Справа № 466/6982/24
Провадження № 1-кс/461/1842/25
27.03.2025 року. м. Львів.
Суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
обвинуваченої ОСОБА_3 (відеоконф.)
захисника адвоката ОСОБА_4 (відеоконф.)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові заяву адвоката ОСОБА_4 про відвід судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_5 , -
24.03.2025 р. автоматизованою системою документообігу суду судді ОСОБА_1 розподілена для розгляду заява адвоката ОСОБА_4 про відвід судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_5 від розгляду кримінального провадження № 466/6982/24.
У заяві про відвід адвокат ОСОБА_4 посилається на те, що суддя ОСОБА_5 під час розгляду кримінального провадження вчинив тиск на обвинувачену ОСОБА_3 , кричав на неї та виявляв ознаки поведінки, яка ставить під сумнів його неупередженість, тоді як відносно інших учасників цей суддя такої поведінки не допускав. Також захисник зазначає про свою незгоду з процесуальними діями та рішеннями судді ОСОБА_5 під час розгляду вищезазначеного кримінального провадження.
У судове засідання суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_5 не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи.
У судовому засіданні в режимі відеоконференції адвокат ОСОБА_4 заяву про відвід судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_5 підтримала з мотивів, наведених у ній. Просила таку задоволити.
Обвинувачена ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала доводи свого захисника.
Прокурор, потерпілий та представник потерпілого у судове засідання не з`явилися. Належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи.
Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши заяву про відвід, суд приходить до наступного висновку.
Можливість неупередженого та об`єктивного розгляду справи є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на розгляд та вирішення справи незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. З метою дотримання цієї гарантії, за наявності підстав, передбачених статтями 75 та 76 КПК України, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Відвід повинен бути вмотивованим (ст. 80 КПК України).
Приписами статті 75 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.
У постанові Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2017 «Про незалежність судової влади», яка по суті є відображенням сталої судової практики, зазначено, що суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.
Положення п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 (схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН № 2006/23 27.07.2006) орієнтують на те, що суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Відповідно до п. 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення.
В той же час, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Також у пункті 66 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочан проти України» (заява N 7577/02) від 03.05.2007 зазначено, що «безсторонність», в сенсі пункту 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності суддів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.
Відповідно до частини 1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійснені правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону. Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення, крім випадків, встановлених законом (ст.ст.126,129 Конституції України).
Згідно із зазначеними положеннями Конституції України рішення судді і відповідно до цього дії або бездіяльність суддів у питаннях здійснення правосуддя (пов`язані з підготовкою, розглядом справ в судових інстанціях, перевіркою справ в апеляційному і касаційному порядку, звернення рішення до виконання, тощо) можуть оскаржуватися в чинному в даний час порядку, а не шляхом оскарження їх в інший суд першої інстанції. Таке оскарження порушувало б і принцип незалежності суддів, і заборону втручання у вирішенні справ належним судом.
Як зазначив Конституційний суд України в своєму рішенні від 23 травня 2001 №6-рп/2001 судоустрій і судочинство визначаються виключно законом України. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідно процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення розгляду справи у першій інстанції та прийняття по них судових рішень належить до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.
В п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 13.06.2007 р. «Про незалежність судової влади» зазначено наступне.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.
З суті заяви про відвід вбачається фактична незгода адвоката ОСОБА_4 з процесуальними діями та рішеннями судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_5 . Ці обставини, на думку захисника, викликають сумніви в неупередженості останнього.
Проте КПК України передбачає порядок перевірки законності процесуальних дій судді і постановлених ним процесуальних рішень, а також порядок їх оскарження у передбачених законодавством випадках. До компетенції судді суду першої інстанції не відноситься вирішення питання щодо законності процесуальних дій і процесуальних рішень іншого судді тієї ж судової інстанції.
Тому суддя Галицького районного суду міста Львова, який розглядає заяву про відвід, не має повноважень вирішувати законність процесуальних дій і процесуальних рішень судді ОСОБА_5 .
Також до компетенції судді Галицького районного суду міста Львова, який розглядає заяву про відвід, не відноситься можливість надавати правову оцінку поведінці судді ОСОБА_5 під час розгляду останнім кримінального провадження.
Таким чином, відсутні обставини, які викликають сумнів у неупередженості судді ОСОБА_5 . Ним не допускались такі порушення чи зловживання при розгляді справи, які б могли свідчити про порушення ним принципів змагальності та свободи в поданні сторонами своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, чи рівності сторін, які б могли свідчити про очевидність майбутнього судового рішення, або про його упередженість.
Заява про відвід судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_5 не містить передбачених ст.ст.75,76 КПК України правових підстав для відводу.
Тому заява про відвід не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 75, 76, 81 КПК України, суддя, -
Відмовити в задоволенні заяви адвоката ОСОБА_4 про відвід судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1