Справа № 734/2766/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/363/24
Категорія - ч. 2 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 7 червня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000158, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 січня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Євминка, Козелецького району, Чернігівської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 20 січня 1983 року Козелецьким районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 141 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

2) 31 березня 1986 року Козелецьким районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 141, ч. 2 ст. 140, ст. 42, ст. 43 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

3) 09 лютого 1995 року Баришівським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 81, ч. 1 ст. 215, ст. 42 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

4) 22 листопада 2002 року Баришівським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 289 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

5) 01 серпня 2003 року Баришівським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України остаточно визначено покарання у виді 11 років позбавлення волі;

6) 25 травня 2016 року Козелецьким районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 січня 2024 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Не погоджуючись з рішенням суду були подані апеляційні скарги в яких:

- адвокат ОСОБА_9 просить дослідивши висновок експерта № 32 від 27 листопада 2023 року комісійної судово-медичної експертизи, змінити вирок суду щодо ОСОБА_8 , перекваліфікувавши дії останнього на ст.. 128 КК України та призначити йому покарання в межах санкції вказаної статті. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду справи, а тому вирок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що експерти у даному кримінальному провадженні виключають отримання закритої черепно-мозкової травми від нанесення удару кулаком в область голови, а вважають її утворення наслідком падіння з висоти власного зросту з прискоренням із послідуючим ударом потиличною ділянкою голови об бетонну плиту, від якої і настала смерть потерпілого. Таким чином, тяжке тілесне ушкодження було не безпосереднім наслідком заподіяння удару (ударів) ОСОБА_8 в ділянку голови потерпілого ОСОБА_10 , а результатом падіння останнього, від удару (ударів), головою об тверду поверхню, чого обвинувачений хоч і не передбачав, але повинен і міг передбачити, а тому, в даному випадку, мало місце не умисне, а необережне заподіяння тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого.

Захисник також вказує, що згідно вироку суду ОСОБА_8 наніс два удари в ділянку голови потерпілого, при цьому першим ударом заподіяв не менше п`яти травмуючих дій в ділянку голови з подальшим падінням та ударом головою потиличною ділянкою об бетонну підлогу, тобто залишилося не з`ясованим, хто і при яких обставинах заподіяв потерпілому ще щонайменше дві травмуючи дії;

- обвинувачений ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі ставить питання про скасування вироку суду через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки він не мав умислу на настання наслідків, які йому інкримінуються. Стверджує, що не наносив ударів потерпілому, показання свідків є суперечливими та неправдивими.

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду, а в обґрунтування вимог зазначає, що судом першої інстанції не було враховано показання свідків відносно неадекватної поведінки потерпілого, який сам провокував конфлікт, а також наявність кровотечі з носа потерпілого і не перевірку наявності її слідів на учасниках тих подій. Обвинувачений також зазначає про показання свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні не впізнав у ОСОБА_8 особу, яка нанесла удар потерпілому, коли той сидів на стільці. Крім того, апелянт стверджує про суперечливість показань свідка ОСОБА_12 щодо деталей перебігу подій. Наполягає, що ударів потерпілому він не наносив, а намагався лише заспокоїти останнього, який поводився неадекватно і коли тримаючи його за плече той намагався завдати удару, то лише відштовхнув ОСОБА_10 і той, через 1,5 метра, втративши рівновагу впав. Також, жоден свідок не бачив самого факту завдання удару потерпілому. Вказує, що не було встановлено, де перебував потерпілий протягом часу між ударами, які інкримінують йому та можливість отримання ним в цей проміжок часу тілесних ушкоджень, яких згідно висновку експерта було не менше 5.

Обвинувачений також ставить під сумнів достовірність показань свідка ОСОБА_13 відносно можливості останнього почути удар на заявленій ним відстані, разом з тим, вважає, що показання вказаного свідка спростовують показання свідка ОСОБА_14 щодо наявності у потерпілого кровотечі з носа.

Як встановлено судом першої інстанції, 06 червня 2021 року, приблизно о 13.00 год. ОСОБА_8 , знаходячись в розважальному комплексі «Ася», розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , де здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_15 , на території літнього майданчика, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, з метою нанесення тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання тяжких наслідків, умисно наніс потерпілому ОСОБА_10 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, удар в область голови, після якого останній упав з висоти власного зросту з наданням тілу прискорення на бетонну підлогу з подальшим ударом потиличною ділянкою голови об площину підлоги, та продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_8 через декілька хвилин, виходячи із розважального комплексу «Ася», та проходячи повз потерпілого ОСОБА_10 , який сидів на стільці спиною до проходу знову умисно зі спини наніс останньому удар правою рукою в область голови, а саме, в область правого вуха, після якого ОСОБА_10 упав на бетонну підлогу з подальшим ударом головою об площину підлоги, загалом спричинивши потерпілому ОСОБА_10 не менше п`яти травмуючих дій в ділянку голови з подальшим падінням та ударом потиличною ділянкою голови об бетонну підлогу, заподіявши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: синці в лівій та правій параорбітальних ділянках (натікання рідкої крові у параорбітальну клітковину внаслідок перелому кісток черепа «симптом окулярів»), синці правої внутрішньої раковини, лівої щоки та крововилив слизової верхньої губи; садно в потиличній ділянці; крововиливи в м`які тканини голови в лобно-тім`яно-потиличній ділянці зліва з переходом на ліву скроневу ділянку та правій лобно-тім`яно-скроневій ділянці, в проекції лівого та правого кута нижньої щелепи; лінійний перелом склепіння та основи черепа; субдуральні крововиливи на випуклій поверхні правої гемісфери та в правій черепній ямці; клінічно субдуральні крововиливи та забої речовини мозку; субарахноїдальні крововиливи по випуклій поверхні правої лобної частки з переходом на полюс, основу та міждольову поверхню, на полюсі правої скроневої частки, на випуклій поверхні правих тім`яної та потиличної часток з переходом на міждольові поверхні, по випуклій поверхні лівої лобної частки з переходом на полюс та міждольову поверхню, на полюсі лівої скроневої частки, на верхніх поверхнях лівої та правої півкуль мозочка; забої речовини мозку правої лобної частки, полюсів обох скроневих часток, лівої півкулі мозочка, що має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, внаслідок яких ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги з викладених в них підстав, думку прокурора, щодо необґрунтованості поданих апеляційних скарг, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 121 КК України судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.

За матеріалами провадження місцевим судом ретельно перевірено доводи сторони захисту щодо невірної кваліфікації дій ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Зазначені в судовому рішенні мотиви про визнання цих доводів безпідставними, апеляційний суд вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши показання:

- потерпілої ОСОБА_16 , яка пояснила, що їй зателефонували з поліції та повідомили, що батька ОСОБА_10 доставили в лікарню, де через 5 днів він помер;

- свідка ОСОБА_17 , згідно показань якого, 06 червня 2021 року, він перебував у розважальному закладі «Ася» по вул. Хмельницького, 51 в м. Остер разом із знайомими ОСОБА_18 і ОСОБА_8 , де вживали алкогольні напої. Згодом до них підійшов невідомий, який не мав тілесних ушкоджень та з яким у ОСОБА_18 виник словесний конфлікт. ОСОБА_8 говорив, щоб той відійшов від них, а коли той піднявся і обвинувачений начебто його вдарив, однак саме цей момент він ( ОСОБА_17 ) не бачив. Бачив лише як дід упав. Приблизно через 5-7 хвилин дід самостійно встав. Після цього, разом з ОСОБА_8 вони виходили в «Сільпо» та знову повернулися до вказаного закладу. Надалі, обвинувачений підійшов до діда, який намагався його вдарити однак не зміг і ОСОБА_8 вдарив діда, внаслідок чого той упав на бік чи на спину;

- свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що 06 червня 2021 року в обідній час разом із обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_17 вживали спиртні напої на території магазину. Потім до них підійшов незнайомий дід, який перебував у нетверезому стані, присівши до них за стіл розмовляв з ОСОБА_8 , останній говорив, щоб він (дід) від них відстав. Згодом, вказана особа кудись відійшла, потім відійшов і ОСОБА_8 . Він почув звук від падіння. Побачив, що дід лежить біля магазину на спині, обпертий об колону. У нього з носа текла кров. Коли дід підходив до них, то в нього не було тілесних ушкоджень;

- свідка ОСОБА_11 , згідно показань якого, 06 червня 2021 року він відпочивав в м. Остер на території кафетерію разом із знайомими ОСОБА_19 та ОСОБА_13 . Пізніше підійшов знайомий на ім`я ОСОБА_20 (потерпілий) та сів до них за столик. Приблизно через 15 хвилин підійшов чоловік та ударив сидячого ОСОБА_20 рукою в праву частину голови. Від удару потерпілий впав на ліву сторону та ударився об бетонну плиту, з яких складається підлога, продовжував лежати на боці. Підійшовши до ОСОБА_20 , побачив, що у нього закриті очі. Викликав швидку. Під час проведення впізнання впізнав особу, схожу на ту, що спричинила тілесні ушкодження;

- свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що влітку 2021 року зайшов до закладу «Ася» та сів за столик до знайомих ОСОБА_13 та ОСОБА_19 . Потім підійшов сивий дід і також сів за столик. Біля входу в магазин за столиком сиділи ОСОБА_21 та чоловік на прізвисько « ОСОБА_22 ». Потім обвинувачений проходячи повз діда, який сидів на стільці, ударив його лівою рукою в область правого вуха. Від удару той упав на спину та вдарився об бетонну плиту, що утримувала парасольку, а з потилиці чоловіка потекла кров;

- свідка ОСОБА_13 згідно показань якого, у червні чи липні 2021 року він за столиком кафетерію по вул. Б. Хмельницького в м. Остер бачив ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , до яких із магазину з рюмкою в руках вийшов ОСОБА_10 . Почув удар із-за колони. Повернувши голову, побачив, що ОСОБА_20 лежить обпершись головою об стіну, а поряд стоїть ОСОБА_8 . Більше поряд нікого не було. Потерпілий був без свідомості, у нього було біле лице, крові не бачив. З власником магазину винесли воду та почали поливати ОСОБА_20 . Після цього він отямився. Через деякий час повернув голову і побачив, що ОСОБА_10 лежить без свідомості приблизно на відстані 4 м від столика ОСОБА_8 ;

- свідка ОСОБА_25 , який пояснив, що 06 червня 2021 року зайшов до кафетерію де побачив за столиком ОСОБА_8 , чоловіків на прізвиська « ОСОБА_26 », « ОСОБА_27 » та потерпілого. У них за столом чув суперечки. Потім почув звук від падіння. Повернувши голову, побачив, що потерпілий лежав на спині, головою до входу. Біля нього знаходився ОСОБА_8 , більше нікого не було. Через деякий час потерпілий встав та пішов за інший столик у протилежному від цього місці;

- експерта КЗ «Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_28 , щодо роз`яснення висновків експерта.

Встановлені судом обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, також підтверджується даними, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- довідці КНП «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради від 07 червня 2021 року № 53, відповідно до якої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебував на лікування з 06 червня 2021 року з діагнозом: ЗЧМТ, забій головного мозку важкого ступеню з вогнищами забою в лівій лобній та скроневій долях, правій лобній долі, травматичний вентрикулярний крововилив;

- протоколі огляду місця події та фототаблицею до нього від 06 червня 2021 року, згідно з яким об`єктом огляду був кафетерій ФОП ОСОБА_29 за адресою: АДРЕСА_3 ;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з фото таблицею та інформаційною довідкою про особу, яка пред`явлена для впізнання за фотознімками від 07 червня 2021 року, відповідно до яких свідок ОСОБА_11 впізнав на фотознімку № 4 ОСОБА_8 , як особу, яка нанесла удар ОСОБА_30 на літньому майданчику кафетерію в м. Остер;

- протоколі додаткового огляду місця події від 08 червня 2021 року, згідно з яким об`єктом огляду є комплекс харчування (кафетерій) за адресою: АДРЕСА_3 ;

- протоколі огляду місця події від 11 червня 2021 року, згідно з яким у палаті № 5 реанімаційного відділення Чернігівської обласної лікарні за адресою: м. Чернігів, вул. Волковича, 25, оглянуто труп ОСОБА_10 , 1952 року народження, який направлено до моргу;

- протоколі слідчого експерименту від 14 червня 2021 року, проведеного за участі свідка ОСОБА_19 . Під час цієї слідчої дії проведено відтворення обстановки та обставин події нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_10 06 червня 2021 року в обідній час за адресою: АДРЕСА_3 ;

- протокол слідчого експерименту від 11 серпня 2021 року, проведеного за участі свідка ОСОБА_12 . Під час цієї слідчої дії проведено відтворення обстановки та обставин події нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_10 06 червня 2021 року в обідній час за адресою: АДРЕСА_3 ;

- протоколі слідчого експерименту від 11 серпня 2021 року, проведеного за участі свідка ОСОБА_14 . Під час цієї слідчої дії проведено відтворення обстановки та обставин події нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_10 06 червня 2021 року в обідній час за адресою: АДРЕСА_3 ;

- висновку експерта від 15 липня 2021 року № 699, відповідно до якого при судово-медичному дослідженні трупа громадянина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявлені тілесні ушкодження, з яких, закрита черепно-мозкова травма могла утворилася від дії тупого предмета за механізмом удару, дата утворення може відповідати 06 червня 2021 року та має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців та садна мають ознаки легких тілесних ушкоджень як кожне окремо, так і в комплексі. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми не могли утворитись в результаті одного удару рукою в область голови. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми могли утворитись в результаті падіння з висоти власного зросту з наданням тілу прискорення, з подальшим ударом головою об тупий предмет (підлогу з бетонних плит). Отже, комплекс тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми має ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Причиною смерті ОСОБА_10 став набряк головного мозку, який виник внаслідок черепно-мозкової травми. Наявний прямий причинний зв`язок між виявленою при судово-медичній експертизі закритою черепно-мозковою травмою та настанням смерті ОСОБА_10 . Виявлений під час судово-медичного дослідження комплекс тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті громадянина ОСОБА_10 . Враховуючи морфологію та механізм утворення виявлених тілесних ушкоджень закрита черепно-мозкова травма могла утворитися не менше ніж від п`яти травмуючих дій в ділянку голови, переважно в напрямку спереду-назад, з подальшим ударом потиличною ділянкою голови об твердий тупий предмет, яким могла бути площина;

- висновку експерта № 181 від 05 травня 2023 року (додаткова експертиза до висновку експерта № 699 від 12.06.2021-15.07.2021), згідно з яким при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження, а комплекс тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми має ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми могли утворитись в результаті падіння з висоти власного зросту з наданням тілу прискорення, з подальшим ударом головою об тупий предмет яким в тому числі могла бути підлога з бетонних плит. Зокрема - синці правої вушної раковини, лівої щоки, крововилив слизової верхньої губи (зліва), крововиливи в м`які тканини в проекції лівого та правого кута нижньої щелепи, в правій лобно-тім`яно-скроневій ділянці, у правий скроневий м`яз могли утворитись від травмуючої дії тупого(-их) предмету(-ів), що надав прискорення, яким в тому числі міг бути кулак руки. Садно в потиличній ділянці, перелом склепіння та основи черепа, субдуральні та субарахноїдальні крововиливи, забої речовини мозку могли утворитися від травмуючої дії тупого(-их) предмету (-ів), яким в тому числі могла бути підлога з бетонних плит. Однак необхідно розуміти, що травмуюча дія, що надала прискорення тілу та подальший удар о тупий твердий предмет, яким в тому числі могла бути підлога з бетонних плит, є невід`ємними частинами однієї травми, тому не можуть розглядатись та оцінюватись за ступенем тяжкості окремо;

- висновку експерта № 646 від 12 вересня 2023 року (додаткова експертиза до додаткового висновку експерта № 181 від 23.02.2023-05.05.2023), відповідно до якого виявлені при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми не могли утворитися в результаті одного падіння з висоти власного зросту з наданням тілу прискорення, з подальшим ударом головою об тупий предмет (підлогу з бетонних плит). Не можна виключити, що виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми могли утворитися в результаті декількох (двох або більше) падінь з висоти власного зросту з наданням тілу прискорення, з подальшим ударом головою об тупий предмет (підлогу з бетонних плит).

- висновку експерта № 32 від 27.11.2023 (комісійної судово-медичної експертизи), з якого вбачається, що відповідно до даних, які були отримані під час проведення первинної судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_10 , крім іншого експертом було встановлено наявність черепно-мозкової травми з рядом ушкоджень. І згідно висновку є цілком зрозумілим те, що всі ці ушкодження, в сукупності, не могли утворитись в результаті одноразового падіння на площині в тому числі і з попереднім наданням тілу прискорення) з наступним ударом об тупий предмет (підлогу з бетонних плит). 3 іншого боку, враховуючи можливе досить широке тлумачення визначення слова «декілька», категорично виключити можливість утворення всього описаного комплексу ушкоджень в ділянці голови (черепно-мозкова травма) внаслідок декількох падінь на площині (в тому числі і з наданням тілу попереднього прискорення) з наступними ударами об тупий предмет (підлогу з бетонних плит) - не надається можливим.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і доводи, викладені стороною захисту в апеляційних скаргах, були предметом детального дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Доводи обвинуваченого щодо не доведення його винуватості, колегія суддів не може визнати обґрунтованими враховуючи наступне.

Згідно показань свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_14 , з якими ОСОБА_8 перебував у закладі до початку досліджуваних подій, коли до них підійшов потерпілий, то він не мав тілесних ушкоджень, і з ним спілкувався саме обвинувачений. При цьому, вказані особи та свідки ОСОБА_13 і ОСОБА_25 вказують, що хоча не бачили від чого впав ОСОБА_10 , біля колони, однак чули звук удару, а коли повернулися на нього, то поруч з потерпілим перебував ОСОБА_8 , що свідчить про пряму причетність останнього до нанесення удару ОСОБА_10 , від якого, останній вдарився головою.

Крім того, колегія суддів враховує, що в подальшому ОСОБА_10 , коли прийшов до тями, то сів за столик де перебували ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та знаходився там до моменту нанесення йому удару ОСОБА_8 , від якого той впав та ударився об бетонну плиту і йому було викликано швидку допомогу, що підтверджується показаннями вказаних осіб та свідка ОСОБА_17 .

Наведені обставини прямо спростовують можливість нанесення потерпілому тілесних ушкоджень іншими особами на чому наполягав ОСОБА_8 в ході апеляційного розгляду.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 щодо розбіжності в кількості нанесених ОСОБА_8 ударів потерпілому та встановлення висновком експертизи отримання останнім не менше п`яти травмуючи дій в область голови, судова колегія не може визнати такими, що заслуговують на увагу з огляду на те, що експертне дослідження проводилося щодо тілесних ушкоджень в ділянку голови в комплексі та щодо кількості травмуючих дій, а не щодо кількості нанесених ударів. При цьому слід враховувати, що після нанесення ударів ОСОБА_8 потерпілий падав, вдаряючись головою об бетонне покриття в результаті саме отриманих ударів обвинуваченого, що не виключає отримання додаткових травмуючих дій.

Крім того, згідно висновку експерта № 32 від 27.11.2023 (комісійної судово-медичної експертизи, враховуючи можливе досить широке тлумачення визначення слова «декілька», категорично виключити можливість утворення всього описаного комплексу ушкоджень в ділянці голови (черепно-мозкова травма) внаслідок декількох падінь на площині (в тому числі і з наданням тілу попереднього прискорення) з наступними ударами об тупий предмет (підлогу з бетонних плит) - не надається можливим.

Також судова колегія враховує, що травмуюча дія, що надала прискорення тілу та подальший удар о тупий твердий предмет, є невід`ємними частинами однієї травми, тому не можуть розглядатись та оцінюватись за ступенем тяжкості окремо. І виявлений під час судово-медичного дослідження комплекс тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті громадянина ОСОБА_10 .

Твердження обвинуваченого щодо недостовірності технічних записів судового процесу в суді першої інстанції не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду. Дійсно, переглянуті в судовому засіданні апеляційного суду відповідні записи свідчать про відставання відео запису від аудіо запису.

Однак Суд зауважує на те, що, зокрема, при допиті свідків, дослідженні доказів, були присутні, як захисник, так і обвинувачений ОСОБА_8 . Вони мали можливість реалізувати своє право на допит свідків, чого не заперечувала сторона захисту в ході апеляційного розгляду. Про позитивну реалізацію цього права свідчить і те, що при закінченні стадії з`ясування обставин і перевірки їх доказами, захист не вказував про необхідність повторного чи додатково допиту цього свідка, а вважав за можливе закінчити цю стадію і перейти до судових дебатів, про допит свідків також не ставилося прохання і перед апеляційним судом.

У апеляційній скарзі обвинувачений також не зазначає про те, що свідки були допитані неповно або з порушенням вимог кримінального процесуального закону, або, що зміст їх показань був іншим ніж вказано у вироку.

Більше того, захист, посилаючись на вказане порушення, жодним чином не обґрунтовує, як це вплинуло на права сторони захисту, або іншим чином позначилось на справедливості процесу в цілому і законності оскарженого судового рішення.

За таких обставин, суд не знаходить підстав вважати недостовірним чи неповним технічний запис судових засідань істотним порушенням вимог КПК України, враховуючи при цьому, що затримка відео не заважає дослідженню запису відповідних судових засідань, зокрема їх безперешкодному прослуховуванню.

Відносно доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 , щодо необхідності перекваліфікації дій ОСОБА_8 на ст. 128 КК України, то колегія суддів не може визнати їх такими, що заслуговують на увагу з огляду на те, що вказаною нормою передбачено відповідальність за необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, а ОСОБА_8 ставиться в провину нанесення тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тобто, у зв`язку зі смертю ОСОБА_10 , виключається наявність в діях ОСОБА_8 складу вказаного кримінального правопорушення.

Так само колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_8 на ст.. 119 КК України.

Розмежування умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України), і вбивства через необережність (ч. 1 ст. 119 КК України) здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до категорії складних злочинів. З об`єктивної сторони цей злочин характеризуються суспільно небезпечними, протиправними діяннями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки). При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

Встановлюючи суб`єктивні ознаки складу злочину - умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст.121 КК України), необхідно виходити з того, що ознаками суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, є умисел на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і в у прямій, і непрямій формі. Зокрема, непрямий умисел наявний тоді, якщо винна особа передбачала і свідомо припускала настання відповідних наслідків, не розраховуючи при цьому на певні обставини, які могли б його відвернути. Також непрямий умисел має місце в тому випадку, якщо у засудженого не було чіткого уявлення про характер і тяжкість можливих наслідків. Питання про умисел винного або відсутність такого умислу необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку засудженого та потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Крім цього, виходячи із положень правової позиції Верховного Суду України у справі № 5-25кс15 від 28 травня 2015 року, прояв ознак умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, та вбивства через необережність, їх відмінність між собою полягає у фактичних підставах кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння.

Специфіка вбивства з необережності полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Необережність є формою вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

У випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розрахувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання тяжких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати, відповідно, за ст. 119 КК України.

В даному випадку, із зібраних та наведених у судовому рішенні доказів та виходячи з фактичних обставин справи та пояснень, які ОСОБА_8 дав суду, пояснюючи обставини вказаних подій, вбачається, що під час нанесення ударів ОСОБА_10 він не замислювалась щодо можливих тяжких наслідків для життя та здоров`я потерпілого, тим більше він не припускав можливості заподіяти таких тілесних ушкодження. Умислу на заподіяння смерті ОСОБА_10 не мав, в такий спосіб намагався завершити спір. При цьому в суді апеляційної інстанції наголошував на тому, що потерпілий, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, надокучав своєю присутністю та намаганням поспілкуватися. А згодом ОСОБА_10 намагався його вдарити, однак через перебування в стані сп`яніння не зміг цього зробити і він його лише відштовхнув. Чому в такий спосіб вирішив припинити дії потерпілого, пояснити суду не зміг. Загрози його життю та здоров`ю, під час подій не було.

Отже, наносячи удари потерпілому, обвинувачений не конкретизував у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено ним потерпілому ОСОБА_10 . Тобто, в даному випадку обвинувачений діяв із невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого він, хоча і бажав спричинити шкоду здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизував точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди, зокрема, він не усвідомлював, що внаслідок його дій можлива смерть потерпілого.

З механізму нанесення тілесних ушкоджень, їх локалізації і кількості вбачається умисел саме на нанесення тяжких тілесних ушкоджень у виді черепно-мозкової травми, внаслідок якої виник набряк головного мозку, від якого настала смерть потерпілого.

В даному випадку, обвинувачений має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було ним заподіяно, тобто за нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження, за ознакою небезпеки для життя. Що стосується смерті потерпілого, то в її настанні присутня лише необережна форма вини, оскільки обвинувачений, хоча і не бажав цього настання і навіть свідомо не допускав його, але повинен був і міг передбачити, що внаслідок його злочинних дій може настати і такий наслідок, як смерть потерпілого.

Таке поєднання умислу та форми вини підтверджує правильність висновків суду першої інстанції щодо необхідності кваліфікації дій ОСОБА_8 саме за ч. 2 ст. 121 КК України та відповідно за цією ж ознакою виключає кваліфікацію дій за ст. 119 КК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є в кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і є достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення про вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

При цьому, інші доводи обвинуваченого наведені в доповненнях до апеляційної скарги, колегія суддів оцінює критично, оскільки вони зводяться до особистого тлумачення ОСОБА_8 норм кримінального та кримінального процесуального законодавства України, переоцінки наявних в матеріалах кримінального провадження письмових доказів з метою трактування їх на свою користь та уникнення ним від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то колегія суддів враховує наступне.

Згідно норм ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, місцевий суд вірно врахував ступінь тяжкості та характер вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який не одружений, будучи працездатним не працює і не навчається, раніше неодноразово був судимий, у тому числі за вчинення тяжких злочинів, його вік, посередню характеристику за місцем проживання. Прийняв до уваги відсутність обставини, що пом`якшують покарання і обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочинів і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_8 покарання в межах встановлених санкцією інкримінованої статті.

Із цим висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку відносно ОСОБА_8 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а визначений обвинуваченому розмір покарання є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального закону, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4