КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3284/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

05 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0001236 за апеляційною скаргою прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2023 року у кримінальному провадженні щодо обвинуваченої,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, українки, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку за ч. 1 ст. 309 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2023 ОСОБА_7 визнано винуватою у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено їй покарання у виді виправних робіт строком на 1 (один) рік.

Вирішено долю щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, 20.10.2023 у ОСОБА_7 за місцем проживання: АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання психотропної речовини для власного вживання без мети збуту. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , із застосуванням мережі Інтернет за допомогою мобільного додатку «Телеграм» через чат-бот « ІНФОРМАЦІЯ_2 » замовила у невстановленої особи для власного вживання особи небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, за яку шляхом перерахування на банківську картку заплатила 600 грн. Після чого, в цей день отримала від невстановленої особи смс повідомлення з місцем знаходження психотропної речовини, та направилась за адресою вказаною в смс, а саме: м. Київ, вул. В.Божка, 94-А, де біля одного з пеньків знайшла залишений невстановленою особою зіп-пакет, в середині якого знаходилась кристалоподібна речовина, яку ОСОБА_7 , буду обізнаною і усвідомлюючи, що там міститься особливо небезпечна психотропна речовина, поклала до кишені свого рюкзака, чим вчинила незаконне придбання психотропної речовини без мети збуту. Після чого, зберігаючи при собі психотропну речовину, направилася пішки до місця свого мешкання, чим здійснила незаконне зберігання психотропної речовини, обіг якої заборонено.

Протиправні, злочинні дії ОСОБА_7 були припинені на законних підставах працівниками Солом`янського УП ГУНП у м. Києві, якими 21.10.2023 близько 01.30 год. за адресою: м. Київ, вул. В.Божка, 98 затримано та проведено обшук ОСОБА_7 , під час якого було виявлено та вилучено зіп-пакет, в середині якого знаходилась кристалоподібна речовина, яка є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP, загальною масою 0,558 г., що підтверджено висновком експерта Київського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/111-23/57071 - НЗПРАП від 30.10.2023 за результатами судової експертизи дослідження матеріалів, речовин та виробів, за експертною спеціальністю 8.6 (дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів).

PVP згідно зі списком №2 «Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких обмежено» Таблиці 1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №770, є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.

Таким чином ОСОБА_7 незаконно придбала та зберігала наркотичний засіб без мети збуту, тобто скоїла проступок, передбачений ч.1 ст.309 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2023 - скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 тисяч гривень. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції у порушення ч. 1 ст. 57 КК України, призначаючи покарання у виді 1 року виправних робіт, залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_7 офіційно ніде не працююча.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги, при цьому вказавши, що виправлення допущеної судом першої інстанції помилки можливе, шляхом зміни вироку суду, думку обвинуваченої та її захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, оскільки сплата штрафу для обвинуваченої буде прийнятнішим покаранням ніж виправні роботи, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у незаконному придбані та зберігані психотропної речовини без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються встановленими органом досудового розслідування обставинами, які досліджувались у спрощеному провадженні, а тому згідно із ч. 1 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають та не оспорюються учасниками судового провадження, як і правильність кваліфікації дій обвинуваченої.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 309 КК України, то колегія суддів вважає їх слушними, з огляду на наступне.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції ОСОБА_7 визнав винуватою у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України та призначив їй покарання у виді виправних робіт строком на 1 (один) рік.

Між тим, згідно із ч. 1 ст. 57 КК України покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.

Однак, зматеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 офіційно не працевлаштована, а тому такий вид покарання як виправні роботи, відповідно до ч. 1 ст. 57 КК України до неї застосований бути не міг.

Отже, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 309 КК України у виді 1 (одного) року виправних робіт, до того ж ще й без визначеннярозміру відрахувань із суми заробітку засудженого або його грошового забезпечення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Пункт 2частини 1 статті 413 КПК України передбачає, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою, зокрема, зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

За таких обставин, вирок суду підлягає зміні у частині призначеного ОСОБА_7 покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

З огляду на вищезазначені положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а покарання - є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених та для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Так, беручи до уваги обставини вчинення діяння, його наслідки, відношення обвинуваченої до вчиненого і дані про її особу, а саме те, що ОСОБА_7 свою винуватість у скоєному повністю і беззаперечно визнала, вперше вчинила кримінальний проступок, має місце реєстрації та постійне місце проживання в м. Києві, офіційно не працевлаштована, але як зазначила в суді апеляційної інстанції, що має неофіційні підробітки, а також враховуючи всі встановлені та доведені відомості у справі, що впливають на захід примусу, з урахуванням наявності обставини, яка пом`якшує покарання (щире каяття у вчиненому) та відсутності обставин, які б його обтяжували, колегія суддів вважає за можливе застосувати до обвинуваченої покарання в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу в мінімальному розмірі, встановленому для даного виду покарань. На переконання колегії суддів, саме таке покарання, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, визначеним у ст. 65 КК України, є співмірним зі ступенем тяжкості вчиненого нею кримінального проступку і даним про її особу, справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

І оскільки покарання у виді штрафу є більш м`яким видом покарання, порівняно з покаранням у виді виправних робіт, то допущена судом першої інстанції помилка, на думку колегії суддів, підлягає виправленню, шляхом постановлення апеляційним судом ухвали, а не вироку, як про те ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора.

З огляду на наведене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2023 зміні в частині призначеного ОСОБА_10 покарання.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2023 у кримінальному провадженні №0001236 щодо обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.1 ст. 309 КК України - змінити в частині призначеного ОСОБА_7 покарання з виправних робіт строком на 1 рік на штраф в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4