справа № 208/9446/24
№ провадження 1-кс/208/3110/24
УХВАЛА

Іменем України

30 грудня 2024 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ), захисника ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ),

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції клопотання старшого слідчого СУ ГУНП ОСОБА_6 , погоджене прокурором Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах кримінального провадження внесеного в ЄРДР за № 0000030 від 08.01.2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.152, ч.3 ст.301-1 КК України,-

в с т а н о в и в:

Старший слідчий СУ ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 звернулась до суду із клопотанням, погоджене прокурором Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.152, ч.3 ст.301-1 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У клопотанні зазначено, що перебування на свободі підозрюваного, може сприяти його можливим намірам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та інших імовірних потерпілих в цьому кримінальному правопорушенні, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, тобто наявні ризики, визначені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З метою запобігання спробам з боку підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних в цьому кримінальному правопорушенні, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюється, сторона обвинувачення вважає за доцільне застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування наявних ризиків, а саме можливість переховуватись від органу досудового розслідування та суду, є те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч.3 ст. 301-1 КК України, які згідно ст. 12 КК України відносять до категорії особливо тяжких та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним (позбавлення волі від п?яти до дванадцяти років) дає підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування.. Крім того, ОСОБА_4 під страхом суворого покарання може виїхати на тимчасово непідконтрольну владі України територію Донецької, Луганської областей, у зв?язку із проведення активних бойових дій на території Донецької області. Також хочу зазначити, що на теперішній час за місцем мешкання підозрюваного ведуться активні бойові дії, у зв?язку з чим є підстави вважати що на теперішній час ОСОБА_4 не має постійного місця мешкання.

Крім того, ОСОБА_4 раніше судимий за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості, вчиненні у відношенні малолітньої та неповнолітніх осіб, та на теперішній час судимість в установленому законом порядку не знята та не погашена. Тобто, ОСОБА_4 на шлях виправлення не встав, тобто відбувши покарання у вигляді 12 років позбавлення свободи, він перебуваючи на волі продовжив займатися злочинною діяльністю, свою провину не визнає, що обгрунтовує наявність ризику, а саме те, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюється.

Крім того, є підстави вважати, що ОСОБА_4 будучи повідомленим про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 3 ст. 301-1 КК України, під загрозою можливого покарання, може почати впливати на свідків та неповнолітніх потерпілих у цьому кримінальному провадженні, з метою надання ними викривлених свідчень. Орган досудового розслідування вважає, що ОСОБА_4 в подальшому може як у спосіб погроз, підкупу, вмовлянь незаконно впливати на свідків та неповнолітніх потерпілих, оскільки їх показання мають грунтовне значення, а також інших осіб, які на даний час ще не надали органу досудового розслідування покази у кримінальному провадженні, однак їм можливо відомі обставини скоєння злочину. Наявність цього ризику зумовлена тим, що підозрюваний має мотив та можливість вплинути на свідчення свідків та потерпілих, які вже надали покази у кримінальному провадженні, оскільки йому з наданих копій матеріалів кримінального провадження відомі анкетні дані та місця мешкання допитаних у кримінальному провадженні осіб. Крім того, відповідно до ст. 23 КПК України, суд може покласти в основу прийнятого рішення лише ті докази, які ним досліджені безпосередньо, що обґрунтовує наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно враховувати вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відомостей, які б вказували про неможливість перебування підозрюваного в місцях затримання, зокрема, за станом здоров?я не здобуто, а тому вважаємо, що заявлені ризики виправдовують тримання особи під вартою.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, неможливість застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_4 у вигляді застави, пов?язана з тим, що він вчинив особливо тяжкий злочин із застосуванням насильства, тому слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначити розмір застави у даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив особливо тяжкі злочини передбачені ч. 3 ст. 152, ч.3 ст. 301-1 КК України, вважаємо за доцільне продовжити застосування до підозрюваного міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, що забезпечить належне виконання процесуальних обов?язків з боку підозрюваного.

Прокурор у судовому засіданні прохав клопотання задовольнити, враховуючи викладені у клопотанні обставини.

Підозрюваний в судовому засіданні зазначив відомості щодо стану свого здоров`я, прохав прийняти рішення на розсуд суду.

Захисник в судовому засіданні підтримав позицію підзахисного, прохав вирішити питання на розсуд суду.

Слідчий суддя, вислухавши сторони, вивчивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

В судовому засідання встановлено, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч.3 ст. 301-1 КК України.

08.11.2024 р. Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 05.01.2025 року, включно.

30.12.2024 слідчим суддею Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000030 від 08 січня 2024 року до 6 (шести) місяців, тобто до 13.03.2025 року.

На цей час, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_4 , спливає.

ОСОБА_4 , діючи умисно, будучи раніше судимим за злочини передбачені ч. 2 та ч. 3 ст. 153 КК України, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, на початку липня 2024 року, більш точна дата в ході досудового розслідування не встановлена, познайомився при невстановлених в ході досудового розслідування обставинах та місці з неповнолітнім ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який має скрутне життєве становище та не має належного соціального забезпечення. Після чого, шляхом обману, для досягнення своєї мети, пропонуючи неповнолітньому ОСОБА_7 їжу, напої, гроші та допомогу у скрутних становищах, запросив до свого місця мешкання, а саме за адресою АДРЕСА_1 на що останній надав свою згоду.

Так, 23.07.2024 приблизно о 20 годині 00 хвилин, неповнолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прибув до місця мешкання ОСОБА_4 , де вони разом почали вести бесіди на побутові теми, їсти та за пропозицією ОСОБА_4 вживати спиртні напої. Після вживання спиртних напоїв неповнолітньому ОСОБА_7 стало зле, в ході чого останній ліг на ліжко в кімнаті та заснув.

В той же день, приблизно о 23 годині 00 хвилин ОСОБА_4 діючи умисно, противоправно, будучи раніше судимим за злочини передбачені ч. 2 та ч. 3 ст. 153 КК України, реалізуючи свій злочинний намір спрямований на задоволення своєї статевої пристрасті з неповнолітнім ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що останній перебуває у стані алкогольного сп?яніння та не може здійснити опір, використовуючи його безпорадний стан, посягаючи на статеву свободу і недоторканність, нормальний розвиток неповнолітнього ОСОБА_7 , вчинив з останнім дій сексуального характеру, пов?язані із анальним проникненням в тіло неповнолітнього ОСОБА_7 з використанням геніталій без добровільної його згоди.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні дій сексуального характеру, пов?язаних із анальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій без добровільної згоди неповнолітньої потерпілої особи, вчиненого особою раніше судимою за злочини передбачені ст. 153 КК України (згвалтування), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Зібраними у ході досудового розслідування доказами встановлено, що ОСОБА_4 , 23.07.2024 приблизно о 23.50 годині, перебуваючи за адресою свого мешкання, а саме адресою АДРЕСА_1 , разом із неповнолітнім потерпілим ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що останній перебуває у стані алкогольного сп?яніння та не може здійснити опір, використовуючи його безпорадний стан, посягаючи на статеву свободу і недоторканність, нормальний розвиток неповнолітнього ОСОБА_7 , після того як вчинив з останнім дій сексуального характеру, з використанням геніталій без добровільної його згоди, вирішив створити за його участю дитячу порнографію, для подальшого зберігання та розповсюдження.

Далі, ОСОБА_4 маючи умисел на виготовлення та розповсюдження дитячої порнографії, порушуючи суспільну мораль, тобто систему етичних норм, правил поведінки, що склалися у суспільстві на основі традиційних духовних і культурних цінностей, усупереч Закону України «Про захист суспільної моралі» від 20.11.2003 року № 1296-IV в редакції від 17.03.2021, Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства, ратифікованої 20.06.2012, та Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III в редакції від 17.03.2021, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, протиправно із застосуванням свого мобільного телефону «TECHO SPARK 6GO» модель TECNO KE5, використовуючи безпорадний стан потерпілого ОСОБА_7 , без його згоди, ввів свій статевий орган до ротової порожнини потерпілого, після чого здійснив фотозйомку вказаних дій на мобільний телефон та зберіг вказане фото у пам?яті телефону, тим самим виготовив фотопродукцію порнографічного характеру, що містить дитячу порнографію.

У подальшому у липні 2024 року (точну дату та час слідством не встановлено) ОСОБА_4 із застосуванням мобільного телефону, за допомогою месенджера «Viber», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, розповсюдив виготовлену ним фото продукцію порнографічного характеру за участі неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 , невстановленим у ході досудового розслідування особам.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчинені умисних дій, які виразились у виготовлені, розповсюдженні та примушуванні неповнолітньої особи до участі у створенні дитячої порнографії, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 301-1 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні вказаних інкримінованим їм кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності, а саме: протоколи допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; протоколами впізнання за фотознімками ОСОБА_4 ; протоколи огляду мобільного телефону ОСОБА_4 ; протоколи проведених негласних слідчих (розшукових) дій, заяви потерпілого, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 в порядку ст. 225 КПК України; протоколами допитів в якості свідків понятих, які були присутні при проведенні слідчих дії;

висновком судової мистецтвознавчої експертизи 28.09.2024; матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій про результати фіксування злочину ОСОБА_4 ; вилученими речовими доказами та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Вирішуючи питання про продовження строку обраного запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 слідчий суддя враховує, що заявлені ризики при обранні запобіжного заходу не змінилися.

При вирішенні вказаного питання судом приймалось до уваги те, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя, тяжкість можливих наслідків уникнення від слідства і серйозність пред`явленого обвинувачення, необхідність попередити тиск на свідків. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний та соціальний стан особи.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчинення особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так у рішенні ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (пункті 175) зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також див. рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, SeriesA, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

При розгляді вказаного клопотання, суд виходить з того, що в наявності обґрунтована підозра про вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч.3 ст. 301-1 КК України, та на даній стадії слідчий суддя не надає оцінку доказам щодо їх достатності та допустимості.

Суд вважає реальними, обґрунтованими та доведеними заявлені прокурором ризики переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків по кримінальному провадженню, експертів, на особу яка була залучена до конфіденційного співробітництва та проведення інших негласних слідчих (розшукових) дій, незаконно впливати на інших осіб які причетні до вказаного кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжити вчиняти кримінальне правопорушення.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи, що санкція ч. 3 ст. 332 КК України передбачає покарання строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, суд не вбачає іншої можливості запобігти ризику переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків по кримінальному провадженню, експертів, на особу яка була залучена до конфіденційного співробітництва та проведення інших негласних слідчих (розшукових) дій, незаконно впливати на інших осіб які причетні до вказаного кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, ніж тримання його під вартою.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає обґрунтованим клопотання прокурора про необхідність обрання щодо обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29.09.2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Жоден з більш м`яких запобіжних заходів, на переконання суду, не здатен в повній мірі нівелювати визначені вище ризики, а саме не зможе утримати ОСОБА_4 від переховування від органів досудового розслідування, незаконного впливу на свідків по кримінальному провадженню, експертів, та проведення інших негласних слідчих (розшукових) дій, незаконного впливу на інших осіб які причетні до вказаного кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжити вчиняти кримінальне правопорушення.

Згідно з п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко при проти України», суворість покарання , яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду.

Викладене у сукупності дає підстави для задоволення клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 176-179, 182, 184, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя-

п о с т а н о в и в:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП ОСОБА_6 , погоджене прокурором Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах кримінального провадження внесеного в ЄРДР за № 0000030 від 08.01.2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.152, ч.3 ст.301-1 КК України, задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів до 27 лютого 2025 р. включно, без визначення розміру застави.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1