УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 398/1948/20

провадження № 51-3265 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 10 грудня 2024 року,

встановив:

Вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 червня 2024 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Микільське Світловодського району Кіровоградської області, проживаючого та зареєстрованого у АДРЕСА_1 відповідно), раніше судимого 08 квітня 2020 року вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією належного йому на праві власності майна,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 квітня 2020 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 7 років 1 місяць з конфіскацією належного йому на праві власності майна.

У строк відбуття покарання зараховано фактично відбуте покарання за попереднім вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 квітня 2020 року (фактичне відбуття покарання відбулося з 18 січня 2021 року).

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з 11 червня 2024 року в порядку виконання вироку.

Зараховано ОСОБА_4 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 28 лютого 2015 року до 22 жовтня 2015 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (в редакції Закону №838-VIII).

Зараховано ОСОБА_4 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 29 березня 2021 року до набрання вироком законної сили один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вказаний вирок суду першої інстанції засудженим ОСОБА_4 було оскаржено в апеляційному порядку.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 10 грудня 2024 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та прокурора задоволено частково.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 червня 2024 року стосовно ОСОБА_4 змінено у частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, початку строку відбування покарання та вирішення питання запобіжного заходу.

Виключено з резолютивної частини вироку Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 червня 2024 стосовно ОСОБА_4 такі зазначення: «Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 29 березня 2021 року до набрання вироком законної сили один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.», «Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.» та «Строк відбуття покарання рахувати у порядку виконання вироку».

Постановлено вважати правильним зазначення у резолютивній частині вироку Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 червня 2024 стосовно ОСОБА_4 : «На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 28 лютого 2015 року по 22 жовтня 2015 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (в редакції Закону № 838-VIII) та з 29 березня 2021 по день набрання вироком законної сили, 10 грудня 2024 року, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.», «Початок строку відбування покарання - рахувати з дня ухвалення вироку - з 11 червня 2024 року».

В іншій частині вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 червня 2024 року стосовно ОСОБА_4 - залишено без змін.

За вироком суду, ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що 25 травня 2020 року близько 22 години, він, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за умисний, корисливий злочин, перебував на 4-му поверсі біля тамбурних дверей квартири АДРЕСА_2 , де, діючи умисно та повторно, з дозволу власниці квартири ОСОБА_5 , зайшов у середину житла, після чого, продовжуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 , зайшов до однієї з кімнат, з якої відкрито для потерпілої викрав майно останньої на загальну суму 543, 33 грн. Заволодівши у такий спосіб майном ОСОБА_5 , ОСОБА_4 з місця події зник, та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав майнової шкоди потерпілій.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про зміну ухвали апеляційного суду у звязку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. При цьому засуджений вказує про суворість призначеного йому покарання, оскільки він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, має матір-інваліда похилого віку. Також просить зарахувати йому в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 29 березня 2021 року по 18 лютого 2025 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волізгідно ч. 5 ст. 72 КК України, оскільки весь цей час він перебував у ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» в межах вказаного кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Розглянувши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та кваліфікація його дій, у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги засудженого щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судами через призначення йому занадто суворого покарання є такими, що не заслуговують на увагу, враховуючи наступне.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Судами першої та апеляційної інстанцій зазначені вимоги кримінального процесуального закону було дотримано, про що свідчить нижченаведене.

Як убачається із копій судових рішень, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, призначаючи покарання ОСОБА_4 , врахував всі обставини в їх сукупності, а саме, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, що є умисним, корисливим та тяжким злочином. Обставинами, які пом`якшують покарання, визнано щире каяття. Обставиною, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення стосовно особи похилого віку.

Крім того, судами взято до уваги посередню характеристику ОСОБА_4 , те, що він осудний, без утриманців, безробітний, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. У минулому притягувався до кримінальної відповідальності та судимий за вчинення умисних злочинів проти власності, в тому числі тяжких, що свідчить про відсутність у винного дійсного бажання стати на шлях виправлення.

Враховуючи всі зазначені обставини в сукупності, районний суд, з яким погодився і апеляційний суд, дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, яке є достатнє та необхідне для виправлення і перевиховання винного і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Щодо доводів засудженого про неправильне застосування судом першої інстанції положень ч. 5 ст. 72 КК України при зарахуванні йому у строк покарання строку його попереднього ув`язнення, не можна взяти до уваги, враховуючи наступне.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Частиною 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання» було визначено правило зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. При цьому положення згаданої норми Закону передбачали таке зарахування лише в межах того самого кримінального провадження.

Відповідно до вимог Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року №2046 -VIII, який набрав чинності 21 червня 2017 року, частину п`яту ст. 72 КК України викладено в новій редакції, а саме, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року в справі №663/537/17, провадження №13-31кс18, міститься висновок про те, що «попереднє ув`язнення» та «зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання» - не тотожні поняття. Норма ч. 5 ст. 72 КК України про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є нормою матеріального кримінального права, а не кримінального процесуального права. Ця норма за своєю суттю та цілями не виконує функцію вирішення процесуальних питань, а є складовою частиною інституту призначення покарання, який, у свою чергу, є одним з кримінально-правових інститутів, передбачених у розділі ХІ Загальної частини КК України; зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є кримінально-правовим наслідком діяння в розумінні ч. 2 ст. 4 КК України, який впливає на становище особи за ст. 5 КК України (поліпшує або погіршує його); Закон № 838-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином поліпшує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки передбачає коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; Закон № 2046-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином погіршує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки вводить (повертає) коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі; вирішуючи питання про те, якою редакцією ч. 5 ст. 72 КК України належить керуватися у конкретному випадку, варто враховувати час вчинення особою діяння, як це визначено у ч. 2 і 3 ст. 4 КК України, тобто застосовувати правила дії у часі закону України про кримінальну відповідальність, а не правила дії у часі кримінального процесуального закону; якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі; якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).

Як убачається із копій судових рішень, судом першої інстанції, при визначенні ОСОБА_4 покарання, застосовано положення ст. 71 КК України та визначене остаточне покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, призначених за оскаржуваним вироком й вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 квітня 2020 року, яким ОСОБА_4 призначено покарання за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна. У межах попереднього кримінального провадження винний ОСОБА_4 утримувався під вартою, оскільки стосовно нього застосовувався відповідний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд, переглядаючи вказане кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та засудженого, дійшов висновку, що строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 з 28 лютого 2015 року по 22 жовтня 2015 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі має бути зарахований у строк призначеного покарання (в редакції Закону №838-VIII).

Крім того, з копії ухвали апеляційного суду слідує, що у межах даного кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 . 29 березня 2021 року судом першої інстанції постановлено ухвалу, якою ОСОБА_4 , який відбував призначене попереднім вироком покарання у ДУ «Кропивницька виправна колонія (№6)», етаповано до ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» і тимчасово залишено у слідчому ізоляторі на час та до закінчення судового розгляду даного кримінального провадження.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов вірного висновку, що зарахуванню у строк призначеного ОСОБА_4 покарання підлягає строк попереднього ув`язнення - з 29 березня 2021 року по день набрання вироком законної сили, який, у відповідності до положень ст. 532 КПК України, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, тобто, - по 10 грудня 2024 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Також, вказаний суд дійшов висновку, що строк відбування покарання ОСОБА_4 слід обчислювати з дня ухвалення вироку Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області, тобто, з 11 червня 2024 року.

Враховуючи наведене, доводи, вказані у касаційній скарзі засудженого щодо неправильного застосування судом положень ч. 5 ст. 72 КК України при зарахуванні йому у строк покарання строку його попереднього ув`язнення є необґрунтованими та спростовуються наведеним вище.

Інші доводи касаційної скарги засудженого не містять вказівки на порушення судом апеляційної інстанції норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.

Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою і відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотного порушення вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з якими необхідно було б змінити оскаржуване судове рішення, у провадженні не встановлено.

З огляду на наведене, обґрунтування касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

На підставі викладеного та керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України,

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 10 грудня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3