Справа № 233/7868/23
Провадження № 1-кп/932/659/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська кримінальне провадження №0000173 від 18.08.2023, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2024 року вищезазначене кримінальне провадження було призначено до підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КПК України якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 цього Кодексу, суд проводить підготовку до судового розгляду.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні зазначив, що справа підсудна Бабушкінському районному суду м. Дніпропетровська, підстав для закриття кримінального провадження не вбачається, угод не укладено, обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, просив призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за участю сторін кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти призначення справи до судового розгляду, посилаючись на раніше подані ним клопотання про визнання обвинувального акта таким, що не відповідає вимогам КПК України та клопотання про закриття кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , просила суд повернути обвинувальний акт прокурору, посилаючись на раніше подане клопотання.

Щодо клопотання сторони захисту про виклик та допит свідків прокурор не заперечував. Проте пояснив суду, що на досудовому слідстві обвинувачений із таким клопотанням не звертався, а тому сторона обвинувачення не може встановити чи є дійсно ці свідки. Окрім того, питання про допит свідків повинно вирішуватись під час розгляду справи по суті, а тому прокурор просить суд відмовити у клопотанні про допит свідків як передчасно поданому.

Заслухавши позиції сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт та подані стороною захисту клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Так, у своєму клопотанні про повернення обвинувального акта захисник зазначає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам статті 291 КПК України, з огляду на наступне.

В обвинувальному акті є формальне зазначення викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, яке не містить об`єктивну сторону складу кримінального правопорушення за частиною 1 статті 258-3 КК України, а саме відсутні відомості про самі діяння обвинуваченого, його участь у терористичній організації «донецька народна республіка» або «славянський полк», чим це підтверджено, наявність його статусу, які на нього покладалися обов`язки, період його перебування у зазначеній терористичній організації, чи створювали дії обвинуваченого ОСОБА_7 небезпеку для життя чи здоров`я людей або заподіювали значну майнову шкоду чи інші тяжкі наслідки.

Обвинувальний акт не містить фактичних обставин кримінального правопорушення за ознаками злочину ч. 1 ст. 258-3 КК України як створення терористичної групи чи організації або участь у неї.

Крім того, в обвинувальному акті не зазначено мотив і мету вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 , що, у відповідності до ст. 91 КПК України - є обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

У формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 відсутній виклад фактичних обставин, які є кримінально-караними, та відповідають складу злочину за частиною 1 ст. 258-3 КК України, які підтверджуються конкретними доказами його участі в терористичній організації «днр».

Також, не підтверджено доказами отримання грошової винагороди ОСОБА_7 за здійснення агітаційної діяльності, спрямованої на пошук та залучення осіб до вступу (вербування) до незаконних збройних формувань «донецької народної республіки» чи продовження злочинного умислу участі в терористичній організації «днр».

З огляду на викладене, захисник ОСОБА_6 просить суд повернути обвинувальний акт прокурору.

Дослідивши клопотання сторони захисту, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у його задоволенні у зв`язку із наступним.

Частина 1 статті 258-3 КК України визначає злочином створення терористичної групи чи терористичної організації, керівництво такою групою чи організацією або участь у ній, а так само організаційне чи інше сприяння створенню або діяльності терористичної групи чи терористичної організації.

Правильне відображення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, виражених у формулюванні обвинувачення, але і для реалізації прав обвинуваченого на захист та для дослідження в суді обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Дослідження змісту обвинувального акта свідчить про те, що в ньому викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, тобто вказано, що саме встановлено досудовим розслідуванням, що відповідає положенням п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому відсутні підстави вважати, що обвинувальний акт не відповідає зазначеній вимозі КПК України.

Конкретність обвинувачення є оціночною категорією та може бути перевірена лише в ході судового розгляду справи, адже на стадії підготовчого судового засідання суд не може давати оцінку кваліфікації дій обвинуваченого, доказам чи фактичним обставинам кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Так, обвинувальний акт містить посилання на те, що ОСОБА_7 , добровільно вступив не пізніше березня 2014 року до терористичної організації «донецька народна республіка» у т. зв. «славянский полк». Перебуваючи у складі вказаного незаконного збройного формування, ОСОБА_7 виконував обов`язки пов`язані із здійсненням контрольно-пропускного режиму (перевірка документів, що посвідчують особу, здійснення огляду транспортних засобів, особистих речей громадян тощо) на блокпості, розташованому на виїзді/в`їзді у м. Костянтинівка Донецької області у напрямку м. Донецьк, що перебував під координуванням представників російської федерації.

У подальшому, в період з квітня до травня 2015 року ОСОБА_7 з метою отримання грошової винагороди, здійснював агітаційну діяльність, спрямовану на пошук та залучення осіб до вступу (вербування) до незаконних збройних формувань «донецької народної республіки» шляхом розповсюдження листівок, проведення роз`яснювальних бесід тощо серед мешканців м. Костянтинівка Донецької області та розміщення публікацій у соціальній мережі «Вконтакте» під іменем « ОСОБА_8 » у спільнотах « ОСОБА_9 » та « ОСОБА_10 ».

З огляду на п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України прокурор викладає фактичні обставини, які він вважає встановленими в обвинувальному акті для визначення дій, які вчинив обвинувачений, спрямованості умислу, мотивів, часу, місця та способу вчинення злочину, тому немає перешкод для призначення справи до судового розгляду.

До того ж, з`ясування обставин справи, в тому числі, щодо конкретних дій, які вчинив обвинувачений, спрямованості умислу, часу, місця, мотиву та способу вчинення злочину, його статус, які покладалися обов`язки, а також перевірка цих обставин доказами є наступною стадією судового провадження і не є завданням підготовчого судового засідання.

Разом з тим, обставини, які відповідно до частини першої ст. 91КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив та мета вчинення кримінального правопорушення, викладено чітко і конкретно.

Наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, у зв`язку з чим, конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні не викликає сумнівів.

Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про визнання обвинувального акта таким, що не відповідає вимогам КПК України.

У своєму клопотанні обвинувачений посилається на те, що правова кваліфікація статті за якою його обвинувачують не відповідає фактичним обставинам викладеним в обвинувальному акті. Так, ОСОБА_7 обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, тобто в участі у терористичній організації, проте виклад фактичних обставин кримінального провадження у цьому ж обвинувальному акті підпадає під ст. 260 КК України, а саме участь у незаконних збройних формуваннях, про що саме сторона обвинувачення зазначає у вказаному обвинувальному акті.

Разом із цим, обвинувачений ОСОБА_7 у своєму клопотанні заперечує частину викладених обставин справи, які зазначені в обвинувальному акті, а саме заперечує факт того, що в період з квітня до травня 2015 року останній здійснював агітаційну діяльність, спрямовану на пошук та залучення осіб до вступу у незаконні збройні формування так званих «днр» шляхом розповсюдження листівок, проведення роз`яснювальних бесід серед мешканців міста Костянтинівка та розміщував публікації у соціальній мережі «Вконтакте» під ім`ям « ОСОБА_8 ».

На рахунок викладених обставин ОСОБА_7 зазначає, що в зазначений період часу, а саме у травні 2015 року, він проходив військову службу у лавах Збройних Сил України та перебував у навчальному центрі, який знаходиться у Чернігівській області, що виключає можливість проведення ним будь-яких злочинних діянь за якими він обвинувачується. Також, ОСОБА_7 посилається на те, що стороною обвинувачення не було зібрано достатньо доказів щодо обставин, які викладені в обвинувальному акті, а досудовим слідством, у свою чергу, не було перевірено належним чином.

Разом із цим, обвинувачений ОСОБА_7 посилається на те, що згідно з обвинувальним актом будь-які потерпілі відсутні, шкоди та наслідків немає, тобто відсутній причинно-наслідковий зв`язок, що само собою виключає злочин як такий.

У своєму клопотанні ОСОБА_7 також зазначає, що справу щодо нього навмисно затягують, оскільки попередній його правозахисник, який подав заяву до ДБР був мобілізований, а коли справа щодо ОСОБА_7 підходила до фінального етапу розгляду змінилось два склади суду і справу було передано до Дніпропетровського суду.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно зі ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

При цьому, суд може повернути обвинувальний акт прокурору виключно з підстав невідповідності форми чи змісту такого обвинувального акта положенням ст. 291 КПК України.

У пункті 1 свого клопотання обвинувачений ОСОБА_7 посилається, зокрема, на неправильну кваліфікацію злочину за викладеними в обвинувальному акті обставинами, а саме на те, що злочин, який йому інкримінують підпадає під кваліфікацію статті 260 КК України (участь у незаконних збройних формуваннях), замість ч. 1 ст. 258-3 КК України (участь у терористичній організації, сприяння діяльності терористичної організації).

Відповідно до положень ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 337 КПК України під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

Необхідно наголосити, що суд не може вказувати прокурору як викласти формулювання обвинувачення або удосконалити фактичний виклад обставин, як і не вправі спонукати прокурора до корегування обвинувального акта, внесення до нього змін, у тому числі щодо фактичних обставин інкримінованого злочину та інших обставин, які підлягають доказуванню під час судового розгляду. В обвинувальному акті викладається те обвинувачення, яке прокурор вважає встановленим. У свою чергу, судовий розгляд може здійснюватися лише в межах висунутого обвинувачення, тому дослідження судом обставин про які зазначає прокурор в обвинувальному акті є предметом розгляду в судовому засіданні кримінального провадження по суті, а первісне їх зазначення в процесуальному рішенні - обвинувальному акті є прерогативою прокурора.

З огляду на таке, на стадії підготовчого судового засідання вирішення питання щодо зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 є передчасним та таким, що не ґрунтується на положеннях чинного КПК України.

Також, у своєму клопотанні, а саме у пунктах 2 4, обвинувачений заперечує викладені в обвинувальному акті обставини, зазначає про відсутність складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, та звертає увагу суду, що досудовим розслідуванням та стороною обвинувачення не були зібрані достатні, належні та допустимі докази, які дозволяли б висунути обвинувачення ОСОБА_7 , а ті докази, що наявні не можуть слугувати для притягнення останнього до кримінальної відповідальності за інкримінованою йому статтею.

Щодо вказаних тверджень обвинуваченого суд зазначає, що чинним кримінально-процесуальним законодавством, а саме ст. 314 КПК України, визначений чіткий імперативний перелік процесуальних дій, які суд повинен зробити завершуючи стадію підготовчого судового провадження. Так, обставини на які посилається обвинувачений, у своєму клопотанні є предметом розгляду справи по суті під час дослідження матеріалів кримінального провадження, визначення належності та допустимості доказів, які були зібрані під час досудового розслідування та встановлення наявності або відсутності складу інкримінованого кримінального правопорушення обвинуваченому.

Тобто, на даній стадії судового провадження твердження обвинуваченого є передчасними та такими, що можуть братися до уваги судом лише під час розгляду справи по суті та прийняття остаточного рішення у справі.

У пункті 5 свого клопотання обвинувачений посилається на навмисне затягування справи та зміну складу суду, яка відбувалася вже двічі, що порушує розумні строки розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.12.2023 року було визначено початковий склад суду у Костянтинівському міськрайонному суді Донецької області.

18 січня 2024 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області було призначено справу за обвинуваченням ОСОБА_7 до судового розгляду.

23 вересня 2024 року було визначено повторний склад суду Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області у зв`язку із направленням судді у відрядження.

24 жовтня 2024 року вищезазначене кримінальне провадження було прийнято Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська у зв`язку із зміною територіальної підсудності справ Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 10.10.2024 № 2994/0/15-24. Того ж дня було здійснено автоматизований розподіл справи між суддями Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Отже, аналізуючи зазначені організаційно-розпорядчі документи, суд звертає увагу обвинуваченого, що зміна складу суду відбувалась у зв`язку із організацією належним чином роботи суду, враховуючи, в тому числі діючий воєнний стан на території України, що також не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

Отже, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим при складанні, а прокурором при перевірці та затвердженні обвинувального акта були дотримані вищевказані вимоги кримінального процесуального закону, а сам обвинувальний акт цілком відповідає вимогам, встановленим ст. 291 КПК України.

За таких обставин суд вважає, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам чинного кримінально-процесуального кодексу, суттєвих порушень, за яких суд має повернути обвинувальний акт прокурору, судом не встановлено.

Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження.

У своєму клопотанні обвинувачений посилається на статтю 3 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» якою передбачено, що держава гарантує відповідно до закону недопущення кримінального переслідування, притягнення до кримінальної, адміністративної відповідальності та покарання осіб - учасників подій на території Донецької, Луганської областей.

Статтею 3 Закону також визначено, що органам влади та їх посадовим (службовим) особам, підприємствам, установам, організаціям усіх форм власності забороняється дискримінація, переслідування та притягнення до відповідальності осіб з приводу подій, що мали місце у Донецькій, Луганській областях.

З урахуванням викладеного, обвинувачений ОСОБА_7 просить суд припинити кримінальне переслідування його за інкримінований йому злочин, передбачений ч. 1 ст. 258-3 КК України шляхом негайного закриття кримінального провадження та звільнення його з-під варти.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Отже, аналізуючи вище наведену норму кримінально-процесуального законодавства, суд дійшов висновку про неможливість закриття кримінального провадження на підставі статті 3 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей», оскільки процесуальний порядок закриття на підставі такої статті не визначений чинним законодавством.

Також, суд звертає увагу обвинуваченого, що статтею 3 Закону на яку посилається ОСОБА_7 , не розкрито зміст та суть подій на території Донецької та Луганської областей, за які особи-учасники не можуть бути піддані кримінальному переслідуванню, не розкритий час у якій могли бути вчиненні такі події, а також не вказані діяння за які особи-учасники не можуть бути притягнуті до кримінальної відповідальності.

Щодо клопотання обвинуваченого про долучення свідків сторони захисту.

У своєму клопотанні обвинувачений посилається на певний перелік свідків, які він вважає за необхідне встановити, викликати та допитати у судовому засіданні з боку сторони захисту.

Як передбачено кримінально-процесуальним кодексом, визначення обсягу доказів, які необхідно суду дослідити, віднесено на стадію розгляду кримінального провадження по суті.

Так, дане клопотання викладено обвинуваченим неналежним чином, зважаючи на те, що з нього неможливо встановити ідентифікаційні ознаки осіб, для їх виклику в судове засідання - відсутні ім`я та по батькові свідків, в деяких випадках вказано лише посаду осіб (місце роботи), без зазначення їх прізвища, ім`я та по батькові, посади зазначених осіб викладені неповно, місце знаходження їх робочих місць також повно не вказано. З даного клопотання неможливо встановити, хто з цих свідків був допитаний під час досудового розслідування, а кого обвинувачений заявляє для допиту самостійно. Окрім цього, прохальна частина викладена некоректно, оскільки обвинувачений просить суд «зобов`язати відповідні органи розшукати з метою долучення як свідків сторони захисту», тобто не йде мова безпосередньо про допит свідків, а про їх «долучення». Суд вважає, що на даному етапі судового провадження таке клопотання обвинуваченого є передчасним, зважаючи на те, що наразі проводиться підготовче судове засідання, і в розпорядженні суду будь-які докази на підтвердження чи спростування обвинувачення відсутні.

Отже, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання про виклик та долучення свідків сторони захисту.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт та додатки до нього, дійшов висновку про можливість призначення справи до судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КПК України якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 цього Кодексу, суд проводить підготовку до судового розгляду.

Справа підсудна Бабушкінському районному суду м. Дніпропетровська.

Обвинувальний акт складено з дотриманням положень ст. 291 КПК України.

Підстави для прийняття рішень, передбачених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України - відсутні, тож слід призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні колегіально у складі трьох суддів.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , підтримавши обґрунтування, правові підстави та ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор зазначив, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованими, доведеними, такими, що продовжують існувати та не зменшилися, у зв`язку із тим, що обвинувачений спроможний:

1) переховуватись від суду, враховуючи, що обвинувачений не працює, не має постійного заробітку та під загрозою можливого застосування покарання, передбаченого санкцією інкримінованої йому статті (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України);

2) незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, враховуючи, що свідки проживають у тому ж місті, в якому проживав обвинувачений та де вчинив кримінальне правопорушення, а саме у місті Костянтинівка (п. 3 ч. 1. ст. 177 КПК України);

3) вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, введений воєнний стан на території України через вторгнення збройних сил російської федерації на територію України (п. 5 ч.1 ст.177 КПК України).

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання із зазначених вище підстав та просив його задовольнити.

Обвинувачений у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що зазначені прокурором ризики необґрунтовані. З травня 2015 року він проходив службу у Збройних Силах України, у 2022 році добровільно мобілізувався до лав Збройних Сил України. З 2014 року обвинувачений мав активний спосіб життя, мав сім`ю, дружину, від правоохоронних органів не переховувався, предметом їх зацікавленості не був. Окрім того, співпрацював зі слідством, оскільки інкримінованого кримінального правопорушення не скоював.

Захисник підтримала позицію обвинуваченого, просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора, оскільки ризики необґрунтовані, а обвинувачення є недоведеним. Обвинувачений продовжував жити своє життя та до подій викладених в обвинувальному акті не має жодного відношення.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, дійшов висновку, що клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підлягає задоволенню, з таких підстав.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (частина друга статті 177 КПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-1142, 258-2586, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. Чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що обвинувачений обов`язково здійснюватиме такі дії. Однак суду необхідно встановити, чи обвинувачений наразі має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України однією з підстав для продовження строку тримання під вартою особи є наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме, питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинною у вчиненні злочину.

Вирішуючи питання продовження строку подальшого тримання особи під вартою, суд має встановити продовження існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки такої особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Під час розгляду даного клопотання суд дійшов висновку, що ризики передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України продовжують існувати.

Кримінальне правопорушення, за яким обвинувачується ОСОБА_7 , згідно зі ст. 12 КК України, віднесено до особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки, що загрожує обвинуваченому, за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років позбавлення волі, без обрання іншої, альтернативної міри покарання.

Тяжкість покарання, характер та обставини вчинення кримінального правопорушення, як вони викладені в обвинувальному акті, дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений з метою уникнення покарання, враховуючи його тяжкість, спроможний переховуватися від суду. Окрім того, існує ризик впливу на свідків у кримінальному провадженні, оскільки такі ще не допитані у судовому засіданні.

Також, суд враховує правовий режим військового стану не як ризик, а як обставину яка вказує на наявність актуальних ризиків, заявлених прокурором.

Крім того, оскільки інкримінований обвинуваченому злочин спрямований проти громадської безпеки у складі терористичної організації, тому перебуваючи на волі, в умовах триваючої збройної агресії російської федерації проти України, існує ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Отже, на сьогоднішній день ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлені судом раніше не зменшилися, продовжують існувати та необхідні для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Суд звертає увагу сторони захисту, що істотні підстави для продовження застосування саме такого запобіжного заходу не зменшилися, актуальні та продовжують існувати. Посилання сторони захисту на наявність у обвинуваченого сім`ї, дружини, твердження обвинуваченого про його військову службу у Збройних Силах України не можуть бути безумовною та єдиною підставою для зміни запобіжного заходу, з огляду на встановленні ризики.

Так, на даному етапі судового провадження, суд дійшов висновку, що продовження такого запобіжного заходу є необхідним заходом забезпечення кримінального провадження та таким, що створить умови для належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Щодо доводів обвинуваченого про необґрунтованість обвинувачення, то ці обставини перевіряються судом під час ухвалення остаточного рішення.

Обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Відтак, при вирішенні питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу на стадії підготовчого судового засідання вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

Доводи обвинуваченого та захисника щодо відмови у продовженні запобіжного заходу, суд вважає непереконливими і необґрунтованими, оскільки стороною захисту не доведено належними та допустимими доказами зміни всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, зменшення або зникнення ризиків, які обумовлювали обрання запобіжного заходу, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Окрім того, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, під час дії воєнного стану, при наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України, суд може застосувати до обвинуваченого запобіжний захід виключно у вигляді тримання під вартою, враховуючи імперативність норми ч. 6 ст. 176 КПК України.

Відтак, обвинуваченому ОСОБА_7 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-1142, 258-2586, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 31, 35, 176, 177, 178, 183, 193, 194, 197, 314, 315, 316, 369-372, 376, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000173 від 18.08.2023, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, на 20 квітня 2025 року о 15 год. 30 хв.

Судовий розгляд проводити колегіально у складі трьох суддів у відкритому судовому засіданні в залі Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Викликати у судове засідання учасників кримінального провадження.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , про повернення обвинувального акта прокурору відмовити.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про визнання обвинувального акта таким, що не відповідає вимогам Кримінально-процесуального кодексу України відмовити.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження - відмовити.

Клопотання прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 12 червня 2025 року включно з утриманням його у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Установити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання ОСОБА_7 під вартою є 12 червня 2025 року включно.

На підставі ч. 4 ст. 183 КПК України - розмір застави не визначати.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про долучення свідків сторони захисту відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання копії.

Повний текст ухвали складено та проголошено 16 квітня 2025 року о 08 год 00 хв.

Головуюча Суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3