У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 березня 2024 року про застосування примусових заходів медичного характеру відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за фактом вчинення суспільно-небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_5 ,

законний

представник ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 березня 2024 року відносно ОСОБА_6 застосовано примусові заходи медичного характеру госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Постановлено, до набрання ухвалою законної сили, застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді передання на піклування близькому родичу та члену сім`ї, а саме матері ОСОБА_8 , з обов`язковим лікарським наглядом, а саме лікарями КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради.

Постановлено судові витрати з вартості проведених під час досудового розслідування експертиз на суму 12 428 грн. віднести на рахунок держави.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_5 просить ухвалу суду змінити та застосувати відносно ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Просить допитати законного представника ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи обставини вчиненого ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння та правильності кваліфікацій його дій, вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою в частині визначення виду примусових заходів медичного характеру.

На думку апелянта, судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_6 визнав свою провину, сприяв викриттю співучасників, щиро покаявся, що дає підстави для застосування відносно останнього амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

При цьому, ОСОБА_6 проживає з мамою, похилого віку, якій допомагає, купує ліки, викликає медичну допомогу, приносить воду та продукти харчування, оплачує комунальні послуги, тобто здійснює за нею постійний догляд, а тому застосування стаціонарного лікування призведе до погіршення умов її життя.

Апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем мешкання, конфліктів з сусідами не мав, має ряд захворювань, в тому числі цукровий діабет, пенсіонер за інвалідністю, за час розгляду справи, умов домашнього арешту не порушував, будь-яких правопорушень не вчиняв, проходив лікування у психіатричній лікарні.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

До Ленінського районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання слідчого, в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001129, про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , за вчинення суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із наданням стаціонарної допомоги. В клопотанні зазначено, що в Постанові Верховної ради України від 17.06.1992 р. № 2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна» визначено, що зброя, боєприпаси, вибухові речовини й засоби вибуху не можуть перебувати у власності громадян. Крім того, підпунктами 1-4, 9 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ № 576 від 12.10.1992 р. та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 р., визначено, що придбання, зберігання та використання вогнепальної зброї, боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів здійснюється лише на підставі спеціальних дозволів.

В порушення зазначених вимог законодавства, ОСОБА_6 , у невстановленому в ході досудового розслідуванні місці та у невстановлений час придбав у невстановленої особи, з метою подальшого збуту ручну короткоствольну вогнепальну зброю гладкоствольний самозарядний пістолет «BLOW TR 92 K», серії/№ НОМЕР_1 , калібру 9 мм Р.А., виготовлений промисловим способом з подальшим саморобним внесенням змін в його конструкцію, а саме зміною стволу.

У подальшому, ОСОБА_6 , 08.09.2023 р. утримуючи при собі зазначену вогнепальну зброю, прибув на території ринку «Колос», що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, просп. Миру, 2, де 08.09.2023 р. о 15.05 год. незаконно збув ОСОБА_9 за 9 000 грн. ручну короткоствольну вогнепальну зброю гладкоствольний самозарядний пістолет «BLOW TR 92 K», серії/№ НОМЕР_1 , калібру 9 мм Р.А., виготовлений промисловим способом з подальшим саморобним внесенням змін в його конструкцію, а саме зміною стволу, після чого, утримуючи грошові кошти при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, та розпорядився грошовими коштами за власним розсудом.

Крім того, у порушення зазначених вимог законодавства, ОСОБА_6 , у невстановленому в ході досудового розслідуванні місці та у невстановлений час, придбав у невстановленої особи, з метою подальшого збуту вогнепальну зброю гладкоствольний самозарядний пістолет калібру 9 мм Р.А., виготовлений способом саморобної переробки стартового пістолета моделі «GARRERA GT 50», калібру 9 мм Р.А.К., серії/№ НОМЕР_2 , виробництва «CARRERA ARMS», Туреччина, шляхом видалення з каналу ствола елемента, що перешкоджає вильоту метального снаряду, розміщенням в каналі ствола саморобного вставного ствола та заглушенням газовідвідного отвору, а також 30 патронів калібру 9 мм Р.А., спорядженими саморобними металевими кулями, які виготовлені саморобним способом з використанням елементів промислового виробництва які є боєприпасами.

У подальшому, ОСОБА_6 15.09.2023 р. утримуючи при собі вищезазначену вогнепальну зброю та 30 боєприпасів, перебуваючи біля кафетерію «Подкова», розташованого за адресою АДРЕСА_2 , де о 14.40 год. незаконного збув ОСОБА_9 за 9 000 грн. вогнепальну зброю гладкоствольний самозарядний пістолет калібру 9 мм Р.А., виготовлений способом саморобної переробки стартового пістолета моделі «GARRERA GT 50», калібру 9 мм Р.А.К., серії/№ НОМЕР_2 , виробництва «CARRERA ARMS», Туреччина, шляхом видалення з каналу ствола елемента, що перешкоджає вильоту метального снаряду, розміщенням в каналі ствола саморобного вставного ствола та заглушенням газовідвідного отвору, а також за 3 400 гривень 30 патронів калібру 9 мм Р.А., спорядженими саморобними металевими кулями, які виготовлені саморобним способом з використанням елементів промислового виробництва які є боєприпасами, після чого, утримуючи грошові кошти при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, та розпорядився грошовими коштами за власним розсудом.

Вчинені ОСОБА_6 суспільно-небезпечні діяння підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, тобто придбання, носіння та збут вогнепальної зброї та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу. За висновком судово-психіатричного експерта № 288 від 21.11.2023 р., ОСОБА_6 , у період часу, що відноситься до інкримінованих йому діянь, страждав на хронічний розлад параноїдну шизофренію. За своїм психічним станом ОСОБА_6 у період часу, що відноситься до інкримінованих йому діянь, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_6 страждає на хронічний психічний розлад параноїдну шизофренію. За своїм психічним станом ОСОБА_6 на даний час не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. З урахуванням психічного стану, до ОСОБА_6 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру надання стаціонарної психіатричної допомоги тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку.

Врахувавши досліджені під час судового розгляду клопотання докази, зокрема протоколи затримання особи, в порядку ст. 208 КПК України, пред`явлення особи для впізнання, огляду предмету від 14.10.2023 р., проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 11.10.2023 р. 13.10.2023 р., 14.10.2023 р., огляду грошових коштів від 08.09.2023 р., про результати контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 08.09.2023 р., огляду грошових коштів від 15.09.2023 р., про результати контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 15.09.2023 р., висновки експертів № СЕ-115-23/12524-БЛ від 15.09.2023 р., № СЕ-19/115-23/12876-БЛ від 16.09.2023 р. ретельно перевіривши кожен з них, суд визнав доведеним факт скоєння ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

При цьому, зважаючи на висновок судово-психіатричного експерта № 288 від 21.11.2023 р., згідно якому ОСОБА_6 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання стаціонарної психіатричної допомоги тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку дійшов висновку, що клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру підлягає задоволенню та до нього слід застосувати госпіталізацію до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, його захисника та законного представника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав апеляційну скаргу невмотивованою, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про обґрунтованість причетності ОСОБА_6 до вчинення суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом доказами, і апелянтом, в цій частині не оскаржується.

Що стосується визначеного судом виду примусового заходу медичного характеру, апеляційний суд вважає рішення суду першої інстанції, в цій частині законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру на підставі п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК України, суд вирішує, чи слід застосовувати до особи такі заходи та визначати їх вид.

У відповідності до ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:

1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;

2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом;

3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом;

4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Частиною 3 вказаної норми закону визначено, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

При цьому, як зазначено в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03.06.2005 р., визначаючи, відповідно до частин 3-5 ст. 94 КК України тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити, як з його психічного стану, так із характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Аналогічні висновки щодо необхідності визначення виду примусового заходу медичного характеру, із врахуванням всіх критеріїв, передбачених ст. 94 КК України, містяться у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 р. (справа № 219/12156/17) та від 30.05.2019 р. (справа № 243/4632/17).

У рішенні ЄСПЛ від 03.09.2015 р. у справі «Берланд проти Франції» щодо природи та мети примусової госпіталізації високий суд зауважив, що такий захід медичного характеру може бути призначений лише у випадку, коли психіатричним висновком встановлено наявність у особи психічного розладу, що свідчить про її неосудність та становить ризик для безпеки людей чи дотримання громадського порядку. Проголошення особи неосудною з підстав наявності психічного розладу та вжиття пов`язаних з цим заходів процесуального примусу не є «покаранням» в розумінні п. 1 ст. 7 Конвенції, проте розглядається як запобіжний (превентивний) захід.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 вчинено 2 епізоди суспільно небезпечних діянь, які підпадають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, родовими та безпосередніми об`єктами яких є громадська безпека в частині убезпечення від порушення правил обороту (користування населенням) вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин, вибухових пристроїв, а об`єктивними ознаками є предмети, що здатні заподіяти шкоду життю та здоров`ю людини.

З висновку судово-психіатричного експерта № 288-і від 21.11.2023 р. вбачається, що ОСОБА_6 , у період часу, що відноситься до інкримінованих йому діянь, страждав на хронічний розлад параноїдну шизофренію. За своїм психічним станом ОСОБА_6 у період часу, що відноситься до інкримінованих йому діянь, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_6 страждає на хронічний психічний розлад параноїдну шизофренію. За своїм психічним станом ОСОБА_6 на даний час не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. З урахуванням психічного стану, до ОСОБА_6 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру надання стаціонарної психіатричної допомоги тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку.

Будь-яких сумнівів в об`єктивності та достовірності вказаного висновку судово-психіатричної експертизи, яка складена судово-психіатричним експертом, попередженим про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, суд апеляційної інстанції не вбачає.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що при прийняті рішення про застосування відносно ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру, судом першої інстанції належним чином враховані характер вчинених ОСОБА_6 суспільно-небезпечних діянь, небезпека для оточуючих, характер захворювання та думка експерта-психіатра стосовно необхідності застосування примусових заходів медичного характеру, а відтак погоджується з висновками суду, що ОСОБА_6 за своїм психічним станом та характером вчинених ним суспільно небезпечних діянь, які підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, становить небезпеку для суспільства та, відповідно до вимог ч. 5 ст. 94 КК України, потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

При цьому, варто відзначити, що відповідно до ст. 51 КК України, примусові заходи медичного характеру не входять до системи покарань, відтак вони не є видами покарання, а є заходами кримінально-правового характеру.

Порядок застосування цих заходів свідчить про відсутність у них карального потенціалу і вони не переслідують мети кари за вчинене, а основне їх призначення вбачається в усуненні умов, що сприяли вчиненню суспільно небезпечного діяння.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом відносно ОСОБА_6 судом не допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, а відтак, прийняте судом першої інстанції рішення є правильним, підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, з мотивів, наведених у апеляційній скарзі захисника, немає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 березня 2024 року про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3