Справа № 153/1546/23
Провадження №11-кп/801/383/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

представника потерпілого ОСОБА_9 - ОСОБА_10

представника потерпілого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження № 0000050 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_8 , законного представника потерпілого ОСОБА_14 на вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 18.01.2024, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Северинівка Ямпільського району Вінницької області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та засуджено до покарання у виді громадських робіт строком 100 (сто) годин.

визнано винуватим у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та засуджено до покарання у виді громадських робіт строком 200 (двісті) годин.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді громадських робіт строком 200 (двісті) годин.

Початок строку відбування покарання постановлено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 завдану моральну шкоду у сумі 5000 гривень, а також понесені витрати на правову допомогу у сумі 6000 гривень, а всього 11000 (одинадцять тисяч) гривень.

В іншій частині позову ОСОБА_9 відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 завдану моральну шкоду у сумі 10000 гривень, а також понесені витрати на правову допомогу у сумі 6000 гривень, а всього 16000 (шістнадцять тисяч) гривень.

В іншій частині позову ОСОБА_11 відмовлено.

встановив:

25 квітня 2023 року приблизно о 23:30 год. ОСОБА_8 на власному автомобілі рухався по вул.Барська в с.Цекинівка Могилів-Подільського району Вінницької області, де біля будинку №15 помітив ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Зупинивши автомобіль, ОСОБА_8 через опущене вікно збоку пасажира спереду почав розмову із ОСОБА_9 та між ними виникла словесна суперечка на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. У ході даної суперечки, орієнтовно о 23:45 год. 25 квітня 2023 року ОСОБА_8 вийшов з автомобіля та підійшов до ОСОБА_9 , де продовжуючи суперечку, наніс один удар лівою долонею в ділянку обличчя справа ОСОБА_9 , після чого, схопивши останнього за лівий рукав, наніс йому ще два удари долонею лівої руки в ділянку обличчя та голови справа і штовхнув ОСОБА_9 , внаслідок чого він упав на землю. У подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 почав боротись із ОСОБА_9 під час чого, перебуваючи у положенні зверху на ОСОБА_9 , передпліччям лівої руки відвів його голову праворуч та здійснював тиск на шию, чим заподіяв ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синця в правій виличній ділянці, садна по боковій поверхні шиї зліва та справа, садна по задній поверхні лівого ліктьового суглобу, саден по тильній поверхні лівої кисті, в проекції п`ятого пальця, синця по тильній поверхні правої кисті в проекції лівого колінного суглобу, які відповідно висновку експерта №33 від 26.04.2023 по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

У подальшому, 25 квітня 2023 року орієнтовно о 23:50 год. знайомий ОСОБА_9 , ОСОБА_11 намагався припинити вказаний конфлікт, але ОСОБА_8 штовхнув ОСОБА_9 на землю, та підійшовши до ОСОБА_11 , штовхнув його двома руками в ділянку тулуба спереду, внаслідок чого останній упав на землю та ОСОБА_8 почав наносити удари ОСОБА_11 , а саме наніс йому три удари кулаками рук в ділянку носа, в ділянку лоба справа, та у виличну ділянку голови зліва, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді перелому медіального краю носової кістки, синця в ділянці перенісся з переходом на ліве крило носа, саден в лівій скроневій ділянці, садна в ділянці лоба справа, садна по задній поверхні лівого ліктьового суглобу, які відповідно висновку експерта №38 від 03.05.2023 по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

До початку судового засідання прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_15 подав відмову від своєї апеляційної скарги.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 ставить питання про скасування вирока Ямпільського районного суду Вінницької області від 18 січня 2024 року відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч 2 ст. 125 КК України, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати невинуватим у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 125, ч 2 ст. 125 КК України;

Також наполягає на допиті в судовому засіданні Вінницького апеляційного суду потерпілого ?? ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_11 .

Вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, знехтував основоположним елементом притягнення особи до кримінальної відповідальності, саме про доведення кожного елементу складу злочину з дотриманням стандарту «поза розумним сумнівом». Такий стандарт доведення винуватості особи прямо встановлений в ст. 17 КПК України. Зокрема "ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим. якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом".

Критичне значення має той факт, що поза розумним сумнівом повинен бути доведений кожний з елементів складу кримінального правопорушення. Якраз сторона обвинувачення зобов`язана навести в суді не тільки докази, які, на її думку, підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення саме даною особою, а й спростувати версію захисту, надавши такі ж належні та допустимі докази.

Тобто версія сторони обвинувачення не може просто бути найбільш імовірною, вона повинна бути єдиною та безальтернативною. Інакше всі сумніви трактуються на користь обвинуваченого.

Так, суд вказав, що показання потерпілого ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_17 , потерпілого ОСОБА_9 , суд розцінює їх показання як правдиві, оскільки вони є чіткими та послідовними, узгоджуються між собою, перед допитом потерпілий та свідок попереджались про кримінальну відповідальність за завідоме неправдиве показання. Крім того, свідчення потерпілих та свідка ОСОБА_17 відповідають іншим доказам, які безпосередньо досліджені судом, а саме даним протоколів проведення слідчих експериментів, висновків експерта, іншим дослідженим в судовому засіданні доказам, які підтверджують винуватість ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125 та ч.2 ст.125 КК України при обставинах, визнаних судом встановленим.

Проте потерпілий ОСОБА_9 під час розгляду справи у судовому засіданні не давав жодних показань. Всупереч клопотанню сторони захисту у судовому засіданні про обов`язкову участь та допит у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 суд відмовив. Якщо ж під поняттям «показання» суд мав на увазі дані слідчого експерименту, то їх неможливо характеризувати як «показання», відповідно до ч.1 ст. 95 КПК України. Разом слідчий експеримент не є допитом, а - слідчою дією, пов`язаною з перевіркою показань щодо скоєного правопорушення на місці події.

Також розцінка судом показань потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_17 як правдивих, не може бути об`єктивною, оскільки дані вищезгадані прізвища є зацікавленими особами, зокрема це підтверджується подачею потерпілими цивільного позову у даному кримінальному провадженні.

Крім того, зазначає, що суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_18 , оцінивши їх критично, з посиланням на те, що останній перебуває зі мною у дружніх відносинах (дружні відносини між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , а також родинні відносини між ОСОБА_11 та ОСОБА_19 суд під сумнів чомусь не поставив).

Суд також відмовив за клопотанням сторони захисту у обов`язковому допиті очевидця подій (свідка) - ОСОБА_16 , обмежившись його «показаннями», даними останнім на одному із слідчих експериментів.

Разом з тим, суд як на обґрунтування вини посилався на слідчі експерименти з потерпілими, які були оглянуті в судовому засіданні (3 слідчі експерименти). Однак, суд не звернув увагу на те, що озвучена інформація потерпілими під час проведення слідчих експериментів суттєво відрізнялася, зокрема щодо місця де відбулося ймовірне побиття потерпілих, тощо. Більше того, ця інформація відрізнялася навіть в двох різних слідчих експериментах за участю одного і того ж потерпілого - ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі законний представник потерпілого ОСОБА_9 - ОСОБА_14 просить вирок Ямпільського районного суду Вінницької області, від 18 січня 2024 року відносно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання через м`якість та особі обвинуваченого.

Постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин; визнати ОСОБА_8 винним за ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, ОСОБА_8 остаточно призначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Вимоги обґрунтовує тим, що суд вважав покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 125 КК України у виді арешту та обмеження волі, занадто суворим для обвинуваченого, а також враховував те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, є учасниками бойових дій, психічний стан обвинуваченого, як особи, яка брала безпосередню участь у захисті території України, і бачила багато втрат, що також відображається на його психоемоційному стані.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про призначення йому покарання у вилі громадських робіт строком 100 (сто) годин не надав належної оцінки тому, що обвинувачений не розкаявся, вину у вчиненні правопорушення не визнав, а також те, що вчинив правопорушення відносно двох осіб, тому судом першої інстанції при призначенні покарання останньому всупереч вимогам ст. 67 КК України не враховано

Так, саме правопорушення вчинено відносно двох неповнолітніх осіб, яких безпричинно, протиправно біля 24.00 години ночі на одній із вулиць обвинувачений навмисно побив, не реагував на зауваження від обох потерпілих та сторонніх осіб припинити свої злочинні дії, тощо. Судом першої інстанції не враховано, при призначенні покарання, що до цих пір потерпілі не відновили свого попереднього стану який був до вчинення відносно них правопорушення, як психологічно та і фізично. Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_8 , намагаючись уникнути кримінальної відповідальності, за вчинення правопорушення, неодноразово вводив в суд в оману, даючи покази які не відповідали обставинам кримінального правопорушення, зібраним доказам та показам потерпілих інших свідків по справі, просив визнати його не тільки не винуватим по справі, а виставляв себе потерпілим від дій неповнолітніх.

Вважає, що з урахуванням вищевикладеного та за призначеного покарання судом першої інстанції, ОСОБА_8 , перевиховатись не зможе так як в судовому засіданні він був агресивний та готовий повторити свої протиправні дії відносно всіх присутніх, а відповідно він буде в подальшому вчиняти такі насильницькі дії, відносно невинних громадян, тому призначене останньому покарання не відповідає його особі та вчиненому правопорушенню.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту; думку обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, просили задовольнити, заперечували проти апеляційної скарги представника потерпілого, не заперечували проти закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою сторони обвинувачення; думку представника потерпілого ОСОБА_10 та представника потерпілого - адвоката ОСОБА_12 , які не заперечували проти закриття за апеляційною скаргою прокурора, підтримали апеляційну скаргу законного представника потерпілого ОСОБА_14 та заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; міркування прокурора, який не заперечував проти закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою сторони обвинувачення, заперечив проти апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , законного представника потерпілого ОСОБА_14 - не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.403 КПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.403 КПК України якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за доцільне закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 на вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 18.01.2024 відносно ОСОБА_8 .

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.125, ч. 2 ст. 125 КК України,- вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, та підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, а саме:

- показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_8 під час судового засідання в суді першої інстанції, де він вину не визнав.

Проте не заперечував, що між ним та потерпілими відбувся конфлікт через те, що потерпілий ОСОБА_9 вимагав від нього представитися та назвати своє військове звання.

Він відреагував на таку вимогу хлопця гостро, та вийшов з автомобіля. ОСОБА_11 ззаду штовхнув його і він впав на ОСОБА_9 . Коли він намагався підвестися на ноги, його потягнули та він впав на спину. Не заперечував, що міг нанести удари руками та ногами випадково, коли намагався підвестися на ноги. Вважає, що з його сторони був самозахист, оскільки умислу на заподіяння тілесних ушкоджень хлопцям у нього не було. ОСОБА_20 , вийшовши з автомобіля, розтягнув від нього хлопців, щоб він мав змогу підвестися на ноги. Потім із заднього сидіння автомобіля вийшов ОСОБА_21 , сказав припинити бійку і розійтися. Зазначив, що в ході даної сутички він отримав тілесне ушкодження в праве ребро та звертався до поліції, проходив судово-медичну експертизу, але тілесних ушкоджень у нього не виявлено, так як із заявою він звернувся десь через два тижні після події.

Не дивлячись на невизнання своєї вини обвинуваченим, його вина підтверджується показаннями, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який вказує, що 25 квітня 2023 року приблизно о 23 год. 30 хв., повертаючись додому разом із ОСОБА_9 в с.Цекинівка в напрямку виїзду з села помітили рухавшийся автомобіль, де були троє чоловіків. Транспортний засіб зупинився біля них та з ними почав розмову водій ОСОБА_8 , запитував чому вони пізно гуляють, чи є гарні дівчата в селі та чому вони не служать в ЗСУ. Вони повідомили, що їм ще немає 18 років та вони повертаються додому. У відповідь запитали ОСОБА_8 чи є в нього військове звання. На що водій автомобіля відреагував агресивно, вийшов з автомобіля, підійшов до ОСОБА_9 і долонею лівої руки наніс удар по обличчю, від чого ОСОБА_9 похитнувся і ОСОБА_8 , схопивши його за лівий рукав, ще один раз наніс удар в обличчя, та штовхнув ОСОБА_9 на землю. Він просив ОСОБА_8 припинити бійку, але останній підійшов до нього і штовхнув його в груди, він впав на землю, після чого ОСОБА_8 наніс йому три удари у перенісся, лоб та скроню ногою, від чого він втратив свідомість. Через декілька хвилин з автомобіля вийшов ОСОБА_20 , а ОСОБА_8 в цей час сидів зверху на ОСОБА_9 , намагаючись його душити. Із заднього сидіння автомобіля вийшов їх односельчанин ОСОБА_21 та сказав ОСОБА_8 та ОСОБА_22 припинити бійку, відтягнув ОСОБА_23 від ОСОБА_24 , після чого чоловіки сіли до автомобіля та поїхали.

Крім того, потерпілий зазначив, що ні він, ні ОСОБА_24 не наносили ОСОБА_8 жодних ударів.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що є рідною сестрою потерпілого ОСОБА_11 25 квітня 2023 року в нічну пору доби до їх будинку прибігла мати і сказала, що побили ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Оскільки у неї малоілтні діти, вона відправила свого чоловіка разом із мамою на автомобілі до них. Її чоловік з мамою та братом їздили по селі і шукали військового, який побив хлопців. Приблизно о 01 год. 30 хв. вони приїхали додому. ОСОБА_11 був у переляканому стані, трусився, обличчя було понівечене, в подряпинах, у скроневій зоні гематома. ОСОБА_11 сказав, що його із ОСОБА_9 побили. На них накинувся ОСОБА_8 першим, під кінець бійки ОСОБА_25 лежав на землі та йому наносили удари ногами по обличчю, відбиток взуття залишився на обличчі. Приблизно о 05 год. 26 квітня 2023 року до їхнього будинку прийшов ОСОБА_21 , який був свідком під час побиття її брата, і просив вибачення.

Крім того, вину ОСОБА_23 доводять наступні докази:

- протокол прийняття заяви ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 26 квітня 2023 року (а.с.111-112);

- висновок експерта №33 від 26 квітня 2023 року, згідно якого у ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця в правій виличній ділянці, саден по боковій поверхні шиї зліва та справа, саден по задній поверхні лівого ліктьового суглобу, саден по тильній поверхні лівої кисті, в проекції п`ятого пальця, синця по тильній поверхні правої кисті, в проекції третього пальця, садна по передній поверхні лівого колінного суглобу, які могли виникнути від дії тупого/их/, твердого/их предмета/ів/ з обмеженою контактуючою поверхнею, можливот 25.04.2023, і по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с.116);

- протокол проведення слідчого експерименту від 02 червня 2023 року з відеозаписом, що за участю потерпілого ОСОБА_9 , який вказав на обставини, які спричинили конфлікт між ним та ОСОБА_8 . Окрім цього, ОСОБА_9 продемонстрував дізнавачу, місце де були заподіяні йому тілесні ушкодження та спосіб заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 (а.с.117-119);

- протокол проведення слідчого експерименту від 02 червня 2023 року з відеозаписом, за участю свідка ОСОБА_11 , згідно якого останній вказав на обставини, які спричинили конфлікт між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . При цьому, ОСОБА_11 продемонстрував дізнавачу, місце де були заподіяні тілесні ушкодження ОСОБА_9 та спосіб їх заподіяння ОСОБА_8 . Окрім цього, ОСОБА_11 продемонстрував дізнавачу, місце та спосіб заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , після того, які він намагався припинити бійку між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (а.с.№120-122);

- протокол проведення слідчого експерименту від 20 липня 2023 року з відеозаписом, за участю свідка ОСОБА_16 , згідно якого останній вказав, що 25 квітня 2023 року приблизно о 23 год. 30 хв. він разом із знайомими товаришами ОСОБА_26 та ОСОБА_27 їхали на автомобілі в напрямку виїзду із села Цекинівка. Рухаючись дорогою, ОСОБА_8 зупинив автомобіль, побачивши, що даною дорогою рухаються двоє осіб. Між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виникла словесна суперечка з приводу служби в ЗСУ. Внаслідок чого, ОСОБА_8 вийшов з автомобіля до ОСОБА_9 . Він сидів позаду в авто, а ОСОБА_28 спереду, потім ОСОБА_28 сказав, що б`ють ОСОБА_23 , і вийшов з авто. Через секунд 30 коли він вийшов з автомобіля, то побачив, як всі учасники борються між собою. Бачив, що вони лежали на ОСОБА_8 , потерпілі положили ОСОБА_29 і били його. Він їх всіх порозтягував і на цьому сутичка закінчилась (а.с.№№123-125);

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26 квітня 2023 року (а.с.№№131-132);

- висновок експерта №32 від 26 квітня 2023 року, згідно якого у ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден в лівій скроневій ділянці, синця в ділянці перенісся з переходом на ліве крило носа, садна в ділянці лоба справа, садна по задній поверхні лівого ліктьового суглобу, які могли виникнути від дії тупого/их/, твердого/их/ предмета/ів/ з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо 25.04.2023 і по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. ОСОБА_11 було заподіяно не менше як два удари. Діагноз: забій носа, нижньої щелепи у ОСОБА_11 при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень не враховується, поскільки він виставлений на основі суб`єктивних факторів і не підтверджується об`єктивними відомостями (а.с.№№136-137);

- висновок експерта №38 від 03 травня 2023 року, згідно якого у ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому медіального краю носової кістки, синця в ділянці перенісся з переходом на ліве крило носа, саден в лівій скроневій ділянці, садна в ділянці лоба справа, садна по задній поверхні лівого ліктьового суглобу. Тілесні ушкодження у ОСОБА_11 у вигляді перелому медіального краю носової кістки, синця в ділянці перенісся з переходом на ліве крило носа могли виникнути від одноразової дії тупого/их/, твердого/их предмета/ів/ з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо 25.04.2023 і по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження у ОСОБА_11 у вигляді саден в лівій скроневій ділянці, садна в ділянці лоба справа, садна по задній поверхні лівого ліктьового суглобу могли виникнути від дії тупого/их/, твердого/их предмета/ів/ з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо 25.04.2023 і по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. ОСОБА_11 було заподіяно не менше як два удари. Діагноз: забій носа, нижньої щелепи, після травматична цефалгія у ОСОБА_11 при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень не враховується, оскільки він виставлений на основі суб`єктивних факторів і не підтверджується об`єктивними відомостями (а.с.№№143-144);

- протокол проведення слідчого експерименту від 02 червня 2023 року з відеозаписом, за участю потерпілого ОСОБА_11 , під час якого останній вказав на обставини, які спричинили конфлікт між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Окрім цього, ОСОБА_11 продемонстрував дізнавачу місце та спосіб заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_8 (а.с.№№145-147);

- протокол проведення слідчого експерименту від 20 липня 2023 року з відеозаписом, за участю свідка ОСОБА_16 , у ході якого останній вказав, що 25 квітня 2023 року приблизно о 23 год. 30 хв. він разом із знайомими товаришами ОСОБА_26 та ОСОБА_27 їхали на автомобілі сірого кольору в напрямку виїзду із села Цекинівка. Рухаючись дорогою ОСОБА_8 зупинив автомобіль, оскільки побачив, що даною дорогою рухаються двоє осіб. Між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виникла словесна суперечка з приводу служби в ЗСУ. Внаслідок чого, ОСОБА_8 вийшов з автомобіля до ОСОБА_9 . Він сидів позаду в авто, а ОСОБА_28 спереду, потім ОСОБА_28 сказав, що б`ють ОСОБА_23 , і вийшов з авто. Через секунд 30 коли він вийшов з автомобіля, то побачив, як всі учасники (четверо) борються між собою. Не бачив щоб ОСОБА_8 заподіював тілесні ушкодження ОСОБА_9 чи ОСОБА_11 (а.с.№№148-150).

Доводи обвинуваченого, що він в ході конфлікту отримав тілесні ушкодження спростовуються висновком експерта №37 від 02 травня 2023 року, відповідно якого у ОСОБА_8 в ділянці голови, обличчя, шиї, тулуба будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено (а.с.№128).

Крім того, як вказав сам обвинувачений в апеляційній скарзі та підтвердив в судовому засіданні, із заявою до органів поліції він звернувся через шість днів, а не одразу. Заява ОСОБА_8 про вчинення злочину була прийнята, призначена експертиза. допито учасників, і винесено постанову про закриття провадження за відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 126 КК України.

Суд критично ставиться до показань обвинуваченого ОСОБА_8 , що він не наносив тілесні ушкодження потерпілим умисно, а це був самозахист, оскільки вони суперечать матеріалам справи та є непослідовними. Так, ОСОБА_8 не заперечував факт конфлікту та бійки між ним та потерпілими.

Факт отримання потерпілими тілесних ушкоджень під час події від 25.04.2023 підтверджується висновком №33 від 26 квітня 2023 року та висновками №32 від 26 квітня 2023 року, №38 від 03 травня 2023 року. Висновком експерта №37 від 02 травня 2023 року у ОСОБА_8 будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено.

Обставини отримання ОСОБА_11 та ОСОБА_9 тілесних ушкоджень узгоджуються з чіткими та послідовними показами наданими у судовому засіданні потерпілим ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_30 , не суперечать іншими наявними письмовим доказам.

Посилання апелянта на недоведеність поза розумним сумнівом його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину та сфабрикування щодо нього справи працівниками поліції, не заслуговує на увагу, оскільки в повному обсязі спростовуються матеріалами кримінального провадження, і на переконання колегії суддів, є лише способом уникнення кримінальної відповідальності.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Під час досудового розслідування, судового та апеляційного розгляду були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні слідчі дії, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження випливає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які він засуджений, зроблені з дотриманням вимог ст.23 КПК України, на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст.94 КПК України.

В основу доведеності вини обвинуваченого у пред`явленому обвинуваченні покладено не тільки показання потерпілого ОСОБА_11 , який допитувався в судових засіданнях судів першої та давав послідовні показання під час слідчого експерименту, не змінюючи їх, послідовно стверджував, що нападником був саме ОСОБА_8 , свої свідчення не змінював, та жодного разу не плутався в них, підстав обмовляти обвинуваченого у нього не було; а й показання свідка ОСОБА_17 , сумніву у показаннях якої не виникло, а також даних протоколів слідчих дій, інших письмових доказів, які детально досліджені в їх сукупності.

Натомість, не мають доказового значення твердження обвинуваченого, що місцевий суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_18 , який вказував, що не бачив, хто першим почав бійку.

Посилання обвинуваченого на показання вище вказаного свідка є нічим іншим як намаганням покращити у такий спосіб своє становище. Проте показання свідка ОСОБА_18 не спростовують факту нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень потерпілим.

Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 в частині, що потерпілий ОСОБА_9 під час розгляду справи у судовому засіданні не давав жодних показань, а клопотання сторони захисту про його участь у судовому засіданні була відхилена.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

Дійсно, потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні присутнім не був, особисто пояснень суду не надав, проте суд в оскаржуваному вироку послався на його пояснення, які не можливо оцінювати в даному випадку.

Не зважаючи на неможливість оцінки пояснень потерпілого ОСОБА_9 ,матеріали провадження містять цілком достатньо доказів, підтверджуючих вину ОСОБА_8 у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, які в повному об`ємі узгоджуються між собою в своїй сукупності і які оцінені в цій ухвалі.

Щодо призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 .

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально -вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків. Також врахував, що ОСОБА_8 є несудимим, офіційно не працює, одружений, має на утриманні трьох дітей, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, являється учасником бойових дій; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, правових позицій Верховного Суду дійшов висновку, щодо доцільності призначення покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт.

В апеляційній скарзі представник потерпілого виклала доводи щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів, особі обвинуваченого, вважає, що його виправлення не може бути без реального відбування покарання у виді обмеження волі.

Апеляційний суд вимоги представника потерпілого щодо обмеження волі вважає безпідставними, з огляду на таке.

Згідно роз`яснень Верховного Суду термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як убачається з вироку суду, суд першої інстанції, призначаючи покарання дійшов до переконання, що воно відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

На думку суду апеляційної інстанції, враховуючи характер вчинених злочинів, особу обвинуваченого, який є учасником бойових дій, його психічний стан, як особи, яка брала безпосередню участь у бойових діях, некоректне питання потерпілих по відношенню до обвинуваченого, інші обставини кримінального провадження, суд першої інстанції, додержуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації дійшов правильного висновку, що достатнім для виправлення ОСОБА_8 буде покарання в межах санкції ч.1, ст. 125 КК України, належним чином умотивувавши своє рішення.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та свідчили б про необґрунтованість призначеного ОСОБА_8 покарання у апеляційній скарзі представника потерпілого не наведено.

Кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає ,що апеляційні скарги не містять правових підстав для скасування вироку, й колегія суддів визнає їх необґрунтованими.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України,є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Прийняти відмову від апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 , апеляційне провадження в цій частині- закрити.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , законного представника потерпілого ОСОБА_14 , - залишити без задоволення.

Вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 18.01.2024 відносно ОСОБА_8 , - залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4