КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.11.2024,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.11.2024 ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.3 ст.357, ч.1 ст.115, ч.1 ст.309, ч.1 ст.310 КК України продовжено строк тримання під вартою до 11.01.2025 включно.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що існує ризик переховування від суду з метою уникнення покарання, яке може загрожувати ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим. Крім того, існують ризики вчинення іншого кримінального правопорушення і впливу на свідків та потерпілих, які на даний час ще не допитані. Також враховано ступінь тяжкості інкримінованих злочинів, конкретні обставини справи та дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ухвала місцевого суду є незаконною. Стверджує, що прокурором не надано до клопотання жодних доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Розглядаючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також судом першої інстанції враховано дані про особу ОСОБА_7 , тяжкість пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст.12 КК України належить до категорії особливо тяжких злочинів.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Разом з тим, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд не в повній мірі взяв до уваги вимоги ст. 178, ч. 4 ст. 183 КПК України.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні.

При цьому, згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

З урахуванням того, що обвинувачений перебуває під вартою з 2021 року і протягом цього часу кримінальне провадження щодо нього не знайшло свого вирішення у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про необхідність визначення обвинуваченому ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Також колегія суддів враховує міцність соціальних зв`язків, наявність на утриманні обвинуваченого неповнолітньої доньки,позицію потерпілого ОСОБА_8 , з нотаріально завірених заяв якого вбачається, що він не володіє відомостями про причетність ОСОБА_7 до вчиненого щодо нього злочину та відмовляється від явки до суду.

Визначаючи розмір застави у даному кримінальному провадженні, апеляційний суд приймає до уваги положення ч. 4 ст. 182 КПК України, згідно якої розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до вимог п.3 ч.5 ст.182 КПК України, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину розмір застави визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_7 , обвинувачується зокрема у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, яке згідно ст. 12 КК України належить до категорії особливо тяжких, а також, беручи до уваги обставини, визначені ст. 178 КПК України, колегія суддів вважає необхідним визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 119 600 гривень, оскільки саме такий розмір застави буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, узгоджуватись з положеннями ст. 182 КПК України, а також практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Мангурас проти Іспанії" від 28.09.2010, "Гафа проти Мальти" від 22.05.2018).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про часткове задоволення клопотанняпрокурора про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, якою слід продовжити останньому строк тримання під вартою до 11.01.2025 включно, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 119 600 гривень, а також на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, за умови внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 відповідні обов`язки.

Керуючись ст.ст. 177-178, 182, 197, 199, 331, 404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.11.2024, якою задоволено клопотання прокурора тапродовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 11.01.2025 включно без альтернативи внесення застави - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 11.01.2025 включно.

Визначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 119 600 гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (, номер рахунку за стандартом IBAN: UA1082186, банк надавача послуг: ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку: 820172).

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 за умови внесення застави, наступні процесуальні обов`язки:

-прибувати по першому виклику до суду;

-повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватись від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні;

- не відлучатись з міста Києва та Київської області без дозволу суду і носити електронний засіб контролю;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити термін дії зазначених процесуальних обов`язків до 11.01.2025 включно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що у разі внесення застави у визначеному в даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду, має бути наданий уповноваженій службовій особі Київського СІЗО.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Київського СІЗО негайно має здійснити розпорядження про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти та повідомити усно і письмово прокурора, суд.

З моменту внесення застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава звертається на користь держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України і використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3