Справа № 221/695/22
Провадження № 1-кп/204/406/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2025 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

за участю обвинуваченої: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро кримінальне провадження №0000029, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 січня 2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у м. Сватове, Луганської області, громадянки України, з середню освітою, незаміжньої, військовослужбовець військової служби за контрактом, яка проходить військову службу на посаді електрика 2 відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки ремонтного взводу ремонтної роти бронетанкового озброєння і техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», на даний час проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді електрика 2 відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки ремонтного взводу ремонтної роти бронетанкового озброєння і техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції У країни, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст.1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст.ст. 11, 12, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 15 листопада 2021 року, тобто в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов?язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, вчинила самовільне залишення підрозділу військової частини НОМЕР_1 , який тимчасово дислокувався на території Міжнародного центру миротворчості та безпеки, розташованого у АДРЕСА_2 , а вільний час використовувала на власний розсуд за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не пов?язуючи його із виконанням обов?язків з військової служби, до моменту самостійного прибуття 19 січня 2022 року до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_3 та фактичного припинення вчинення нею триваючого кримінального правопорушення.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, визнала у повному обсязі, заявила про щире каяття у вчиненому і повністю підтвердив обставини, зазначені в обвинувальному акті. Просила провести розгляд справи відповідно до ст.349 КПК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

В судовому засіданні встановлено, що викладені фактичні обставини справи ніким не оспорюються, обвинувачена та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих фактичних обставин і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, тому суд дослідив лише письмові матеріали, що характеризують особу обвинуваченої.

Інші докази, здобуті в ході досудового слідства не досліджувались в судовому засіданні, у зв`язку з визначенням порядку та об`єму дослідження доказів, передбаченому ч.3 ст. 349 КК України, оскільки свідчення ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та ніким не оспорюються.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_4 у самовільному залишенню місця служби, вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_4 покарання судом враховуються вимоги, передбачені ч.1 ст. 65 КК України, а саме, суд призначає покарання у межах санкції ч.4 ст.407 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченої, обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченої.

Судом встановлено, що обвинувачена раніше не судима, вчинила тяжкий злочин, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. Обставинаою, що пом`якшує покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, суд враховує щире каяття обвинуваченої. Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Підстав для призначення обвинуваченій покарання з застосуванням положень ст. 69 КК України суд не вбачає, оскільки будь-яких обставин, які б суттєво знижували тяжкість вчиненого кримінального правопорушення по даному кримінальному провадженню не встановлено.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим виправлення обвинуваченій ОСОБА_4 при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі, але без ізоляції від суспільства, із застосуванням звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України та з покладанням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки цього буде достатньо для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню не обирався.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 369-371, 373-376, 394 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинувачену ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо вона в період іспитового строку одного року не вчинить нового злочину і буде виконувати покладені на неї обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України, зобов`язати обвинувачену ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а при оскарженні вироку - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку суду не пізніше наступного дня після ухвалення вироку направляється учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1