Справа № 731/8/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/306/25
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференціі),

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Варвинського районного суду Чернігівської області від 29 січня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою, яку було винесено під час підготовчого судового засідання з розгляду кримінального провадження, відомості про яке 17 вересня 2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000989 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця селища Варва Варвинського району Чернігівської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця, з середньою освітою, одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше не судимого, по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 135 КК України,

задоволено клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 29 березня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Суд першої інстанції, вказав на те, що кримінальне провадження знаходиться в суді на початковій стадії та дійшов до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, мотивував це рішення, враховуючи тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, з огляду на наявність та продовження існування заявлених у клопотанні прокурора ризиків, які обґрунтовують тримання обвинуваченого під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та обрати щодо його підзахисного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою або визначити йому відповідний розмір застави. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 не перешкоджав та не перешкоджає здійсненню правосуддя, встановлення відповідних обставин кримінального правопорушення, готовий до надання показань, фактів, які б поза розумним сумнівом доводили і свідчили про його причетність до вчинення злочину, погроз стосовно свідків, ухилення від суду стороною обвинувачення не надано. Вказує, що ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності раніше не притягувався та не був причетний до вчинення будь-яких злочинів, має міцні соціальні зв`язки, характеризується виключно позитивно, а тому вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України прокурором не доведені і є всі підстави для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою або визначення йому застави у відповідному розмірі, що в свою чергу здатно забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали подану стороною захисту апеляційну скаргу та просили її задовольнити з вказаних в ній підстав, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 суд не припустився жодних порушень кримінального правопорушення. Під час розгляду клопотання були присутні обвинувачений та його захисник, які висловили свою думку щодо заявленого клопотання.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження, а тому обґрунтованість підозри, коли складений обвинувальний акт і відбувається перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції в розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, зокрема, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 (п`яти) до 10 (десяти) років з конфіскацією майна; може залишати місце свого проживання та не виконувати обов`язки, і не з`являтися до суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на свідків та потерпілих, які йому відомі.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно врахував, що кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, на час вирішення клопотання прокурора тільки було призначено підготовче судове засідання, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням того, що ОСОБА_8 хоча і має місце проживання, проте обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким злочином, що свідчить про наявність обґрунтованих ризиків можливості продовження злочинної діяльності, ухилення від явки до суду.

На час розгляду клопотання прокурора раніше встановлені ризики неналежної поведінки обвинуваченого не зменшились аж настільки, щоб суд мав підстави для обрання іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Викладені захисником доводи не спростовують висновків суду щодо наявності обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого. Всім наведеним в апеляційній скарзі обставинам, неодноразово була надана оцінка, як під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і під час продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу, що і зумовлює однаковість змісту судових рішень, адже ні встановлені ризики, ні відомості про обставини вчинення кримінальних правопорушень, ні дані про особу винного, ні доводи сторони захисту не змінились.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінальних правопорушень, його суспільної небезпечності для інших осіб, об`єктивних обставин, з яких судовий розгляд не завершений, та даних щодо особи обвинуваченого, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Варвинського районного суду Чернігівської області від 29 січня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4