Справа № 711/5647/24
Номер провадження 1-кп/711/489/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001308 від 20.04.2024 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Мале Старосілля, Смілянського району, Черкаської області, громадянки України, українки, студентки Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького, не працюючої, не заміжньої, на утриманні дітей не має, учасницею бойових дій, депутатом, інвалідом, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не являється, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої в силу ст.89 КК України

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 ч.1 ст.361 КК України,

із участю в судовому розгляді:

потерпілого - ОСОБА_8 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 , 28.03.2024 близько 23 години 00 хвилин, перебуваючи неподалік магазину «Файно маркет», що знаходиться по вул. Нарбутівська, 175 в м. Черкаси, більш точного місця встановити не вдалося, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, скориставшись тим, що потерпілому ОСОБА_8 , який сидів на лавці, після вжиття алкогольних напоїв стало зле, таємно, умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, що запроваджений Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Верховною Радою України, в подальшому продовжений Указом Президента України за № 271/2024 від 06.05.2024 з 05 години 30 хвилин 06 травня 2024 року строком на 90 діб, з кишені ОСОБА_8 викрала належний останньому мобільний телефон марки «Iphone 11 Pro Max», з об`ємом пам`яті 64 GB, сірого кольору, вартість якого згідно висновку експерта № СЕ-19/124-23/8060-ТВ від 29.05.2024 на момент вчинення злочину становила 11899,67 грн., та в подальшому розпорядилася викраденим майном на власний розсуд, а саме здала у ломбард, чим завдала потерпілому ОСОБА_8 , матеріальну шкоду на загальну суму 11899,67 грн.

Крім того вона, 29.03.2024 року, в період часу з 01:55 по 02:02 год., в невстановлений місці, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом вчинення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, умисно, використовуючи мобільний телефон потерпілого ОСОБА_8 , марки «Iphone 11 Pro Max» із сім-карткою мобільного оператора зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_1 , що являється фінансовим номером до інтернет-банкінгу АТ «УніверсалБанк» потерпілого ОСОБА_8 , розраховуючи, що її злочинні дії не будуть виявлені, усвідомлюючи настання наслідків за вчинювані нею протиправні дії, розуміючись на тонкощах банківської системи, зокрема щодо надання послуг клієнтам АТ «УніверсалБанк», без дозволу власника, шляхом підбору паролю логічного захисту, здійснила вхід до його облікового запису у мобільному додатку «Моно-24», що був установлений на вище вказаний мобільний телефон, авторські права на який належать АТ «УніверсалБанк», в результаті чого отримала повний доступ до банківських рахунків ОСОБА_8 , відкритих у АТ «УніверсалБанк», що призвело до несанкціонованого втручання в роботу автоматизованих систем, витоку інформації та спотворення процесу обробки інформації, що відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» є банківською таємницею.

Також вона, 29.03.2024 у період часу із 02:07 год. по 02:11 год., в невстановлений місці, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, повторно, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно, умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, що запроваджений Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Верховною Радою України, в подальшому продовжений Указом Президента України за № 271/2024 від 06.05.2024 з 05 години 30 хвилин 06 травня 2024 року строком на 90 діб, з використанням мережі Інтернет та використовуючи незаконно здобутий мобільний телефон марки «Iphone 11 Pro Max», який належить ОСОБА_8 , шляхом підбору пароля логічного захисту за допомогою мобільного додатку «Monobank» АТ «Універсал Банк», здійснила ряд операцій із переказу грошових коштів потерпілого, а саме:

- 29.03.2024 о 02:07 на банківську картку АТ «Райффайзен Банк» НОМЕР_2 , відкриту на ім`я ОСОБА_9 в сумі 10240,00 грн.;

- 29.03.2024 о 02:10 на банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_3 , відкриту на ім`я ОСОБА_7 в сумі 7280,00 грн;

- 29.03.2024 о 02:11 на власну банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_3 , відкриту на ім`я ОСОБА_7 в сумі 1456,00 грн.

Вищевказаними умисними діями ОСОБА_7 спричинила потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду, на загальну суму 18976,00 грн. (вісімнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят шість гривень нуль копійок).

Суд вважає, що пред`явлене обвинувачення в ході судового розгляду доведено у повній мірі і дії обвинуваченої суд кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану та таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану; за ч.1 ст.361 КК України - несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.361 КК України визнала повністю, у вчиненому щиро покаялась, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення нею інкримінованих їй органом досудового розслідування злочинів, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності і вона їх у повному обсязі підтверджує. Потерпілому частково відшкодувала завданий збиток, в розмірі 16000 гривень. У скоєному щиро розкаялась.

Враховуючи те, що обвинувачена в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованих їй органом досудового слідства кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності її позиції, роз`яснивши їй положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, вислухавши думку прокурора, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченої та не знайшов підстави вважати, що остання себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані нею у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Суд, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій, суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, передбачених ч.4 ст.185 КК України, які відповідно ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима в силу ст.89 КК України, офіційно не працевлаштована, є студенткою 3 курсу, на утриманні малолітніх дітей не має, не є особою з інвалідністю, на консультативному та диспансерному нагляді у лікаря нарколога не перебуває, амбулаторну психіатричну допомогу у лікаря психіатра м. Черкаси не одержує, по місцю проживання характеризується посередньо, добровільно частково відшкодувала потерпілому завданий збиток, вину визнала, щиро розкаялась, висловивши щирий жаль з приводу своїх вчинків та осудила свою поведінку.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, згідно зі ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачена свою вину визнала у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаялась, добровільно частково відшкодувала потерпілому завданий збиток, критично оцінював свої дії та готова нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з її вини.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх наслідків, особи обвинуваченої, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, поведінку обвинуваченої після вчинення інкримінованих їй злочинів, яка усвідомлюючи свою провину, зробила належні висновки, дала критичну оцінку своїм злочинним діям, а також враховуючи думку потерпілого, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст.50 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі, що буде достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нею нових злочинів та з урахуванням вищевикладених обставин по справі, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливо без ізоляції від суспільства, шляхом звільнення від відбування покарання з випробовуванням, згідно ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк, а також вважає необхідним покласти на обвинувачену обов`язки відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України.

Підстав для застосування ст. 69 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України, до обвинуваченого, суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Призначення ОСОБА_7 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченої, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Як вбачається з матеріалів справи, у відношенні обвинуваченої ОСОБА_7 в процесі досудового розслідування запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення майнової та моральної коди завданої внаслідок вчинення кримінальної правопорушення підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне

В судовому засіданні встановлено, що вказаними кримінальними правопорушеннями ОСОБА_8 спричинена майнова шкода на загальну суму 30875 грн. 67 коп. Під час судового розгляду обвинувачена частково відшкодувала завдану матеріальну шкоду в сумі 16000 грн., тобто підлягає до задоволенню 14875 гривень 67 коп. за завдану майнову шкоду.

При вирішенні питання про часткове задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні.

За змістом ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичної болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, суд вважає, що потерпілий має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що йому в результаті протиправних дій обвинуваченої було заподіяно моральну шкоду.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням викладеного, цивільний позов потерпілого про стягнення моральної шкоди з обвинуваченої підлягає задоволенню частково, оскільки суд дійшов висновку, що сума моральної шкоди в розмірі 10000 грн. є співрозмірною, справедливою і розумною.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з ОСОБА_7 в дохід держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.100, 325, 368-371, 374,615 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.185,ч.1 ст.361 КК України та призначити їй покарання:

за ч.1 ст.361 КК України у вигляді - 1 років 6 місяців обмеження волі

за ч.4 ст.185 КК України у вигляді - 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покаранням більш суворим визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з визначенням іспитового строку 1 (один) рік з покладанням на неї обов`язків передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Згідно з положеннями п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення майнової та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінальної правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 за завдану майнову шкоду 14875 гривень 67 коп., за завдану моральну шкоду 10000 грн. всього 24875 гривень 67 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 1135 гривень 92 коп.

Речові докази:

копія договору ломбарду «Черкаська позика» № ВП6-0001110 від 29.03.2024 - залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

У відповідності до ч.15 ст.615 КПК України, в умовах воєнного стану, судом проголошено резолютивна частина вироку після складання та підписання повного тексту. Повний текст вироку вручається учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1