№1-кп/337/169/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 08.02.2024 за №0000834, за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.5 ст.407, ч.4 ст.408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вказане кримінальне провадження.

В межах вказаного кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого останнього разу продовжено до 26.01.2025.

Відповідно до ч.1-3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою до 60 днів, мотивуючи це тим, що до закінчення визначеного строку кримінальне провадження не може бути розглянуто та ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для застосування до ОСОБА_4 такого запобіжного заходу, не змінились та не відпали. В даному випадку ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, ч.4 ст.408 КК України, які є тяжкими злочинами, скоєними військовослужбовцем в умовах воєнного стану. Усвідомлюючи тяжкість вчинених злочинів, суворість та невідворотність покарання, обвинувачений може переховуватись від суду, про що свідчить його попередня поведінка. Зокрема, останній, достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, самовільно залишив місце несення служби з метою ухилення від військової служби, яке по своїй суті є переховуванням від органів військового управління, а також правоохоронних та інших державних органів. Після вручення письмової підозри у вчиненні інкримінованих злочинів, ОСОБА_4 допустив порушення процесуальних обов`язків, на виклики слідчого не з`являвся, тому був оголошений у розшук, ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 25.09.2024 було надано дозвіл на його затримання і останній фактично затриманий в порядку ст. 208 КПК України 31.10.2024 року. Крім того, продовжує існувати ризик впливу на свідків, оскільки вони судом ще не допитувались. Свідки є колишніми однослужбовцями обвинуваченого, знайомі з ним, йому відоме місце їх перебування і він може впливати на них з метою зміни показань. Також, враховуючи характер вчинених злочинів, процесуальну поведінку ОСОБА_4 , існує ризик вчинення ним аналогічного чи іншого кримінального правопорушення. До того ж законом не передбачено можливості застосування до осіб, які обвинувачуються у вчиненні воєнним злочинів, інших запобіжних заходів, ніж тримання під вартою. Просить клопотання задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 проти клопотання прокурора заперечили, вважають його безпідставним. Обвинувачений пояснив, що він бажає та має можливість продовжити військову службу, тримання його під вартою є недоцільним.

Вислухавши думку учасників справи, суд вважає клопотання прокурора обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.3,8 Конституції України, ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Так, відповідно до ст.176,177,183,ч.1 ст.194 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім того, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України.

За змістом ст.199 КПК України суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування відповідного запобіжного заходу та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим. Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що певні обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Так, наразі ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, яке є тяжким злочином, ч.4 ст.408 КК України, яке є особливо тяжким злочином.

Виходячи з практики ЄСПЛ, сама по собі тяжкість злочину та суворість можливого покарання не можуть бути безумовною підставою для тримання особи під вартою, однак є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування.

Крім того, стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, тому на цій стадії провадження суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

В даному випадку суд вважає, що клопотання прокурора містить достатньо даних для висновку про причетність обвинуваченого ОСОБА_4 до інкримінованих йому злочинів.

Також суд враховує, що ризиком є дія, яка може вчинятися з високим ступенем ймовірності, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами «поза розумним сумнівом».

Оцінивши доводи прокурора, суд вважає, що на даний час не змінилися та не відпали ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В даному випадку суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, однак на цей момент обвинувачується у вчиненні в умовах воєнного стану двох кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби, одне з яких є тяжким злочином, інше - особливо тяжким, за які передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі. Обвинувачений ОСОБА_4 неодружений, неповнолітніх дітей та інших утриманців немає, зареєстрований в Одеській області. Будучи достовірно обізнаним про наявність щодо нього вказаного кримінального провадження, отримавши письмову підозру, ОСОБА_4 порушив покладені на нього процесуальні обов`язки, за викликом слідчого не з`являвся, у зв`язку з чим під час досудового розслідування 27.05.2024 був оголошений у розшук, а 25.09.2024 ухвалою слідчого суду надано дозвіл на його затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, затриманий він фактично 31.10.2024.

Враховуючи вказані обставини в сукупності, суд вважає, що такі обставини свідчать про можливість обвинуваченого ОСОБА_4 переховуватись від суду, впливати на свідків та вчинити інші кримінальні правопорушення як ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, що є підставою для подальшого його тримання під вартою.

Суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, а характер та ступінь тяжкості діяння, в якому він обвинувачується, сукупність вказаних вище обставин однозначно свідчать про наявність на даний момент конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Крім того, суд враховує, що відповідно до ч.8 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, статтями 407,408 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слідпродовжити до 2-х місяців, задовольнивши тим самим клопотання прокурора повністю.

Враховуючи, що при застосуванні до ОСОБА_4 запобіжного заходу ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 31.10.2024 та при подальшому продовженні строку тримання під вартою було визначено розмір застави як альтернативного запобіжного заходу в сумі 60 560,00грн (двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), суд відповідно до ч.3 ст.183 КПК України вважає можливим залишити заставу у вказаному розмірі з покладанням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, у випадку внесення застави та звільнення з-під варти.

Керуючись ст.2,176-178,183,194,199,331 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою - задовольнити повністю.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Запорізьке СІЗО» до 2-х місяців, тобто до 20 березня 2025 року включно.

Визначити альтернативний запобіжний захід - заставу в розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме, 60 560,00грн. (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят гривень 00 копійок), яка може бути внесена на депозитний рахунок Хортицького районного суду м.Запоріжжя (рахунок UA0001205 в ДКСУ м.Київ, МФО 820172, отримувач платежу - ТУ ДСА України в Запорізькій області, ).

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки: 1) не відлучатися за межі м.Запоріжжя без дозволу суду; 2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання/перебування; 3) прибувати до суду у визначений ним час.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

20.01.2025