Житомирський апеляційний суд
Справа №296/5202/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
Номер провадження №11-кп/4805/411/25
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_4
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_4 ,

суддів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

з участю: секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали контрольного судового провадження №296/5202/22 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 15 січня 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 15 березня 2025 року, без визначення розміру застави,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Зазначає, що ні в клопотанні, ні в судовому засіданні суду першої інстанції прокурором не було доведено наявності жодного ризику, передбаченого ч.1 ст.177 КПК України. Вказує, що судом не враховано, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, де характеризуються виключно позитивно, раніше не судимий, є учасником бойових дій, працював та мав дохід. Звертає увагу на те, що всі докази у даному кримінальному провадженні вже зібрані, потерпіла та свідки допитані та не казали про тиск на них, також судом не враховано, що обвинувачений вже близько трьох років тримається під вартою.

В ухвалі суду зазначено, що в провадженні Корольовського районного суду м.Житомира перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000073 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, п.1 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.1 ст.115, ч.1 ст.162, ч.2 ст.146 КК України.

13.01.2025 прокурор звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів без визначення розміру застави, посилаючись на те, що судовий розгляд триває, строк запобіжного заходу спливає, а ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися, що свідчить про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Враховуючи, що ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні злочинів із застосуванням насильства, зокрема, в умисному протиправному заподіянні смерті іншій особі, а також у замаху на умисне вбивство з мотивів особистої неприязні, ревнощів та помсти, які відносяться до особливо тяжкого злочину, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження №296/5202/22, в провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження №0000073 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, п.1 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.1 ст.115, ч.1 ст.162, ч.2 ст.146 КК України.

Під час судового розгляду прокурор підтримав письмове клопотання, подане 13.01.2025, про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , оскільки судовий розгляд триває, вказаний строк спливає, а ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати, а тому більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу.

Зокрема, ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Приймаючи рішення про задоволення вказаного клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , на думку колегії суддів, судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178, 196, 199, 331 КПК України.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів із застосуванням насильства, зокрема, в умисному протиправному заподіянні смерті іншій особі (ч.1 ст.115 КК України), у закінченому замаху на умисне протиправне заподіянні смерті іншій особі (ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України), а також в незакінченому замаху на умисне вбивство двох осіб (ч.3 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України), які відносяться до особливо тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Також судом враховано, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , стан його здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, характеристику обвинуваченого, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на волі, під загрозою можливого покарання, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, чи вчинити інше кримінальне правопорушення, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.

Враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_9 обвинувачується зокрема у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів, а тому під тяжкістю можливого покарання може переховуватися від суду у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків в даному провадженні обгрунтований тим, що йому відомі вказані особи, а тому з метою схилити останніх до давання неправдивих показань, останній може на них впливати

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обґрунтований тим, що ОСОБА_9 має неприязні стосунки з потерпілими, яких він намагався позбавити життя, а тому може вчинити інше кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я.

Колегія суддів вважає, що апелянтом не наведено доказів щодо зменшення вказаних ризиків.

Доводи апеляційної скарги захисника про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки стороною захисту не доведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень обвинуваченим своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апелянта про те, що судом не враховано, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, характеризуються виключно позитивно, раніше не судимий, є учасником бойових дій, може забезпечувати своє утримання, а також за необхідності відшкодувати можливу матеріальну і моральну шкоду, є безпідставними, оскільки зазначені обставини враховані судом першої інстанції та з часу застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вони не змінилися, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.

Посилання захисника на те, що судом не враховано, що обвинувачений вже близько трьох років перебуває під вартою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судовий розгляд досі триває, обвинувачений та потерпілі не допитані судом, а докази у провадженні перебувають на стадії дослідження. При цьому продовжуючи строк дії запобіжного заходу суд звертає увагу на те, що ОСОБА_9 обвинувачується в тому числі і в ряді особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я.

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження відносно ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного, з урахуванням стадії судового розгляду, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 15 січня 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 15 березня 2025 року, без визначення розміру застави без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :