Справа № 615/8/25
Провадження № 1-кп/615/1/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Валки Харківської області кримінальне провадження №0000362 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, що офіційно не працює, не судимий, зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , фактично проживає в будинку АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

встановив:

06.11.2024 приблизно о 10:00 ОСОБА_3 проходив поблизу магазину «Зоря», розташованого за адресою: вул. Шевченка, 19, м. Валки Харківської області, де побачив на узбіччі дороги припаркований автомобіль ВАЗ-212140, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 . Підійшовши до автомобіля, ОСОБА_3 побачив, що він не зачинений та в замкові запалення є ключі. В цей час в нього виник прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом з метою подальшого його використання для власних потреб. Реалізуючи злочинний умисел, переслідуючи корисливу мету, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу потрапив до вказаного автомобіля, сів на водійське сидіння за кермо, запустив двигун та рушив з місця в напрямку свого місця проживання: АДРЕСА_2 . В подальшому, автомобіль ВАЗ-212140, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 зупинений працівниками поліції на автодорозі Київ-Харків-Довжанський поблизу с-ще Манченки Харківського району Харківської області.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом.

В підготовчому судовому засіданні потерпілий надав угоду про примирення, укладену 31.01.2025 з обвинуваченим відповідно до вимог ст.471 КПК України в присутності захисника, яку просить затвердити, посилаючись на примирення, претензій матеріального та морального характеру не має. Угоду уклав добровільно, наслідки укладення зрозумілі.

Обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість, щиро розкаявся, просить затвердити угоду про примирення з потерпілим, наслідки затвердження та невиконання якої йому зрозумілі. Вказав, що дійсно вчинив правопорушення за викладених вище обставин. Вибачився перед потерпілим.

Захисник підтримала правову позицію обвинуваченого, вказала, що угоду про примирення укладено без примусу, сторони погодили обставини обвинувачення та умови відбування покарання, що буде достатнім для перевиховання обвинуваченого.

Прокурор вказав на наявність підстав для затвердження угоди про примирення.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши доводи угоди, дослідивши надані прокурором матеріали із кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Згідно угоди сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.289 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин та визначили покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки із застосуванням ст.75 КК України.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Враховуючи, що сторони досягли угоди про примирення, підписали її, при чому ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за викладених вище обставин, між ним і потерпілим досягнута домовленість про призначення йому покарання, суд розглянув кримінальне провадження відповідно до положень ст.473, ч.5 ст.474 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, яке згідно ст.12 цього Кодексу відноситься нетяжких злочинів.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений, беззастережно визнавши свою винуватість у зазначеному діянні, цілком розуміє права, визначені п.п.1-4 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При призначенні виду та міри покарання, виходячи з вимог ст.65 КК України, з метою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових правопорушень судом враховується ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Із досліджених судом даних про особу, ОСОБА_3 має постійне місце проживання, проживає один, за місцем проживання характеризується формально посередньо. Зі слів, декілька разів одружувався, але на даний час розлучений, має неповнолітніх дітей, але вони проживають з матір`ю окремо, матеріальну допомогу не надає. Має повну середню освіту, закінчив курси водія. Служив в армії в 1990-1992 роках на посаді водія, після звільнення протягом 14 років працював водієм. В 2007 році втратив документи, тому на цей час займається домашнім господарством. Зі слів, в дитинстві мав черепно-мозкову травму, в зв`язку з чим має пробіли в пам`яті, але документи з інвалідності не оформлював. На обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває. За повідомленням КНП ХОР «ОКПЛ №3» ОСОБА_3 дійсно знаходився на стаціонарному лікуванні в період з 06.08.2015 по 14.09.2015 з діагнозом гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії, до цього часу за амбулаторною допомогою не звертався. Згідно висновку судово-психіатричного експерта №847 від 10.12.2024 ОСОБА_3 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання, в стані якого перебував під час вчинення злочину по за тимчасового розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

В якості обставин, які пом`якшують покарання, у відповідності до положень ст.66 КК України суд враховує щире каяття у вчиненому.

Обставин, які б обтяжували покарання, передбачених ст.67 КК України, не виявлено.

Враховуючи вимоги ст.65 КК України, викладені обставини кримінального провадження, мету і мотиви, якими керувався обвинувачений при вчиненні кримінального правопорушення, а також його поведінку під час і після вчинення злочину, суд доходить висновку, що погоджене сторонами призначення покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі відповідає вимогам санкції ч.1 ст.289 КК України, що буде достатнім для його виправлення та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.

За змістом ч.2 ст.75 КК України суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від 1 до 3 років.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення, укладеної між потерпілим і обвинуваченим та призначення обвинуваченому узгоджених сторонами виду та розміру покарання із застосуванням положень ст.75 КК України.

Враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наведені дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, прохання потерпілого, суд доходить висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст.75 КК України, звільнивши від відбування покарання строком 1 рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.

Таким чином, умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання щодо речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Із наданих прокурором доказів, судові витрати в кримінальному провадженні за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №10601 від 27.11.2024 становлять 5679,60 грн.

Виходячи з положень ст.124 КПК України, враховуючи матеріальний та сімейний стан обвинуваченого, суд вважає можливим звільнити від сплати судових витрат, сума яких є непомірною для нього, та віднести їх за рахунок Державного бюджету України.

При цьому суд приймає до уваги, що прокурором не доведено, що доказ встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для підтвердження чи спростування інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення.

Згідно ухвали слідчого судді від 07.11.2024 відносно обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, строк якого закінчився 06.01.2025. Зі слів прокурора, обвинувачений не допускав порушень застосування запобіжного заходу, тому не звертався з клопотанням про його продовження. Враховуючи обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого і його процесуальну поведінку під час розгляду кримінального провадження, суд не вбачає підстав для застосування відносно нього будь-якого запобіжного заходу через відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Керуючись ст.314,373,374,475 КПК України суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення, укладену між потерпілим ОСОБА_6 і обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

В силу ст.75 КК України від відбування покарання обвинуваченого ОСОБА_3 звільнити з випробуванням строком на 1 рік.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази: автомобіль ВАЗ-212140, д.н.з. НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_6 залишити в його розпорядженні.

Судові витрати за проведення судової експертизи в розмірі 5679,60 грн. віднести за рахунок Державного бюджету України.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

В іншій частині вирок суду може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Валківський районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому і прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1