612/893/24, 1-кп/612/63/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року с-ще. Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі. Близнюки Харківської області кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Олександрівка Близнюківського району Харківської області, з неповною середньою освітою, одруженого, має двох неповнолітніх дітей, непрацюючого, що зареєстрований та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, -

в с т а н о в и в:

02.09.2024 близько 02 години 15 хвилин ОСОБА_4 , прийшовши до території домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переліз через паркан вищевказаного домоволодіння, де діючи з умислом, направленим на пошкодження чужого майна шляхом підпалу, з надуманих мотивів, на ґрунті ревнощів до своєї дружини, шляхом занесення відкритого джерела вогню за допомогою запальнички та саморобної речовини із суміші бензину та мастила, який він приніс з собою у полімерній пляшці, підпалив багажник автомобіля марки ВАЗ 217030 з реєстраційнім номером НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 , в результаті чого, під час пожежі, було пошкоджено автомобіль марки ВАЗ 217030 з реєстраційнім номером НОМЕР_1 , приміщення сараю, що знаходився на території двору за адресою: АДРЕСА_2 , та дах будинку, що розташований на території двору за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_8 та межує з територією домоволодіння ОСОБА_6 .

Допитаний у судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_4 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, розкаявся у скоєному, погодився із кваліфікацією органом досудового розслідування у вчиненому ним діянні, не оспорював встановлених в ході розслідування фактичних обставин справи на підставі яких йому пред`явлене обвинувачення. Пояснив про обставини справи, як викладено вище у вироку.

Потерпілі: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , у судове засідання не з`явилися, надавши заяви про розгляд даної справи без їх участі, в яких вони вказують, що їм роз`яснено порядок ч. 3 ст. 349 КПК України, їх позиція добровільна, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. При вирішенні міри покарання покладаються на розсуд суду.

Прокурор та захисник не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 , в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, судом відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, що немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив учасникам кримінального провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд, переконавшись у правильності розуміння вказаних положень закону сторонами кримінального провадження, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, а також винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Вина обвинуваченого у скоєнні вищезазначеному кримінальному правопорушенні доведена в повному обсязі.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 194 КК України умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

При вирішенні питання про вид і міру покарання ОСОБА_4 суд враховує відсутність обтяжуючих обставин відповідно ст. 67 КК України. Щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення відповідно до ст. 66 КК України є обставинами, які пом`якшують його покарання.

Згідно класифікації кримінального правопорушення, передбаченої ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 194 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Вивченням особи ОСОБА_4 судом встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, не працює, має двох неповнолітніх дітей.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує, що ним скоєний тяжкий злочин, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, їх наслідки, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують, а також висновок органу пробації.

Згідно висновку досудової доповіді Лозівського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 11.12.2024, ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_4 є високою, загальний рівень небезпеки для суспільства високий.

Враховуючи вказані обставини, суд дійшов висновку про необхідність і достатність призначення ОСОБА_4 покарання для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 194 КК України.

При цьому, суд враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки діяння, тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, згідно яких він позитивно характеризується за місцем проживання, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, одружений, має двох неповнолітніх дітей, відшкодування матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_8 у розмірі 50000 грн., наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжує покарання, часткове визнання цивільних позовів, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, та дійшов висновку про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст. 75 КК України.

На думку суду, призначене покарання відповідає характеру та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також є достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На період іспитового строку суд покладає обов`язки на ОСОБА_4 , передбачені ст. 76 КК України.

Вирішуючи питання щодо обрання міри запобіжного заходу ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили, суд враховує те, що ОСОБА_4 засуджується до покарання з іспитовим строком, отже, суд не знаходить підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, у зв`язку з чим суд скасовує застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді застави.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 вересня 2024 року обрано обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», строком на 60 діб, а саме до 03.11.2024 включно та визначено розмір застави у сумі 60560,00 грн.

Відповідно до довідки ТУ ДСА у Харківській області від 07.10.2024, ОСОБА_9 на підставі вказаної ухвали слідчого судді Лозівського районного суду Харківської області від 05 вересня 2024 року було сплачено на рахунок ТУ ДСА України в Харківській області суму застави у розмірі 60560,00 грн. на рахунок UA0006674.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 № 133/2022, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року по теперішній час в Україні діє воєнний стан, який продовжений відповідними Указами Президента України та Законами України.

Отже, на території України відбуваються воєнні дії, тому є необхідність підтримувати обороноздатність української армії з метою протистояння ворогу, сприяння обороні України шляхом максимально широкого залучення громадян України до дій спрямованих на забезпечення воєнної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності держави, стримування і відсічі агресії.

Відповідно до п.7 «Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу», який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2011 року №15 кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених кримінально-процесуальним кодексом України.

Згідно з ч. 11 ст.182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Заставодавець ОСОБА_9 на депозитний рахунок ТУ ДСА у Харківській області внесла заставу за обвинуваченого у сумі 60560,00 грн. Проте завставодавець просила перерахувати кошти внесеної застави на допомогу Збройним Силам України згідно її письмової заяви.

З урахуванням нормативних приписів, перерахування застави за вказівкою заставодавця на рахунок для збору коштів на підтримання Збройних Сил України, в період воєнного стану в Україні, не суперечить загальним засадам кримінального провадження та є виправданим не лише для виконання завдань кримінального провадження, але й для забезпечення обороноздатності країни в умовах збройної агресії проти України.

Ураховуючи наведене, слід скасувати до обвинуваченого запобіжний захід, а внесені кошти застави перерахувати на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України .

Із матеріалів справи вбачається, що обвинувачений перебував під вартою під час досудового розслідування, отже відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати йому у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення у період з 05.09.2024 по 07.10.2024 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України, суд стягує з ОСОБА_4 процесуальні витрати за проведення експертиз.

Згідно ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Щодо цивільних позовів: 1) ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 40000 грн. та моральної шкоди у розмірі 40000 грн.; 2) ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 105000 грн. та моральної шкоди у розмірі 100000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 цивільні позови ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнав частково.

Так, статтями 127, 128 КПК України, передбачено право особи на відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, шляхом її стягнення за судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У пункті 7 ч. 1 ст. 368 КПК України зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Як передбачено у ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, до складу реальних збитків як одного з елементів майнової шкоди входять втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

При цьому, згідно зі ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілими особами цивільними позивачами: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , пред`явлені цивільні позови про стягнення з обвинуваченого матеріальної та моральної шкоди.

На підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_6 надала суду Договір купівлі продажу житлового будинку від 18.10.2019, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, фотографію згорівшої будівлі.

На підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_7 надав суду Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , згідно якого власником автомобіля ВАЗ 217030 є ОСОБА_10 .

Будь-яких інших доказів, що підтверджували б матеріальні збитки ОСОБА_6 саме у розмірі 40000 грн. та ОСОБА_7 саме у розмірі 105000 грн., суду не надано.

Суд зазначає, що розмір відшкодування збитків є предметом позовних вимог у межах заявленого цивільного позову, доводиться цивільним позивачем (потерпілим) самостійно за правилами цивільного судочинства з дотриманням приписів ч. 5 ст. 128 КПК України і не охоплюється межами обвинувачення, яке висувається прокурором в обвинувальному акті або постанові про зміну обвинувачення в суді і обов`язок доказування якого покладається на державного обвинувача.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що потерпілим не доведено, що їй була спричинена майнова шкода: ОСОБА_6 у розмірі 40000 грн., а ОСОБА_7 у розмірі 105000 грн., у виді втрат, яких потерпілі зазнали у зв`язку з підпалом саме їхнього майна.

Таким чином позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди не підлягають задоволенню.

Щодо моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 по справі №216/352/16-ц.

Також з правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 по справі №496/1691/19 вбачається, що тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 61-28299св18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства».

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди ( постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61 1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Здобутими та перевіреними в судовому засіданні доказами вбачається, що в результаті неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_4 а саме: умисне пошкодження чужого майна, шляхом підпалу, потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зазнали значних душевних страждань. Такі обставини негативно вплинули на звичайний життєвий ритм потерпілих, що позначилося на загальному психологічному стані та призвело до душевних страждань останніх. Крім того, в моральних стражданнях суд враховує ті обставини, що потерпілі повинні були за захистом своїх прав звертатися до суду.

Також, суд наголошує,що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати вповному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи наце, будь-яка компенсація моральної шкоди не є і не може бути адекватною дійсним стражданням,тому будь-який її розмір може мати суто умовний характер, а тому беручи до уваги тяжкість, глибину моральних страждань потерпілих, враховуючи вимоги розумності і справедливості суд вважає, що позовні вимоги потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 слід задовольнити в розмірі 40000 грн. ОСОБА_6 та 100000 грн. ОСОБА_7 .

Отже, позовні вимоги потерпілих підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

У відповідності до вимог ст. 76 КК України на період іспитового строку, покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 в період з 05.09.2024 по 07.10.2024 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Запобіжний захід у виді застави, застосований на підставі ухвали слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 вересня 2024 року скасувати.

Арешт на майно, а саме: чоловічу футболку зеленого кольору, чоловічі шорти темно-синього кольору, бейсболку помаранчевого кольору, гумові капці темно-синього кольору, два зразки дизельного палива та один зразок бензину, накладений ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04.09.2024 скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз № СЕ-19/121-24/26858-ПТ від 21.11.2024, № СЕ-19/121-24/26772-ФХД від 01.11.2024, № СЕ-19/121-24/26767-ФХД від 04.11.2024, № СЕ-19/121-24/26002-ФХД від 01.11.2024, № СЕ-19/121-24/26001-ФХД від 31.10.2024, № СЕ-19/121-24/25888-АВ від 23.09.2024 в сумі 24993 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот дев`яноста три) грн. 61 коп.

Позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 40000 грн. та моральної шкоди у розмірі 40000 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , моральну шкоду в розмірі 40000 (сорок тисяч) грн. 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 105000 грн. та моральної шкоди у розмірі 100000 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) грн. 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Речові докази по кримінальному провадженню: чоловічу футболку зеленого кольору, чоловічі шорти темно-синього кольору, бейсболку помаранчевого кольору, гумові капці темно-синього кольору, два зразки дизельного палива та один зразок бензину, ватну паличку зі змивами з поверхні автомобіля, пожежне сміття та ватну паличку зі змивами з поверхні воріт, які передано на зберігання в спеціалізований сейф Лозівського РВП ГУНП в Харківській області - знищити.

Речові докази по кримінальному провадженню: автомобіль марки ВАЗ 217030 з реєстраційнім номером НОМЕР_1 , які передано на зберігання потерпілому ОСОБА_7 вважати повернутим остааньому.

Заставу в розмірі 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок, внесену ОСОБА_9 згідно виписки з рахунку UA0006674 на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області за ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 вересня 2024 року за ОСОБА_4 , перерахувати на підтримку Збройних Сил України як благодійний внесок. Банк: Національний банк України, , МФО 300001, зарахувавши на р/р № UA0992708. Отримувач: Національний банк України, призначення платежу: на підтримку Збройних Сил України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1