Провадження № 11-сс/4823/1/25 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2025 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

слідчого - ОСОБА_7

представника власника майна - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді накладено арешт на майно, вилучене 14.11.2024 під час проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: банківську карту № НОМЕР_1 (ПриватБанк); три предмети, схожі на патрони, калібру 12,7; мобільний телефон марки Iphone 12, IMEI1 НОМЕР_2 , IMEI2 НОМЕР_3 , з сім-картами НОМЕР_4 , НОМЕР_5 та сім-карта лайфселл з написом НОМЕР_6 , яке належить ОСОБА_9 .

Також накладено арешт на майно, вилучене 14.11.2024 під час проведення обшуку автомобіля VOLKSWAGEN TOURAN, д.н.з. НОМЕР_7 , за адресою: м. Чернігів, вул. Єськова, буд. 14-Б, а саме: чотири зіп-пакети з порошкоподібною речовиною разом з картонною коробкою від сірників, із забороною розпоряджатися та користуватися ним.

Слідчий суддя вказав, що зазначене вище майно відповідає критеріям, встановленим у ст.98 КПК України, у зв`язку з чим, з метою запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження цього майна на нього необхідно накласти арешт.

Не погодившись із рішенням суду, адвокат ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на мобільний телефон марки Iphone 12, IMEI1 НОМЕР_2 , IMEI2 НОМЕР_3 , з сім-картами НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_9 . Вказав, що клопотання про арешт тимчасово вилученого майна подано до суду з порушенням строків, визначених ч.5 ст.171 КПК України. Зазначив, що під час обшуку ОСОБА_9 добровільно видав речі, які потім були вилучені, в тому числі і мобільний телефон. Крім того, ОСОБА_9 добровільно надав доступ до всієї інформації, яка міститься у телефоні, вказав код доступу та забезпечив можливість скопіювати дані та інформацію, яку містив телефон. Водночас, стороною обвинувачення не надано доказів щодо умови, за наявності якої, відповідно до положень ч.2 ст.168 КПК України, можливе вилучення мобільного телефону з інформацією, що на ньому міститься, яка є необхідною для проведення експертного дослідження, з урахуванням надання можливості копіювання інформації з мобільного пристрою. На порушення вимог ч.2 ст.170 КПК України, слідчий суддя не зазначив, доказом чого саме є арештований мобільний телефон чи яку конкретно інформацію про вчинене кримінальне правопорушення він на собі зберіг. Також не надано жодного доказу, що він є засобом, предметом кримінального правопорушення або ж містить інформацію щодо таких. На думку апелянта, безпідставне вилучення мобільного телефону, з урахуванням того, що володілець надав доступ до неї, призводить до порушення прав власника майна, а іншого стороною обвинувачення не було доведено у суді.

Заслухавши доповідь судді; представника власника майна - адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; думку прокурора, котрий просив ухвалу слідчого судді залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Слідчим управлінням ГУНП в Чернігівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000240 від 06.09.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.307 КК України.

14.11.2024 ОСОБА_9 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

За змістом ч.2, ч.3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається, серед іншого, з метою забезпечення збереження речових доказів, у цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як убачається з матеріалів справи, досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб займається виготовленням, зберіганням з метою збуту та збутом наркотичних засобів та психотропних речовин на території Чернігівської області.

У ході досудового розслідування отримані дані, що до скоєння вказаних злочинів причетний ОСОБА_9 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та має у користуванні автомобіль VOLKSWAGEN, д.н.з. НОМЕР_7 , який використовує під час здійснення злочинної діяльності.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12.11.2024 надано дозвіл на проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано на ОСОБА_10 , РНОКПП НОМЕР_8 , з метою відшукання доказів кримінального правопорушення, серед іншого, технічних засобів, за допомогою яких ОСОБА_9 здійснює злочинну діяльність, мобільних терміналів з сім-картками операторів мобільного зв`язку.

14.11.2024 на виконання ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12.11.2024 проведено обшук за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_9 , в ході якого виявлено та вилучено, зокрема, мобільний телефон марки Iphone 12, IMEI1 НОМЕР_2 , IMEI2 НОМЕР_3 , з сім-картами НОМЕР_4 , НОМЕР_5 та сім-карта лайфселл з написом НОМЕР_6 .

Постановою слідчого СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_11 від 14.11.2024 мобільний телефон визнано речових доказом у даному кримінальному провадженні.

Відтак, оскільки вилучене майно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, і відповідають встановленим у ст.98 КПК України положенням та з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, слідчий суддя, при вирішенні питання про арешт даного майна, прийняв рішення у відповідності до вимог ст.173 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання апелянта на порушення органом досудового розслідування вимог 168 КПК України, є непереконливим, враховуючи наступне.

Зі змісту клопотання слідчого та матеріалів кримінального провадження убачається, що у органа досудового розслідування є достатні підстави вважати, що відомості, які містяться у вказаному мобільному телефоні, може бути використана як доказ події кримінального правопорушення, встановлення осіб, які його вчинили та їх співучасників, та інших обставин, що підлягають доказуванню під час досудового розслідування.

Що стосується доводів апеляційної скарги про недотримання строків подання клопотання про арешт майна, визначених у ч.5 ст.171 КПК України, то апеляційний суд вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Приписами ч.5 ст.171 КПК України передбачено, що у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як убачається з матеріалів справи, арештоване майно було вилучене 14.11.2024, у четвер.

Відповідно до даних ДП «Укрпошта» клопотання з додатками прийняте 15.11.2024, тобто, протягом 48 годин після вилучення майна.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків слідчого судді про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого, оскільки такі висновки слідчого судді ґрунтуються на матеріалах, доданих до клопотання слідчого.

Відтак, доводи апелянта про незаконність ухвали слідчого судді не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, в зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги представника власника майна.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі слідчим суддею рішення, не вбачається.

Керуючись ч.3 ст.407, ст.422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 листопада 2024 року про арешт майна - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4