ОСОБА_20 на вулицю поговорити, однак розмова між чоловіками перейшла у словесну сварку, в ході якої у ОСОБА_20 виник умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . Реалізуючи задумане, ОСОБА_20 підняв на території своєї дачної ділянки дерев`яний брусок, та взявши його у свою праву руку, наніс близько трьох ударів в область обличчя, правого та лівого передпліч ОСОБА_10 . Після цього ОСОБА_8 зайшов на територію своєї дачної ділянки та через хвилину, відчинивши хвіртку вхідних воріт, через які здійснюється вхід на територію його дачної ділянки, направивши на ОСОБА_10 дуло невстановленої вогнепальної зброї, здійснив один постріл в бік ОСОБА_10 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в області лівої верхньої кінцівки, крововиливу та саден в області правого плеча, крововиливу на обличчі, крововиливу та садна в області лівого надпліччя.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисні легкі тілесні ушкодження.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, захисників на підтримку вимог апеляційних скарг, заперечення прокурора, потерпілого та представника потерпілого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального проступку обвинуваченими.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1. ст.125 КК України є правильною.

Крім того, апелянти у своїх апеляційних скаргах не наводять доводів на спростування висновків суду першої інстанції, щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенню, а лише посилаються на порушення, на їх думку, судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону при розгляді цього кримінального провадження.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, підставами для скасування чи зміни судового рішення є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

При цьому, конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень, які наведені в апеляційних скаргах захисників та які перешкодили суду всебічно розглянути матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_8 .

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та показав, що ОСОБА_10 він знає близько 30 років. Останній систематично вживає алкогольні напої, порушує його право власності, перелізаючи через паркан, що слугує межею між їхніми земельними ділянками. 21 липня 2013 року ОСОБА_10 в чергове переліз через паркан, намагався спровокувати бійку. В той же час, жодних тілесних ушкоджень йому ніхто не наносив, проте жилет, який був на ОСОБА_10 поверх одягу, дійсно був пошкоджений під час спроб виштовхати його з подвір`я.

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, така повністю доводиться зібраними та дослідженими доказами, зокрема: показаннями потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 ОСОБА_12 , висновком експерта № 1206 від 22 липня 2013 року, за змістом якого у ОСОБА_10 виявлені ушкодження у вигляді крововиливу в області лівої верхньої кінцівки, крововиливу та саден в області правого плеча, крововиливу на обличчі, крововиливу та садна в області лівого надпліччя, які утворилися можливо в строк та при обставинах, вказаних освідуваним. За ступенем тяжкості дані ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження у вигляді крововиливу та садна в області лівого надпліччя могли утворитися в результаті впливу тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, не виключно в результаті касального поранення при пострілі з вогнепальної зброї. Всі інші тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів. Утворення усіх тілесних ушкоджень при однократному самовільному падінні тіла з положення стоячи на площину виключається; протоколом огляду місця події від 21 липня 2013 року, об`єктом якого є ділянка місцевості на території СВТ «Рябінушка» по вул. 2-га Лінія біля території дачних ділянок № 157 та 153, заявою ОСОБА_10 , яка адресована начальнику Миколаївського РВ УМВС України в Миколаївській області, за змістом якої він просить долучити до матеріалів кримінального провадження жилет світло-сірого кольору з отворами в передній частині з лівої сторони, в якому він знаходився 21 липня 2013 року приблизно о 18 год. біля дачної ділянки № 153 СВТ «Рябінушка», коли ОСОБА_8 з рушниці здійснив постріл в нього, протоколом огляду предмета від 18 березня 2014 року, за змістом якого об`єктом огляду є жилет з тканини світлого кольору. В нижній частині жилета з правого та лівого боків маються кишені із застібками чорного кольору,у верхній частині жилету з лівої сторони мається проникаючий отвір розмірами 2 мм, біля якого мається нашарування речовини чорного кольору. На задній частині жилету з лівого боку мається пляма темного кольору розмірами 0,7 на 10мм, та іншими доказами дослідженими в судовому засіданні.

Апеляційні доводи захисників про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є безпідставними, оскільки вони спростовуються відомостями безпосередньо дослідженими судом першої інстанції в судовому засіданні, в тому числі за участю обвинуваченого, на які суд обґрунтовано та вмотивовано послався в мотивувальній частині оскаржуваного вироку, як на докази винуватості ОСОБА_8 у нанесенні умисних легких тілесних ушкоджень потерпілому.

Зокрема, до такого висновку суд першої інстанції дійшов, виходячи із встановлених судом обставин кримінального провадження.

Так, потерпілий ОСОБА_10 суду показав, що 21 липня 2013 року він перебував у гостях у ОСОБА_13 та її чоловіка. Приблизно о 18 годині він, повертаючись додому, побачив, що ОСОБА_8 вичищає зливну яму і всі відходи зливає на дорогу. Постукавши у двері, він дочекався, коли останній відкрив хвіртку, і висловив невдоволення тим, що бруд ллється дорогою і тече в інші двори, зокрема, у його. Коли розмова перейшла у сварку, обвинувачений схопив дерев`яний брусок завдовжки приблизно 2 метри та наніс йому 2-3 удари по руках та плечу. Після того як палиця зламалася, ОСОБА_8 увійшов у двір, а коли повернувся тримав у руках рушницю. Стоячи у дворі, на відстані приблизно трьох метрів від потерпілого, обвинувачений здійснив один постріл, зачепивши його шию. Після пострілу хвіртка зачинилася, а він залишився стояти посеред дороги. В цей же час на відстані приблизно 4-5 метрів він побачив ОСОБА_12 . Останній провів потерпілого до ОСОБА_13 , яка викликала поліцію. В результаті отриманих ушкоджень потерпілий мав синці на руках та поранення шиї від пострілу. Також, потерпілий зазначив, що у момент подій був одягнений у бавовняний жилет без комірця та шорти. Від пострілу на жилеті залишився слід. Зазначений жилет не був вилучений в той же день, а був виданий співробітникам поліції пізніше, коли саме потерпілий не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_13 показала, що працює сторожем в СВТ «Рябінушка» біля 10 років і стільки ж знає ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . Останній приїжджає на дачу по вихідних і заходить до неї у гості. Сама вона має дві земельні ділянки, які розташовані одна навпроти другої. На одній земельній ділянці розміром 0, 04 га розташований її будинок, а на земельній ділянці, що навпроти, вона має город. 21 липня 2013 року, у неділю, на городі працював ОСОБА_12 , якого вона іноді просить допомогти, а в гостях у неї був ОСОБА_10 . Останній пішов по цигарки, а коли його не було приблизно 5-7 хвилин, тобто довше,ніж звичайно, свідок попросила ОСОБА_21 піти подивитись, чому ОСОБА_10 так довго немає. Через деякий час ОСОБА_12 повернувся з ОСОБА_10 . Останній був поранений, мав ушкодження на лівому та правому передпліччях, поранення зліва на шиї, а також кров на обличчі. Ільїн пояснив, що ОСОБА_8 стріляв у потерпілого, а сама вона чула два постріли, один з яких був приглушений, а другий гучний, мав відлуння. Звук пострілів свідку відомий оскільки ОСОБА_8 часто стріляє, у зв`язку із чим було звернення до поліції. Побачивши потерпілого, свідок обробила рани, викликала швидку та поліцію. По приїзду поліції ОСОБА_10 під диктовку співробітника писав заяву про вчинення злочину. Оскільки вона була поряд, то чула розмову. Зокрема, слідчий сказав ОСОБА_10 писати про постріл невідомою особою, тому що з`ясовувати, хто винний, завдання поліції. Під час допиту свідок показала, що між її ділянкою та ділянкою ОСОБА_8 розташовано 8 земельних ділянок рівних завширшки. Ширина її земельної ділянки становить 16 метрів. Також, свідок пояснила, що не пам`ятає, щоб бачила ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_12 , який допитаний у судовому засіданні, показав, що події, свідком яких він був, мали місце 21 числа, в липні 2013 року, це була неділя. В той день він працював на належній ОСОБА_13 ділянці, де розташований город, коли побачив, що до ОСОБА_13 прийшов ОСОБА_10 . Приблизно о 18 годині останній пішов по цигарки у бік свого будинку. Коли ОСОБА_10 не було приблизно 5 хвилин, ОСОБА_13 попросила його піти за ОСОБА_10 . Щойно свідок вийшов на дорогу, як на відстані приблизно 100 метрів побачив потерпілого та обвинуваченого, які стояли посеред дороги, ближче до протилежної від входу у двір ОСОБА_8 частині. Ширина дороги становить приблизно 3 метри. При цьому останній тримав у руках дрючок шириною приблизно 40 на 40 мм, завдовжки приблизно 1 метр-1, 2 метри. Нічого дивного спочатку свідок не побачив, окрім палиці у руках обвинуваченого, як раптом останній почав наносити потерпілому удари, тримаючи палицю обома руками. Після того, як він наніс декілька ударів, палиця зламалася, і обвинувачений забіг у двір, звідки пролунав постріл. Про це свідчили характерний звук та поведінка потерпілого він похитнувся. Коли ОСОБА_12 підбіг, у потерпілого були тілесні ушкодження, з шиї зліва текла кров. Будинок обвинуваченого свідок знає по високому забору, в тому числі на межі з ділянкою потерпілого, приблизно 4 метри.

Суд першої інстанції вірно критично поставився до пояснень допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , оскільки покази свідка ОСОБА_15 є суперечливими непослідовними, а свідок ОСОБА_16 під час судового розгляду не змогла пояснити, де саме знаходиться дача ОСОБА_8 та в якому районі Миколаївської області, що ставить під сумнів сам факт її присутності під час описаних свідком подій.

Суд також не залишив поза увагою той факт, що свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 є членами родини обвинуваченого, а тому мають мотив захищати останнього.

Натомість твердження захисника ОСОБА_6 , що свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 фінансово залежать від потерпілого, що повинно впливати на ступінь довіри наданим ними показів, колегія суддів вважає лише припущенням сторони захисту. Стороною захисту та безпосередньо обвинуваченим не наведено жодних обставин, які б давали суду підстави вважати, що свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 через якісь виниклі неприязні відносини чи з корисливих мотивів, чи з будь - яких інших переконань обмовляють обвинуваченого ОСОБА_8 чи говорять неправду.

Таким чином, показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 є послідовними, стабільними, узгоджуються та підтверджуються вищенаведеними письмовими доказами, а також відповідають об`єктивним судово-медичним даним, через це підстав не довіряти цим доказам немає та суд першої інстанції правильно поклав їх до доказової бази при ухваленні оскаржуваного вироку.

Незгода захисників та обвинуваченого з пред`явленим ОСОБА_8 обвинуваченням та кваліфікації інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке визнано судом доведеним не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для відхилення доказів сторони обвинувачення, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, з метою уникнення відповідальності за вчинене.

Щодо ухвали Миколаївського районного суду Миколаївської області, постановленої 30 жовтня 2018 року, яку стороною захисту надано на спростування показів свідка ОСОБА_18 , суд вірно зазначив, що свідок ОСОБА_18 не був допитаний під час судового розгляду кримінального провадження, суд першої інстанції в своєму вироку на посилається на покази зазначеного свідка, як на доказ на підтвердження чи спростування встановлених судом обставин, а тому ухвала суду, на яку посилається сторона захисту, не відповідає критерію належності у цьому кримінальному провадженні.

Частина 2 ст.17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання колегії суддів, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, можливо дійти висновку про те, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого йому пред`явлено обвинувачення.

Усупереч доводам апелянтів, перевіркою матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням приписів ст.ст.10,22 КПК України створив необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і реалізації наданих їм прав, за клопотанням учасників провадження здійснив усі передбачені КПК України заходи для всебічного встановлення істини по справі. Даних, які би вказували не неповноту судового розгляду, не встановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а твердження обвинуваченого щодо відсутності його вини в заподіянні ОСОБА_10 , умисних легких тілесних ушкоджень, є необґрунтованими.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції у відповідності до ст. 65, 66, 67 КК України врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним проступку, особу обвинуваченого, зокрема те, що він є раніше не судимим, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а тому вважав, що призначення покарання в межах санкції частини 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян відповідатиме закладеним в теорії кримінального права принципам справедливості та невідворотності покарання.

Суд врахувавши, що строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не зупинявся і на час розгляду кримінального провадження сплив, звільнив ОСОБА_20 від покарання на підставі ст. 49 КК України.

Всупереч твердженням сторони захисту всі докази, покладені в основу вироку та на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 , отримані в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення, тому відповідно до вимог ст. 84 КПК України вони є належними, допустимими та достовірними.

Суд повно та об`єктивно дослідив всі обставини справи, прийняв законне та обґрунтоване рішення, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, правильно визнав винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

З урахуванням наведеного, доводи апелянтів щодо порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону є неприйнятними, за такого, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційних скарг захисників, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 вересня 2024 року, стосовно ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді