ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/464/24 Справа № 711/8369/24 Категорія: ст.171 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючоїОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря за участю прокурора власника майна представника власників майна адвоката ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 жовтня 2024 року про розгляд клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження № 0000325 від 26.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

в с т а н о в и в :

Слідча відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10 звернулася до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, погодженим прокурором відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6 , поданим в рамках кримінального провадження №0000325 від 26.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Просила слідчого суддю накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_7 , а саме на 16 купюр номіналом 100 Євро з серійними номерами: WA, WA, VA, VA, VA, SD, WA, SD, SD, VA, VA, VA, VA, VA, WA , WA; купюру номіналом 50 Євро з серійним номером VA; купюру номіналом 20 Євро з серійним номером VS; купюру номіналом 5 Євро з серійним номером NC; 6 купюр номіналом 100 доларів США з серійним номером PK40331326H, PG22027342D, PD61446034C, PD61446033C, HD61446059C, PH06909253C, шляхом заборони розпорядження майном з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду додаткового покарання.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 жовтня 2024 року клопотання про накладення арешту задоволено.

Накладено арешт у кримінальному провадженні, внесеному 26.08.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000325, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, на майно вилучене в ході проведення 22.10.2024 обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: 16 купюр номіналом 100 Євро з серійними номерами: WA, WA, VA, VA, VA, SD, WA, SD, SD, VA, VA, VA, VA, VA, WA, WA; купюру номіналом 50 Євро з серійним номером VA; купюру номіналом 20 Євро з серійним номером VS; купюру номіналом 5 Євро з серійним номером NC; 6 купюр номіналом 100 доларів США з серійним номером PK40331326H, PG22027342D, PD61446034C, PD61446033C, HD61446059C, PH06909253C.

Заборонено відчужувати, розпоряджатись та користуватись вищевказаним майном до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що грошові кошти в сумі 1675 Євро та 600 доларів США, вилучені під час проведення 22.10.2024 санкціонованого обшуку в будинку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 , належать підозрюваному ОСОБА_7 , що не було спростовано наданими поясненнями ОСОБА_9 , яку було допитано в якості свідка.

Слідчий суддя зауважив, що матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

На думку слідчого судді, в даному випадку, саме не накладення арешту на майно, належне підозрюваному на праві власності, може призвести до подальшого його відчуження, що суперечить завданням кримінального провадження та унеможливить виконання покарання у виді конфіскації майна, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 368 КК України, у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та винесення обвинувального вироку, а тому клопотання підлягало до задоволення шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування належним підозрюваному ОСОБА_7 майном, що забезпечить виконання можливого покарання у виді конфіскації майна.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді від 25.10.2024 скасувати та відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна.

Вважає, що посилання суду на те, що вилучені грошові кошти які були вилучені при обшуку в будинку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 , належать підозрюваному ОСОБА_7 , не знайшли свого підтвердження, оскільки в судовому засіданні була допитана мати підозрюваного ОСОБА_9 , яка підтвердила, що ці кошти належать їй, та отримала вона їх в якості заощадження від чоловіка який помер в 2007 році. Купюри, являються новішими, тому що вона їх обмінювала чи просила обміняти свою племінницю на нові.

Зазначив, що посилання суду першої інстанції на те, що вищевказані кошти були знайдені саме у кімнаті підозрюваного, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_7 проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_9 , яка має вільний доступ до кімнати сина та тому саме в цій кімнаті зберігала свої заощадження.

Наголосив, що жодного конкретного факту та доказу, що підтверджує право власності підозрюваного ОСОБА_7 на вилучені та арештовані кошти судом та слідством не було надано.

Також, не погодилась з ухвалою слідчого судді ОСОБА_9 , яка через свого представника адвоката ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, за змістом якої вона зводиться до вимог апеляційної скарги ОСОБА_7 , в якій скаржник просить ухвалу слідчого судді від 25.10.2024 скасувати та відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна. Разом з апеляційною скаргою було подане клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що скаржник ОСОБА_9 про існування оскаржуваної ухвали дізналася лише 02.12.2024, та прийняла рішення про її оскарження.

Вирішуючи вимогу скаржника ОСОБА_9 щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга подається на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо, зокрема, ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Матеріалами справи підтверджуються доводи скаржника ОСОБА_9 щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження, тому суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений скаржником з поважних причин, та тому його слід поновити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положенням Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні кримінальних правопорушень, зокрема арешт майна.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

ЄСПЛ нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України). Крім того, згідно п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Частиною 1 ст. 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом

Згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку, що стороною обвинувачення у даній справі доведено правомірність та обґрунтованість підозри можливого вчинення злочину у даному кримінальному провадженні, а також відповідність вилученого майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тому з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, на майно вилучене в ході проведення 22.10.2024 обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України є необхідним накладення арешту, що буде відповідати не лише меті арешту, а й досягненню справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположного права на вільне володіння майном.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, виходячи з наступного.

Встановлено, що СУ ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000325, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді лікаря-психіатра дільничного психіатричного кабінету поліклінічного відділення КНП «Золотоніська багатопрофільна лікарня» Золотоніської міської ради та члена позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, з метою одержання ним неправомірної вигоди з використанням службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди за вчинення дій в інтересах ОСОБА_11 , тобто третьої особи, одержав неправомірну вигоду в сумі 500 доларів США, за вирішення питання щодо вжиття заходів з відстрочки призову на військову службу ОСОБА_11 .

22.10.2024 ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 23.10.2024 останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме в одержанні службовою особою неправомірної вигоди за вчинення ним в інтересах третьої особи дії з використанням службового становища, поєднаному з вимаганням такої вигоди.

Таким чином, за версією органу досудового розслідування, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 3 ст. 368 КК України, яке, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого санкцією статті передбачено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Згідно протоколу обшуку 22.10.2023 в період часу з 11 год. 40 хв. до 14 год. 33 хв. на підставі ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.10.2023 було проведено обшук в будинку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 , в результаті чого в спальній кімнаті останнього на дерев`яній тумбочці під покривалом виявлено та вилучено майно, а саме грошові кошти в сумі 1675 Євро та 600 доларів США.

Так, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона, обмеження користування або розпорядження майном може бути застосоване лише в разі доведеності існування обставин, які підтверджують, що незастосування таких заходів призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, передачі такого майна, проте, вказані обставини не підтверджені достатніми доказами.

Отже, слідчим була доведена необхідність застосування саме такої забезпечувальної мети кримінального провадження заходу, як арешт майна, враховуючи на санкцію статті ч. 3 ст. 368 КК України - конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Отже, згідно зі ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Разом з тим, як вбачається з наданих матеріалів, сторона обвинувачення, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, надала достатні та належні докази тих обставин, на які послалась у клопотанні.

Щодо посилання скаржників на те, що обшук був проведений несанкціоновано, колегія суддів зауважує, що відповідно до ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.10.2024 (Справа № 711/8219/24) слідчий суддя надала дозвіл на проведення обшуку в будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві власності належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому зареєстрований та проживає ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою встановлення обставин вчинення вимагання неправомірної вигоди за прийняття рішення, що входить до компетенції посадової особи, збору та фіксації доказової інформації, пошуку та вилучення речових доказів, зокрема: мобільний телефон ОСОБА_7 , грошових коштів, здобутих злочинним шляхом, технічних засобів, за допомогою яких здійснювались незаконні дії, речей, письмових та електронних документів третіх осіб, чорнових записів, на яких зафіксовані протиправні дії.

Строк дії цієї ухвали становив 1 місяць з дня її винесення.

22.10.2024 було проведено обшук в будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується протоколом обшуку, згідно якого в спальній кімнаті ОСОБА_7 на дерев`яній тумбочці під покривалом виявлено та вилучено майно, а саме грошові кошти в сумі 1675 Євро та 600 доларів США.

Щодо доводів скаржників відносно того, що грошові кошти, на які слідчим суддею було накладено арешт, являються коштами не ОСОБА_7 , а особистими збереженнями його матері ОСОБА_9 про які ОСОБА_7 не знав, колегія суддів зазначає, що дане питання було предметом детального дослідження слідчого судді під час розгляду клопотання про арешт майна. Зокрема, слідчим суддею було допитано в якості свідка матір ОСОБА_7 - ОСОБА_9 , враховано пояснення слідчої ОСОБА_10 відносно місця виявлення грошових коштів (кімната підозрюваного) та взято до уваги, що жодних доказів на підтвердження факту належності грошових коштів ОСОБА_9 суду надано не було.

Водночас слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що походження та належність виявлених та вилучених під час обшуку грошових коштів підлягає перевірці та встановленню під час досудового розслідування даного кримінального провадження.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України та ст. 172 КПК України, зміст ухвали слідчого судді в цілому відповідає вимогам ч. 5 ст. 173 КПК України.

Мотиви прийнятого рішення слідчим суддею викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим погоджується і апеляційний суд.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційних скарг про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Інші доводи, на які посилається в апеляційних скаргах представник власників майна також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява № 47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді обґрунтована та належним чином мотивована і підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги, не має.

Керуючись ст.ст. 171, 392, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_9 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 жовтня 2024 року про задоволення клопотання про арешт майна - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4