Справа № 743/1378/13-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/214/25
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скарги засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою місцевого суду було залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 07 лютого 2014 року. Суд вказав, що зазначені в заяві засудженого ОСОБА_8 обставини, на які він посилається, як на нововиявлені, були предметом дослідження в ході судового розгляду кримінального провадження, а тому вони не є нововиявленими обставинами в розумінні ст.459 КПК України. Крім того, засуджений вже звертався із заявою про перегляд вироку Ріпкинського районного суду від 07.02.2014 за нововиявленими обставинами з аналогічних підстав та ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02.06.2016 така заява залишена без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав в інтересах засудженого ОСОБА_8 апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу місцевого суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Посилається на те, що під час повторного розгляду заяви його підзахисного, місцевий суд, в порушення вимог ст.ст.370, 439 КПК України, не виконав в повному обсязі вказівок Верховного Суду, зазначених у постанові від 30.11.2023, зокрема, не перевірив заяву засудженого на відповідність вимогам ст.462 КПК України щодо обґрунтування підстав для здійснення кримінального провадження за нововиявленими обставинами, не обґрунтував чи є зазначені саме в заяві ОСОБА_8 обставини нововиявленими, які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути, в розумінні ст.459 КПК України, та не вжив усіх заходів для витребування доказів, на яких наголошував засуджений, задля належної перевірки доводів його заяви. Також місцевий суд безпідставно відмовив ОСОБА_8 у вирішенні клопотання про витребування від мобільного оператора ТОВ «Лайфсел» інформації щодо трафіку руху зазначеного ним в заяві відповідного номеру мобільного телефону. Вказані вище обставини, на думку апелянта, є істотним порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки ставлять під сумнів законність та обґрунтованість судового рішення.

Засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок місцевого суду скасувати та закрити кримінальне провадження щодо нього. Визнати показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 неправдивими, оскільки такі спростовуються інформацією ТОВ «Лайфсел» та ТОВ «Астеліт». Посилаючись на інформацію, надану мобільним оператором ТОВ «Лайфсел», яка є беззаперечною, апелянт вважає, що свідок ОСОБА_11 не міг перебувати на автовокзалі, отже, і його ніхто не міг бачити у вказаний час на місці.

Заслухавши доповідь судді; засудженого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; думку прокурора, який просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін; дослідивши матеріали справи та доводи скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 07 лютого 2014 року ОСОБА_8 засуджений за ч.4 ст.187, п.п.6, 13 ч.2 ст.115, ст.70 КК України до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 року змінено вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 07.02.2014 та виключено з мотивувальної частини вироку посилання на певні докази, а в іншій частині вирок залишений без змін.

Постановою Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 07.02.2014 та ухвалу Київського апеляційного суду від 31.01.2019 щодо ОСОБА_8 залишено без змін.

Порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами врегульований главою 34 КПК України, у якій наведений вичерпний перелік нововиявлених обставин, за наявності яких можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили.

Відповідно до ст.459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими є: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням, вироком суду, що набрав законної сили або викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

Обов`язковою умовою розгляду справи за нововиявленими обставинами є те, що обставини, які наводяться як підстава для поновлення справи, повинні бути абсолютно новими, раніше невідомими слідчим органам, суду, самому засудженому, що в матеріалах справи не висвітлені і потребують окремого розслідування.

При цьому важливим є дотримання принципу юридичної визначеності. Європейський суд з прав людини у рішеннях від 3 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» та від 29 жовтня 2015 року в справі «Устименко проти України» неодноразово наголошував, що одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливостями і непереборними обставинами. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі.

Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення ЕСПЛ від 09 червня 2011 року в справі «Желтяков проти України»).

Процедура скасування остаточного рішення передбачає виникнення суттєвих для справи обставин, які раніше не були відомі. Особа, яка порушує питання про скасування, має довести, що не було можливості надати зазначені докази на остаточному розгляді і що вони є суттєвими. Така процедура сама по собі не суперечить вимозі щодо юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя (рішення ЄСПЛ від 06.12.2005 в справі «Попов проти Молдови» та рішення ЄСПЛ від 18.11.2004 року в справі «Правєдная проти Росії»).

Зі змісту заяви засудженого ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Ріпкинського районного суду від 07.02.2014, його показань та обґрунтувань апеляційної скарги убачається, що останній вважав нововиявленими обставинами штучне створення та підробку доказів, а також завідомо неправдиві показання свідків та потерпілих. Також засуджений вказував на те, що місцевий суд під час ухвалення вироку зазначив час вчинення ним правопорушення на власний розсуд, «ближче до 10:30», тому просив надати тимчасовий доступу до інформації, що перебуває у власника оператора телекомунікаційних послуг, відслідкувавши трафік руху мобільного терміналу свідка ОСОБА_11 , таксиста, який підвозив його у день та час вчинення кримінального правопорушення, з метою дослідження місця перебування та напрямку руху цього свідка 15.04.2013 у період часу з 11:37 до 12:01.

Проте, як правильно зазначив місцевий суд, заявлені заявником підстави для перегляду вироку не відповідають критеріям ч.2 ст.459 КПК України, оскільки не є юридичними фактами, які б перебували в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадженні, та жодним чином не доводять незаконності обвинувального вироку по суті. До того ж, обставини, на які посилається ОСОБА_8 , були предметом дослідження під час ухвалення вироку щодо нього, а також предметом перегляду судів апеляційної та касаційної інстанцій.

Зокрема, місцевий суд обґрунтовано встановив, що твердження ОСОБА_8 у частині необхідності встановлення точного часу та місця його знаходження 15.04.2013 у смт. Ріпки, з врахуванням того, що на центральному вокзалі перебувало п`ять осіб, у тому числі, свідок ОСОБА_11 з мобільним терміналом, не підлягає дослідженню як нововиявлена обставина, оскільки рішеннями Київського апеляційного суду та Верховного Суду вирок місцевого суду залишений без змін, відтак, його висновки у цій частині є беззаперечно доведеним фактом.

Також місцевий суд слушно зазначив, що аналіз телефонного з`єднання з прив`язкою до базових станцій вказує на те, що за 23-24 хвилини водій ОСОБА_11 на автомобілі «Daewoo Lanos» рухався саме з м. Чернігова у північному напрямку до смт. Ріпки та в момент здійснення дзвінка о 12:01 міг перебувати в районі с. Голубичі, подолавши приблизно 23-24 км. Отже, водій ОСОБА_11 на автомобілі «Daewoo Lanos», 15.04.2013 року об 11 год 37 хв., рухався з м. Чернігова (зона дії базової станції м. Чернігів, просп. Миру, 190а) у північному напрямку та о 12 год 01 хв. міг перебувати у с. Голубичі Ріпкинського району (зона дії базової станції села Олешня Ріпкинського району), рухаючись у північному напрямку.

Відтак, доводи ОСОБА_8 про те, що в момент телефонного з`єднання о 12 год 01 хв. 15.04.2013 водій ОСОБА_11 рухався з с. Олешня Ріпкинського району у напрямку смт. Ріпки, тобто, у південному напрямку, куди, за версією засудженого, він начебто відвозив ліки своїй матері, є неспроможними.

При здійснені судового розгляду кримінального провадження Ріпкинським районним судом Чернігівської області вже у 2014 році була отримана повна інформація про вхідні та вихідні дзвінки свідка ОСОБА_11 із зазначенням базових станцій, відповідна оцінка цієї інформації надана судами усіх інстанцій, тому додатковий аналіз таких доказів не є нововиявленими обставинами в розумінні ст.459 КПК України.

Також не заслуговує на увагу посилання засудженого, як на нововиявлені обставини, зокрема, показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , потерпілого, які на його думку є сфальсифікованими та неправдивими, оскільки ці докази перевірені на предмет допустимості, а показанням свідків та потерпілого, як і всім цим доказам, була надана відповідна оцінка під час ухвалення вироку суду та під час його оскарження. Крім того, завідомо неправдиві показання свідків або потерпілих згідно вимог закону повинні бути встановлені вироком суду, а у разі неможливості його ухвалення - матеріалами розслідування. Будь-яких даних, встановлених у процесуальний спосіб, які б свідчили про неправдивість показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також потерпілого, даних ними під час розгляду цього кримінального провадження, в матеріалах справи немає, та стороною захисту не надано.

Як правильно зазначено місцевим судом, засуджений ОСОБА_8 вже звертався із заявою про перегляд вироку Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 07.02.2014 за нововиявленими обставинами з аналогічних підстав, зазначених вище, та ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 червня 2016 року ця заява залишена без задоволення.

Посилання захисника на те, що місцевий суд, усупереч вимог ст.ст.370, 439 КПК України, не виконав в повному обсязі вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 30.11.2023, серед іншого, й у вирішенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про витребування у власника оператора телекомунікаційних послуг ТОВ «Лайфсел» інформації щодо визначення місця розташування та напрямку руху свідка ОСОБА_11 , не є слушними, оскільки за змістом ухвали від 03.12.2024, при здійсненні судового провадження за заявою ОСОБА_8 про перегляд вироку Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 07.02.2014 за нововиявленими обставинами, місцевим судом було вжито усіх можливих заходів на виконання цих вказівок.

Отже, заява засудженого ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Ріпкинського районного суду від 07.02.2014 року обґрунтовано залишена без задоволення місцевим судом, з чим погоджується і колегія суддів.

Відтак, ухвала місцевого суду є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційних скарг засудженого та його захисника не дають підстав для їх зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4