Справа № 947/47/25
Провадження № 1-кп/947/633/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2025 року Київський районний суд м. Одеси, в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в м. Одесі, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001262 від 13.11.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця республіки Молдови, громадянина України, молдаванина, одруженого, має на утриманні доньку 2010 року народження, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так, 12.11.2024 близько 19 годин 10 хвилин, ОСОБА_6 знаходився в супермаркеті «Сільпо», що розташований по вул. Ак. Філатова, 1 в м. Одеса, де побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_7 , який перебуваючи на касі, дістав грошові кошти з нагрудної сумки за оплату товару. В цей час, у ОСОБА_6 , який стояв в черзі, позаду ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна - грошових коштів ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 N? 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (на час кримінального правопорушення дію якого продовжено в установленому Законом порядку), ОСОБА_6 , приблизно о 19 годині 10 хвилин, став переслідувати потерпілого ОСОБА_7 .

Продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном 12.11.2024 року о 19 годині 37 хвилині, ОСОБА_6 перебуваючи на площі Трибуни Героїв в м. Одесі, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, підійшов до ОСОБА_7 та з метою подоланням опору наніс останньому один удар рукою в обличчя, тим самим застосував насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, у вигляді синця на обличчі, а саме в ділянці перенісся ближче до спинки носу, що має незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів, яке виникло від не менш ніж одноразової травмуючої дії (в область голови), і за цим критерієм відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, після чого відкрито зірвав з потерпілого, який після удару втратив рівновагу та упав на асфальт, сумку (бананку) сірого кольору, вартістю 400 гривень, всередині якої знаходились наступні речі: грошові кошти в сумі 21000 гривень; паспорт громадянина України на ім?я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 серії НОМЕР_1 , пластикова карточка від сім-картки з номером НОМЕР_2 , брилок із зображенням мотоцикла, ідентифікаційний код на ім?я ОСОБА_7 , свідоцтва про народження дітей ОСОБА_7 , банківська картка емітована в АБ «Південний» з номером: НОМЕР_3 , ключі від квартири в кількості 2-х штук, що не має ніякої матеріальної цінності для потерпілого.

Після чого, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 21400 гривень.

Таким чином своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, за кваліфікуючими ознаками,- відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, визнав повністю, та пояснив, що він дійсно вчинив інкриміновані йому злочини при обставинах викладених в обвинувальному акті, і вони повністю відповідають фактичним обставинам скоєних ним злочинів, фактичні обставини справи не оспорював та підтвердив вищеописані та встановлені судом обставини справи, а саме: 12.11.2024 року в вечірній час доби, знаходячись на площі Трибуни Героїв в місті Одесі, підійшов до потерпілого, якому наніс рукою удар в обличчя, внаслідок чого потерпілий впав на асфальт, після чого відкрито зірвав з потерпілого сумку- бананку, з викраденим майном з місця вчинення злочину зник. У викраденій сумці знаходилися гроші, документи, ключі. У скоєному він щиро кається, потерпілому відшкодував збитки, просив суворо його не карати, засуджує свої злочинні дії.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_6 та дослідженням матеріалів характеризуючи його особу.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.4 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим так і іншими особами. Для досягнення мети покарання суд керується принципами індивідуалізації та справедливості покарання. Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ "Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства").

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 ,згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному, відшкодування матеріальної шкоди потерпілому.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Згідно з ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства в їх сукупності та системному зв`язку, зокрема що наявні декілька обставин, які пом`якшують покарання і такі знайшли підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме: щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, визнання вини, відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, відсутність у потерпілого вимог матеріального характеру до обвинуваченого, а також враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, суд, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі передбаченої ч.4 ст. 186 КК України, таке покарання буде достатнім, справедливим, співмірним та необхідним для його виправлення, та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді позбавлення волі, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи), що викладено в рішення Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до постанови колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 квітня 2018 року № 757/15167/15-к зробила висновок, що загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначати покарання або звільняти від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи не застосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначені покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого лише в умовах ізоляції.

Питання щодо вирішення речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395,615 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, призначити йому покарання з застосування вимог ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту фактичного затримання, а саме: 16.11.2024 року.

В строк відбування призначеного покарання зарахувати період перебування ОСОБА_6 під вартою з 16.11.2024 року по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі (ч.5 ст. 72 КК України),

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний відносно ОСОБА_6 , залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Речові докази: паспорт громадянина України на ім?я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 серії НОМЕР_1 , пластикова карточка від сім-картки з номером НОМЕР_2 , брилок із зображенням мотоцикла, ідентифікаційний код на ім?я ОСОБА_7 , свідоцтва про народження дітей ОСОБА_7 , банківська картка емітована в АБ «Південний» з номером: НОМЕР_3 , ключі від квартири в кількості 2-х штук, повернути за належністю потерпілому ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1