ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1029/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2024 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпіла ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) № 0003787 від 24.09.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва,

громадянина України, який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , та який проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

встановив:

1. До Дарницького районного суду м. Києва 15 грудня 2023 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0003787 від 24.09.2023, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та іншої Особи, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, кожного. Надалі, ухвалою суду від 20 червня 2024 року було задоволено клопотання прокурора, виділені матеріали стосовно іншого обвинуваченого в окреме провадження та передані до розгляду іншому судді для вирішення питання про об`єднання з іншими матеріалами кримінального провадження стосовно нього.

2. Висунуте обвинувачення суд вважає доведеним та відповідно до якого ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він 23 вересня 2023 року, приблизно о 23 год. 00 хв., спільно з іншою Особою, матеріали справи стосовно якої виділено в окреме провадження, підійшли на зупинку громадського транспорту, розташовану поряд з універсамом «Харків», який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де у цей час знаходилась ОСОБА_5 і побачили в руках останньої мобільний телефон OPPO CPH2205 Fantastic Purple, 8Gb/128Gb, вартістю 7 350 грн, та на шиї ланцюжок з золота 585 проби, розмір 50, вагою 6,13 грамів, вартістю 9 551,58 грн, з підвіскою, золото 585 проби, вагою 1,36 грамів, вартістю 2 119,11 грн, та у цей час у ОСОБА_7 та іншої Особи, матеріали справи стосовно якої виділено в окреме провадження, виник спільний раптовий умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій спільний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою з іншою Особою, матеріали справи стосовно якої виділено в окреме провадження, з корисливих мотивів, користуючись безпорадним станом потерпілої та з метою особистого збагачення, обрав об`єктом свого злочинного посягання мобільний телефон OPPO CPH2205 Fantastic Purple, 8Gb/128Gb, вартістю 7 350 грн, який знаходився у руках потерпілої ОСОБА_5 , та шляхом ривка забрав з рук вказаний мобільний телефон, тим самим відкрито заволодів ним, у свою чергу інша Особа, матеріали справи стосовно якої виділено в окреме провадження, перебував поряд і спостерігав за цим.

Продовжуючи реалізовувати свій умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, інша Особа, матеріали справи стосовно якої виділено в окреме провадження, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, користуючись безпорадним станом потерпілої та з метою збагачення, обрав об`єктом свого злочинного посягання ланцюжок, з золота 585 проби, розмір 50, вагою 6,13 грамів, вартістю 9 551,58 грн, з підвіскою, золото 585 проби, вагою 1,36 проби, вартістю 2 119,11 грн, який знаходився на шиї потерпілої ОСОБА_5 , та шляхом ривка зірвав вказані прикраси, тим самим відкрито заволодів ними, а ОСОБА_7 у свою чергу перебував поряд і спостерігав за цим.

Відкрито заволодівши майном потерпілої, ОСОБА_7 спільно з іншою Особою, матеріали справи стосовно якої виділено в окреме провадження, утримуючи при собі викрадене майно з місця злочину зникли ти розпорядились ним на власний розсуд, чим спричинили матеріального збитку потерпілій ОСОБА_5 на загальну суму 19 020,69 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

3. Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе за ч. 4 ст. 186 КК України визнав повністю та показав, що дійсно 23 вересня 2023 року, приблизно о 23 год. 00 хв., спільно з іншою Особою, матеріали справи стосовно якої виділено в окреме провадження, підійшли на зупинку громадського транспорту, розташовану поряд з універсамом «Харків», який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де у цей час знаходилась ОСОБА_5 і побачили в руках останньої мобільний телефон та на шиї ланцюжок з золота з підвіскою. Реалізуючи свій спільний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою з іншою Особою, матеріали справи стосовно якої виділено в окреме провадження, з корисливих мотивів, користуючись безпорадним станом потерпілої та з метою особистого збагачення, обрав об`єктом свого злочинного посягання мобільний телефон, який знаходився у руках потерпілої ОСОБА_5 , та шляхом ривка забрав з рук вказаний мобільний телефон, тим самим відкрито заволодів ним, у свою чергу інша Особа, матеріали справи стосовно якої виділено в окреме провадження, перебував поряд і спостерігав за цим. Продовжуючи реалізовувати свій умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, інша Особа, матеріали справи стосовно якої виділено в окреме провадження, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, користуючись безпорадним станом потерпілої та з метою збагачення, обрав об`єктом свого злочинного посягання ланцюжок з золота, з підвіскою, який знаходився на шиї потерпілої ОСОБА_5 , та шляхом ривка зірвав вказані прикраси, тим самим відкрито заволодів ними, а ОСОБА_7 у свою чергу перебував поряд і спостерігав за цим. Відкрито заволодівши майном потерпілої, ОСОБА_7 спільно з іншою Особою, матеріали справи стосовно якої виділено в окреме провадження, утримуючи при собі викрадене майно з місця злочину зникли ти розпорядились ним на власний розсуд, чим спричинили матеріального збитку потерпілій ОСОБА_5 на загальну суму 19 020,69 грн. Про вчинене щиро шкодує.

4. Показання ОСОБА_7 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

5. Судовий розгляд проводився відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження, відповідно й обвинуваченому, який надав суду ствердну згоду із запропонованим порядком.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, а саме обвинуваченого, який не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що він правильно розуміє зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності його позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, та матеріалів щодо речових доказів тощо.

6. Вина обвинуваченого ОСОБА_7 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

7. Щодо кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , то суд вважає її правильною та кваліфікує його дії як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

8. При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав, розкаявся), особу обвинуваченого, а саме: молодого віку, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працює, з середньо-спеціальною освітою, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання та сім`ю тощо.

Обставинами, які пом`якшують покарання, є визнання вини, щире каяття, добровільне й часткове відшкодування завданих злочином збитків.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Разом з тим, суд, з урахуванням ступеня тяжкості цього кримінального правопорушення, а саме, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, особи ОСОБА_7 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, сім`ю, молодого віку, якому на час вчинення злочину було 20 років, водночас щиро розкаюється у вчиненому, готовий нести покарання, просив вибачення у потерпілої, добровільно й частково їй відшкодував завдані злочином збитки, щирого розкаяння у вчиненому, що дало суду підстави до проведення судового розгляду у порядку ч. 3 ст. 349 КК України, та водночас відсутності обставин, які обтяжують покарання, є тими обставинами у сукупності, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину і є достатніми для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання за злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України.

Під час досудового розслідування та судового розгляду обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід не обирався.

9. Цивільний позов потерпілої.

За загальним правилом особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право на відшкодування такої шкоди (ст. 128 КПК України, ст. ст. 1166-1167 ЦК України).

Потерпілою ОСОБА_5 під час підготовчого судового засідання до ОСОБА_7 та іншої Особи подано цивільний позов про стягнення завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди на загальну суму 23 739,00 грн, моральної шкоди у розмірі 100 000 грн та витрат на правничу допомогу на 29 500 грн, загалом на 153 239 грн, що був прийнятий судом.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року за клопотанням прокурора ОСОБА_4 були виділені матеріали кримінального провадження стосовно іншої Особи в окреме судове провадження із присвоєнням окремого номера та передані виділені матеріали кримінального провадження стосовно останнього судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_8 для вирішення питання про об`єднання з матеріалами кримінального провадження стосовно іншої Особи, які перебували на її розгляді.

Після виділення матеріалів стосовно іншої Особи в окреме провадження, у судовому засіданні 22 жовтня 2024 року потерпілою ОСОБА_5 була подана уточнююча позовна заява до обвинуваченого ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 5 ст. 128, ч. 1 ст. 129 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, та із застосуванням норм ЦПК, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За змістом положень ст. 129 КПК передбачено, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненому кримінальному правопорушення, то суд переходить до розгляду питання щодо вказаного цивільного позову.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди

Поняття майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням потерпілому охоплює: заподіяну кримінальним правопорушенням особі пряму, безпосередню шкоду в її майновому та грошовому виразі; неодержані внаслідок скоєння кримінального правопорушення доходи; оцінені в грошовому вигляді витрати на відновлення здоров`я потерпілого, тощо.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позовні вимоги про відшкодування матеріальних збитків на загальну суму 23 739 грн цивільний позивач ОСОБА_5 обґрунтовує тим, що відповідно до обставин, встановлених під час досудового розслідування в результаті нападу у неї викрадено золотий ланцюжок (золото 585 проби, вага виробу 6,13 гр, вартістю 18 139,00 грн) разом з золотою підвіскою (золото 585 проби, вага виробу 1,36 гр., вартістю 5 600,00 грн).

Обвинувачений ОСОБА_7 під час судового розгляду цивільний позов визнав частково, відшкодувавши при цьому потерпілій матеріальну шкоду у сумі 9 500 грн.

Вирішуючи питання цивільного позову в цій частині суд виходить з такого.

Як встановлено судом під час розгляду кримінального провадження, внаслідок відритого викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, під час вчинення неправомірних дій ОСОБА_7 було викрадено золотий ланцюжок з підвіскою, чим спричинив потерпілій матеріального збитку на загальну суму 19 020,69 грн та зазначені обставини встановлені судом на підставі фактичних даних, які були наведені вище у цьому вироку.

Водночас позовні вимоги стосуються стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 збитків загальну суму 23 739 грн. На підтвердження своїх позовних вимог, цивільний позивач надала суду товарну накладну ювелірного виробника, в якій наводила відповідні розрахунки.

Так, положення ст.ст. 127, 128 КПК, ст. 22 ЦК регулюють, що за змістом сума відшкодування за цивільним позовом у кримінальному провадженні не обов`язково має збігатися з розміром завданої злочином шкоди, вказаним в обвинуваченні, яке суд визнав доведеним. Заподіяна кримінальним правопорушенням шкода як обставина, що впливає на його кваліфікацію та вирішення інших питань, пов`язаних із притягненням особи до кримінальної відповідальності, та відшкодування збитків як спосіб захисту порушеного цивільного права і компенсаційний механізм мають неоднакову юридичну природу, відрізняються за критеріями визначення і правовими наслідками.

Зокрема, розмір відшкодування збитків є предметом позовних вимог у межах заявленого цивільного позову, доводиться цивільним позивачем (потерпілим) самостійно за правилами цивільного судочинства з дотриманням приписів ч. 5 ст. 128 КПК і не охоплюється межами обвинувачення, яке висувається прокурором в обвинувальному акті або постанові про зміну обвинувачення в суді і обов`язок доказування якого покладається на державного обвинувача. Ця правова позиція була відображена у постанові ККС від 04 червня 2019 року у справі № 135/112/17.

При цьому в ході судового розгляду, в учасників судового провадження не виникало сумніву в достовірності даних, указаних у документах з розрахунком завданої матеріальної шкоди з приводу відкритого викрадення майна, та в порядку ч. 3 ст. 358 КПК клопотань про виключення цих документів із числа доказів ними не заявлялось.

З огляду на наведене, оскільки судом встановлена наявність всіх зазначених елементів, які становлять підстави для відшкодування шкоди, суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 як особа, яка своїми протиправними діями завдала матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_5 має таку відшкодувати, тому цивільний позов про стягнення майнової шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі.

Між тим, вказане кримінальне правопорушення було вчинене у співучасті, тобто за попередньою змовою групою осіб та позивачем ОСОБА_5 з самого початку пред`явлені однакові за змістом, вимоги до двох обвинувачених ( ОСОБА_7 та іншої Особи, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження), тож визначений судом розмір матеріальної шкоди має бути розподілений пропорційно між останніми (23 739 ? 2 = 11 869,50).

Враховуючи, що під час судового розгляду з боку обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено факт добровільного відшкодування матеріальної шкоди у сумі 9 500 грн, суд присуджує до стягнення частину невідшкодованої суми у розмірі 2 369,50 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі 752/17832/14-ц).

Оцінюючи вимоги ОСОБА_5 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 моральної шкоди у сумі 100 000 грн, слід виходити з того, що потерпіла безсумнівно отримала моральні страждання, які мають бути відшкодованими в порядку та розмірі встановленому законом.

Виходячи з наведених висновків, та розглядаючи заявлені потерпілою вимоги, ураховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, виходячи з принципу зваженості та справедливості, суд дійшов висновку про те, що позивачу відповідно до вказаних міркувань щодо отриманих страждань, рівня втручання та вимушених змін, завдано шкоди, яка судом оцінюється в сумі 25 000 грн і на переконання суду, є цілком рівнозначною та достатньою.

У той же час, суд встановив, що під час судового розгляду обвинуваченим ОСОБА_7 були здійсненні у добровільному порядку дії про відшкодування моральних збитків на загальну суму 9 500 грн, про що свідчить власноручна заява потерпілої, яка долучена до матеріалів справи.

Отже, беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, їх тривалість, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, а також враховуючи, що обвинувачений частково відшкодував спричинену моральну шкоду, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення частково на користь ОСОБА_5 у розмірі 15 500 грн (25 000 - 9 500 = 15 500).

В іншій частині позову про стягнення моральної шкоди суд відмовляє, з урахуванням принципу розумності та справедливості, визначеному ст. 23 ЦК України, позаяк заявлений потерпілою розмір моральної шкоди є завищеним, а стягнута сума на її користь є достатньою сатисфакцією у цьому контректному випадку.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу

Від початку у цивільному позові щодо витрат на професійну правничу допомогу позивач просила про стягнення з цивільного відповідача (обвинуваченого) витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 29 500 грн, зазначаючи, що саме такий розмір витрат очікує понести до завершення розгляду справи.

Кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на таку допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК).

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений з адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відтак, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено Верховним Судом, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження надання потерпілій, себто цивільному позивачу ОСОБА_5 правничої допомоги адвокатом ОСОБА_9 відбувалося на підставі договору про надання правничої допомоги. Упродовж судового розгляду цей адвокат здійснював представництво її інтересів. Адвокат, як представник потерпілої та цивільного позивача підготував позовну заяву, яка була подана до суду про відшкодування шкоди, в тому числі процесуальних витрат на правничу допомогу, а надалі й уточнюючу позовну заявку.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду надано: акт виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги та розрахунок витрат відповідно до якої консультація клієнта ( ОСОБА_5 ) і складення плану дій із захисту її інтересів у справі 3 години оцінена у 6 000 грн; ознайомлення з матеріалами кримінального провадження 4 години у 8 000 грн; складення проекту позовної заяви 3 години у 9 000 грн; складення проекту клопотання про призначення судово-психологічної експертизи 1 година у 4 500 грн; супутні витрати на папір, принтер, телефонний зв`язок пальне тощо у 2 000 грн, тобто разом 29 500 грн.

Між тим, на переконання суду, зазначений час неспівмірний з обсягом наданих послуг і їх кінцевої вартості.

Відповідно до статті 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З урахуванням викладеного заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 29 500 грн. не відповідають критеріям реальності (їхньої дійсності і необхідності) та розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи, сталої судової практики і безумовно є занадто завищеними.

Відтак, на думку суду, 10 000,00 грн буде достатнім відшкодуванням вказаних витрат та є співмірними з наданими послугами.

10. Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Питання щодо долі речових доказів вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення та керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк три роки.

Під час досудового розслідування та судового розгляду обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід не обирався.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту приведення цього вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілої підлягає частковому задоволенню та стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2 369,50 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 500 грн, витрат на правничу допомогу - у розмірі 10 000 грн.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Після набрання вироком законної сили речові докази у провадженні, а саме: оптичний носій із відеозаписом з камер відеоспостереження ломбарду, зберігати у матеріалах провадження; мобільний телефон, повернутий потерпілій, залишити останній як власнику за належністю.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_10