Справа № 357/9156/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника потерпілого/представника цивільного позивача - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого/цивільного відповідача - ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, кримінальне провадження № 0001723, яке внесене до ЄРДР 10 травня 2025 року, стосовно:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Біла Церква, Київська область, громадянин України, РНКОПП: НОМЕР_1 , з базовою вищою освітою, розлучений, фізична-особа підприємець, працює директором ТОВ «ГУМАІМПЕКС» та заступником директора по виробництву фізичної особи-підприємця «Буйняк», місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

а також уточнений цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 в особі законного представника потерпілого ОСОБА_7 , поданий представником потерпілої - адвокатом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, установив таке.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

10 травня 2024 року близько 15 год. 04 хв. водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем марки «JONWAY UFO», реєстраційний номер НОМЕР_2 та рухаючись в лівій смузі руху по бульвару Олександрійський в напрямку центру м. Біла Церква, Київської області, де навпроти будинку № 115, що по бульвару Олександрійський порушив вимоги п. 1.5 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду та руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України: «Для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі», п. 12.4 Правил дорожнього руху України де вказано, що «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год», 12.9 б) Правил дорожнього руху України де вказано, що «Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6, 12.7, ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил» п. 18.1 Правил дорожнього руху України, де вказано, що «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», проявив неуважність та безпечність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу на якому перебували пішоходи не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, в результаті чого допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які перетинали проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля марки «JONWAY UFO», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала такі тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма із крововиливом під тверду мозкову оболонку в правій лобно-тім?яній ділянці, забоєм головного мозку важкого ступеня; множинні садна голови, верхніх кінцівок; синець в клубовій ділянці справа.

За ступенем тяжкості вище описані тілесні ушкодження у вигляді важкої закритої черепно-мозкової травми із крововиливом під тверду мозкову оболонку в правій лобно-тім?яній ділянці, забоєм головного мозку важкого ступеня, заподіяні ОСОБА_6 , відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя у момент заподіяння.

Грубе порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. 1.5, 2.3 б), 12.4, 12.9 б), 18.1 ПДР України перебувають в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 .

За таких обставин, ОСОБА_5 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто кримінальне правопорушення - злочин, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, отримавши згоду учасників кримінального провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ними не оспорювались, оскільки вони розуміли правильно їх зміст, сумнівів у добровільності їх позиції не було, а їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі ч. 4 ст. 349 КПК України, суд допитав обвинуваченого ОСОБА_5 який повністю визнав пред`явлення йому обвинувачення, підтвердив кожну обставину, про яку зазначено у ньому, кваліфікацію своїх дій за ч. 2 ст. 286 КК України не оспорював, уточнений цивільний позов визнав.

ОСОБА_5 у ході допиту показав, що 10 травня 2024 року близько 15 год. він їхав по лівій смузі, бачив як переходять дорогу діти: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та збив їх на пішохідному переході, тому що відволікся в дзеркало заднього виду. Він їхав зі швидкістю 60 км/год. Після ДТП він намагався допомогти дітям, але було багато людей, які теж допомагали, а далі приїхала швидка допомога. Він бачив, як діти переходять дорогу, але в момент зіткнення він відволікся, думав, що вони встигнуть перейти і закінчити маневр, але з якої причини цього не зробили. В автомобілі був сам, алкоголю не вживав. ДТП трапилася по бульвару Олександрійському, біля будинку № 115. Діти не бігли, але й не дивилися на дорогу. Перед ДТП ззаду був автомобіль, але слідчий не допитував того водія. У нього була перерва в керуванні 10 років, після перерви до моменту ДТП їздив півроку. Він переживав за дівчинку, намагався відвідувати її в лікарні, але батьки були проти, тому він зайняв ліберальну позицію, щоб не травмувати ОСОБА_11 .

Він має домовленість з батьком ОСОБА_12 , що виплачуватиме відшкодування по 10 000 гривень щомісячно. Також, в судовому засіданні він виявив намір допомогти ОСОБА_11 фінансово отримати професійно-технічну освіту, якщо в цьому буде потреба.

Вказував, що у разі якщо його буде позбавлено права керування транспортними засобами, він не матиме можливості забезпечувати і себе, і свою сім`ю, а також матиме проблеми з тим, що виплатити моральну шкоду.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, cуд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання: щире каяття ОСОБА_5 , оскільки той винуватість визнав, у судовому засіданні щиро засудив свою поведінку, усвідомив необхідність виправлення та частково відшкодував, завдану потерпілій моральну шкоду.

Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ч. 1 ст. 67 КК України, прокурором не заявлялись.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Отже, якщо в обвинувальному акті прокурором не заявлені обставини, які обтяжують покарання, суд позбавлений можливості їх установлювати на власний розсуд, оскільки це погіршує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Отож, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Отже, суд призначає особі, яка вчинила кримінальне правопорушення покарання з метою її виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як нею, так і іншими особами.

Призначаючи покарання суд керується санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та положеннями Загальної частини КК України.

Визначаючись з видом та строком покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як свідчить практика Верховного Суду, у ст. 12 КК дається лише видова характеристика злочинів, а тому тяжкість певного злочину слід визначати виходячи з конкретних обставин його вчинення та небезпечності наслідків злочину (у т. ч. й через призму ієрархії об`єктів кримінально-правової охорони) (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 червня 2020 року, справа ЄУН 171/8/17, режим доступу: https://reyestr.court.gov.ua/Review/90111731).

Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Судом установлено, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Слід зазначити, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, має кілька форм об`єктивної сторони. Кожна з них має різну суспільну небезпеку. Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження є менш небезпечним ніж аналогічне порушення, яке спричинило смерть потерпілого.

У зв`язку з цим, суд вважає, що за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, має застосовуватися менш тяжке покарання, передбачене у санкції ч. 2 ст. 286 КК України

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Отож, згідно з ч. 4 ст. 12 КК України, вказане кримінальне правопорушення є тяжким злочином.

Визначаючи розмір та вид покарання ОСОБА_5 за вчинене ним кримінальне правопорушення, суд враховує ступінь його суспільної небезпеки, характер допущених порушень Правил дорожнього руху; відсутність вини з боку потерпілого; наслідки, які настали для потерпілого - тяжкі тілесні ушкодження; поведінку та ставлення ОСОБА_5 до вчиненого кримінального правопорушення, який щиро каявся, частково відшкодував моральну шкоду та за домовленістю з потерпілим зобов`язався сплачувати її і надалі в розмірі визначеному уточненим цивільним позовом, поступово в сумі 10000 гривень щомісяця.

Суд бере до уваги, що потерпілий просив не застосовувати реальну міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 та не позбавляти права керування транспортними засобами.

Обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, працює, розлучений, у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває, характеризується позитивно, раніше до адміністративної чи кримінальної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не притягався.

Отож, враховуючи вищевикладене, а також обставини які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, а саме виправлення ОСОБА_5 , а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як ним, так і іншими особами можливе, шляхом призначення мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Визначаючись з додатковим покаранням, суд врахував, що заробіток ОСОБА_5 пов`язаний з правом керування транспортними засобами, позицію потерпілого, характер допущених ним порушень Правил дорожнього руху, які не є грубими, поведінку ОСОБА_5 після вчиненого кримінального правопорушення, його ставлення до наслідків, а саме він став їздити більш обережно, на своєму прикладі на роботі веде роз`яснювальну роботу з працівниками про недопущення порушення Правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_13 призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, зважаючи на те, що він раніше не судимий, щиро каявся, частково відшкодував моральну шкоду, з огляду позицію потерпілого, який просив не давати ОСОБА_5 реальну міру покарання, а також враховуючи, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_5 є необережним, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вважає, що він не становить такого рівня суспільної небезпеки, який унеможливлює його звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Отже, на підставі ч. 1 ст. 75 КК України суд вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік та покладенням обов`язків передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення без розгляду.

Згідно з цивільним позовом потерпіла ОСОБА_6 , в особі її законного представника ОСОБА_7 просила: стягнути з ОСОБА_5 моральну шкоду, яка завдана кримінальним правопорушенням в розмірі 198 000 гривень.

У цьому позові стверджувалося, що ОСОБА_6 внаслідок вчиненого кримінального правопорушення перенесла сильний фізичний біль та тривале лікування. Змінився її спокійний ритм життя, вона втратила сон та спокій, була змушеною шукати підтримки серед рідних та психологів.

Спричинені ОСОБА_6 психологічні страждання мають продовжуваний та інтенсивний характер, порушені її життєві плани та перспективи. Після закінчення дев`ятого класу вона мала намір здобувати професійно-технічну освіту, проте через отримані травми відмовилась від навчання, ще як мінімум на рік.

Внаслідок ДТП ОСОБА_6 втратила функцію запам`ятовування та відтворення певних даних, постійно переживає за своє майбутнє, у неї почала сильно боліти голова.

ОСОБА_6 важко переносити будь-які фізичні навантаження, замість того, щоб жити повноцінним молодим життям вона змушена їздити на різні обстеження та консультації, лікуватись, вживати ліки для покращення здоров`я, потребує подальшого лікування з госпіталізацією.

Зараз ОСОБА_6 пересувається лише в супроводі тата та бабусі. Замість того, щоб насолоджуватись життям вона змушена постійно відвідувати лікарів та інших спеціалістів у сфері психології, логопедії, психіатрії, невролога.

Отож, враховуючи глибину моральних страждань, виходячи із вимог розумності і справедливості, взаємні поступки між сторонами, з урахуванням сплаченої ОСОБА_5 суми відшкодування 52 000 гривень, моральна шкода ОСОБА_6 оцінена в 198 000 гривень.

Представник потерпілої ОСОБА_4 підтримав заявлений уточнений цивільний позов в повному обсязі, за обставин та підстав наведених у ньому.

Обвинувачений ОСОБА_5 визнав уточнений цивільний позов в повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, суд враховуючи домовленість сторін стосовно розміру та порядку відшкодування моральної шкоди, зважаючи на глибину фізичних та душевних страждань потерпілої ОСОБА_6 , ступінь вини обвинуваченого, керуючись вимогами розумності і справедливості, вважає, що уточнений цивільний позов ОСОБА_6 , в особі її законного представника ОСОБА_7 , підлягає задоволенню в повному обсязі.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Рішення щодо речових доказів.

Судом з`ясовано, що постановою від 10 травня 2024 року, речовим доказом визнаний: автомобіль "JONWAY UFO", реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Як свідчить розписка від 04 червня 2024 року, автомобіль "JONWAY UFO", реєстраційний номер НОМЕР_3 , повернутий власнику - ОСОБА_5 .

За правилами частини дев`ятої статті 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому: (1) гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю); (2) гроші, цінності та інше майно, які призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, конфіскуються; (3) майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується; (4) майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності - передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання; (5) гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; (6) гроші, цінності та інше майно, що одержані фізичною або юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено, конфіскуються; (6-1) майно (грошові кошти або інше майно, а також доходи від них) засудженого за вчинення корупційного злочину, легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, його пов`язаної особи конфіскується, якщо в суді не підтверджено законність підстав набуття прав на таке майно. (7) документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Отже, на підставі викладеного, суд вважає за необхідне автомобіль "JONWAY UFO", реєстраційний номер НОМЕР_3 - залишити власнику ОСОБА_5 .

Рішення щодо процесуальних витрат.

Згідно зі ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються із: (1) витрат на правову допомогу; (2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; (3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; (4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів.

У ході судового розгляду, на підтвердження процесуальних витрати надані:

довідка про витрати на проведення судової експертизи (висновок експерта № СЕ-19/111-24/29782-ФП від 04 червня 2024 року) у розмірі 3786 гривень 40 копійок;

довідка про витрати на проведення судової експертизи (висновок експерта № СЕ-19/111-24/29788-ІТ від 28 травня 2024 року) у розмірі 3786 гривень 40 копійок;

довідка про витрати на проведення судової експертизи (висновок експерта № СЕ-19/111-24/29789-ІТ від 30 травня 2024 року) у розмірі 2271 гривень 84 копійок;

довідка про витрати на проведення судової експертизи (висновок експерта № СЕ-19/111-24/34734-ІТ від 17 червня 2024 року) у розмірі 3029 гривень 12 копійок;

довідка про витрати на проведення судової експертизи (висновок експерта № СЕ-19/111-24/31348-ВЗ від 21 червня 2024 року) у розмірі 3029 гривень 12 копійок.

Отож, загальна сума витрат на залучення експерта становить 15 902 гривень 88 копійок.

Інших видів процесуальних витрат прокурором або потерпілим - не заявлялось.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Отже, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, суд стягує із ОСОБА_5 документально підтверджені витрати на залучення експерта в розмірі 15 902 гривні 88 копійок.

Рішення щодо запобіжного заходу та інших заходів забезпечення кримінального провадження.

З огляду на звільнення обвинуваченого від відбування покарання, суд не бачить підстав для обрання йому запобіжного заходу.

Керуючись ст. 100, 124, 368, 374, 381-382, 392, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Установити ОСОБА_5 іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_5 , під час іспитового строку, виконувати такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питання пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислювати з 31 березня 2025 року.

Уточнений цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 в особі законного представника потерпілого ОСОБА_7 , поданий представником потерпілої - адвокатом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення, в розмірі 198 000 (сто дев`яносто вісім тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 15 902 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот дві) гривні 88 (вісімдесят вісім) копійок.

Речовий доказ - автомобіль «JONWAT UFO», реєстраційний номер НОМЕР_3 , - залишити власнику ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, але лише з підстав, що не стосуються заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України вручити учасникам судового провадження копію повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_14

Київської області