Справа № 467/395/25
Провадження № 1-в/467/99/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.04.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Арбузинка подання в.о.начальника державної установи «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» ОСОБА_4 про звільнення від покарання на підставі ч.2 ст. 74 КК України засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Жеребково Ананіївського району Одеської області, засудженого вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 травня 2024 року за ч.4 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України з застосуванням ч.1 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі

В С Т А Н О В И В:

В.о.начальника державної установи «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про звільнення від покарання на підставі ч.2 ст. 74 КК України щодо засудженого ОСОБА_5 , мотивуючи своє клопотання тим, що засуджений відбуває покарання у державній установі «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» з 11 лютого 2025 року згідно вирокуПервомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 травня 2024 року. 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких Законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року за № 3886-1Х. Нині викрадення чужого майна є кримінально караним, якщо його вартість становить понад два неоподаткованих мінімуми доходів громадян. Матеріальний збиток, спричинений засудженим згідно вироку суду від 30 травня 2018 року не перевищує двох неоподаткованих мінімуми доходів громадян. Таким чином, дії засудженого підпадають під дію ч.2 ст. 51 КпАП України, а не під дію КК України.

Представник колонії у судове засідання не з`явився.

Засуджений у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи.

Прокурор в судовому засіданні прохав на підставі ч.2 ст. 74 КК України звільнити засудженого від покарання, призначеного вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 30 травня 2018 року, вважати його засудженим вироком Любашівського районного суду Одеської області від 07 травня 2024 року за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі та остаточно засудженим вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 травня 2024 року з урахуванням ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області від 12 березня 2025 року за ч.4 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України з застосуванням ч.1 ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 1 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Початок строку покарання: 28 січня 2024 року. Кінець строку: 28 січня 2030 року.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 травня 2024 року ОСОБА_5 засуджений за ч.4 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України з застосуванням ч.1 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі. Ухвалено строк відбування покарання рахувати з 28 січня 2024 року, в строк відбуття покарання зараховано час перебування під вартою у період з 28 січня 2024 року до набрання вироком законної сили.

Згідно вироку суду останній здійснив викрадення чужого майна у листопаді 2023 року у розмірі 5700 грн. 87 к., 24 січня 2024 року у розмірі 4207 грн. 64 к., вчинив замах на викрадення майна 28 січня 2024 року у розмірі 3665 грн. 26 к.

Крім того, вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 30 травня 2018 року ОСОБА_5 засуджений за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

Згідно вироку суду останній здійснив викрадення чужого майна у вересні 2017 року у розмірі 1058 грн.

Також, вироком Любашівського районного суду Одеської області від 07 травня 2024 року ОСОБА_5 засуджений за ч.3 ст. 185 КК України з застосуванням ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Ухвалено строк відбування покарання рахувати з 07 травня 2024 року.

Згідно вироку суду останній здійснив викрадення чужого майна 13 листопада 2018 року у розмірі 1950 грн. 83 к.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 12 березня 2025 року у порядку виконання вироку суду визначене остаточне покарання засудженому за наявності вироків Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 травня 2024 року та Любашівського районного суду Одеської області від 07 травня 2024 року з застосуванням ч.4 ст. 70 КК України у виді 6 років позбавлення волі.

На час, до якого відносяться інкриміновані засудженому діяння, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за викрадення чужого майна» №1449-VI від 04.06.2009 (далі - Закон України №1449-VI від 04.06.2009), згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

У нормах КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009 року у 2017, 2018, 2023, 2024 роках на час, до якого відносяться інкриміновані обвинуваченому діяння згідно вироків суду, крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 160, 176.2, 268.4, 302.8 грн. Якщо вартість викраденого майна перевищувала вказані суми, то наставала кримінальна відповідальність.

З 09.08.2024 року набув чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024 року, яким статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції. Зокрема, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 3886-IX від 18.07.2024 року, чинній з 09.08.2024 року, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст. 4 КК України).

Згідно із ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна, вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи зазначені зміни до законодавства, а також положення наведеної вище ч.2 ст. 4 КК України та ч.1 ст.5 КК України, таємне викрадення чужого майна вартістю до 1600 грн., 1762 грн., 2684 грн., 3028 грн. на час, до якого відносяться інкриміновані засудженому діяння (2019- 2021 роки), кваліфікувалися б за ч. 1 ст. 51 КУпАП, як дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, а таємне викрадення чужого майна вартістю понад вказані суми - за ч.1 ст.185 КК України (крадіжка), а за наявності кваліфікуючих ознак (наприклад вчинення повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаної з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище) - за відповідною частиною статті 185 КК України.

За таких обставин, враховуючи часткову декриміналізацію, введену новим Законом, на підставі ст.ст. 5, 74 України, суд вважає необхідним звільнити засудженого від покарання, призначеного вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 30 травня 2018 року. З вироку Любашівського районного суду Одеської області від 07 травня 2024 року підлягає виключенню покарання, призначене на підставі ст. 71 КК України.

ОСОБА_5 слід остаточно вважати засудженим вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 травня 2024 року з урахуванням ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області від 12 березня 2025 року за ч.4 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України з застосуванням ч.1 ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 537-539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Подання начальника державної установи «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» ОСОБА_7 звільнення від покарання на підставі ч.2 ст. 74 КК України засудженого ОСОБА_5 задовольнити.

Звільнити на підставі ч.2 ст. 74 КК України ОСОБА_5 , засудженого вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 30 травня 2018 року від покарання, призначеного вироком суду за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

Вважати ОСОБА_5 засудженим вироком Любашівського районного суду Одеської області від 07 травня 2024 року за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_5 остаточно засудженим вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 травня 2024 року з урахуванням ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області від 12 березня 2025 року за ч.4 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України з застосуванням ч.1 ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі.

На підставі ст. 72 КК України строк відбування покарання рахувати з 28 січня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів з дня її оголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1