УХВАЛА

Іменем України

09 грудня 2024 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого у кримінальному провадженні старшого слідчого відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області майор поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000108, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 лютого 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст. 190, ч.5 ст.190, ч.1 ст.361, ч.2 ст.361 ч.3 ст.28 ч.2 ст.361 КК України,

ВСТАНОВИВ :

05 грудня 2024 року до Корольовського районного суду міста Житомира надійшло клопотання відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області майор поліції ОСОБА_3 про арешт майна. Клопотання погоджене прокурором у кримінальному провадженні.

Клопотання обґрунтоване тим, що Слідчим управлінням ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000108 від 01.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190, ч.5 ст.190, ч.1 ст.361, ч.2 ст.361 ч.3 ст.28 ч.2 ст.361 КК України.

За результатами проведення досудового розслідування, 22.11.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190, ч.3 ст.28 ч.2 ст.361 КК України.

Оскільки внаслідок вчинених кримінальних правопорушень спричинено майнову шкоду потерпілим ОСОБА_6 - в сумі 51599,00 грн., ОСОБА_7 - в сумі 111998,00 грн., ОСОБА_8 - в сумі 45022,65 грн., ОСОБА_9 - в сумі 134998,00 грн., ОСОБА_10 - в сумі 68034,30 грн., ОСОБА_11 - 12941,26 грн., ОСОБА_12 - в сумі 54999,00 грн., ОСОБА_13 - в сумі 51999,00грн., ОСОБА_14 - в сумі 52653,00 грн, ОСОБА_15 - 47747,41 грн., ОСОБА_16 - 30000,00 грн. та їм роз`яснено право подати цивільні позови про відшкодування спричиненої матеріальної та моральної шкоди.

Встановлено, що потерпілим внаслідок вчинення кримінального правопорушення спричинено матеріальної шкоди на загальну суму 658 991,62 грн. На даний час потерпілими частково заявлено клопотання про відшкодування майнової шкоди, які знаходиться в матеріалах кримінального провадження №0000108 від 01.02.2024.

Підозрюваний ОСОБА_5 є неповнолітнім, а тому відповідно до вимог ст. 1178 ЦК України відповідальність за відшкодування шкоди покладається на його батьків. Згідно з витягом з актового запису про народження матір`ю підозрюваного є ОСОБА_17 , батько - ОСОБА_18 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №404222826 від 18.11.2024 матері підозрюваного ОСОБА_17 належить земельна ділянка площею 0,25 га з кадастровим номером 182082000:01:003:0187, що розташована по АДРЕСА_1 .

Необхідність застосування арешту вказаного майна полягає у забезпеченні цивільних позовів, поданих потерпілими.

Окрім цього, санкція ч. 5 ст. 190 КК України, за якою кваліфіковані дії підозрюваного ОСОБА_5 , передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Відповідно до проведеного органом досудового розслідування огляду веб-сайту https://zml.com.ua/uk/prodazh-zemli-zhitomirskaya-oblast-andrushivskiy-rayon, з метою встановлення та підтвердження вартості земельної ділянки в с. Волосів Бердичівського району Житомирської області, яка належить матері підозрюваного встановлено, що вартість земельної ділянки площею 0,1 га становить в межах 1400 грн. до 6257 грн.

Слідчий зазначає, що у кримінальному провадженні потерпілими заявлено цивільні позови про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір яких є обґрунтованим та становить загальну суму 658991,62 грн., а тому є необхідність в застосуванні арешту майна законного представника підозрюваного ОСОБА_5 - ОСОБА_17 , оскільки не застосування арешту може призвести до приховування чи відчуження майна, щодо якого ставиться питання про накладення арешту. На підставі наведеного слідчий просить накласти арешт на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером 182082000:01:003:0187, що розташована по вул. Мічуріна, с. Волосів Бердичівського району Житомирської області.

Слідчий СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, попередньо подала заяву про розгляд клопотання без її участі. У вказаній заяві слідчий також зазначила, що вона клопотання підтримує та просить його задовольнити.

Розгляд клопотання здійснюється без повідомлення підозрюваного та його законного представника - власника майна на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України з метою забезпечення арешту майна.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 171 КПК України у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Слідчий суддя установив, що СУ ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000108, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 лютого 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст. 190, ч.5 ст.190, ч.1 ст.361, ч.2 ст.361 ч.3 ст.28 ч.2 ст.361 КК України.

Також установлено, що у вказаному кримінальному провадженні повідомлено про ОСОБА_5 . З копії повідомлення про зміну підозри та нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень від 22 листопада 2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, шляхом здійснення незаконних операцій із використанням електронно-обчислювальної техніки, вчинене організованою групою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, а також у несанкціонованому втручанні в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, вчиненому повторно, організованою групою, тобто у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 361 КК України.

З вказаного повідомлення про підозру вбачається, що ОСОБА_5 , виконуючи роль співвиконавця, здійснював спам-розсилку фішингових повідомлень з недостовірною інформацією про отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 6500 та 8800 гривень, створені організатором ОСОБА_19 ; проводив токенізування карток потерпілих - додавання їх в сервіс Apple Pay и Google Pay для подальшого проведення безконтактних платежів; приймав участь фішингових (шахрайських) посилань в мережі Інтернет з недостовірною інформацієюпро отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 6500 та 8800 гривень; здійснював придбання товару шляхом проведення безконтактних платежів грошовими коштами, що належать потерпілим.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст.5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 34).

Розумна підозра, згадана в ст.5 § 1(с) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування (див. рішення N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що надані слідчим докази у їх сукупності переконали б неупередженого спостерігача, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 190 КК України, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 361 КК України, що підтверджується доданими до клопотання доказами.

Підозрюваний ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто є неповнолітнім. Відповідно до копії актового запису про народження матір`ю підозрюваного є ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 404222826 від 18 листопада 2024 року ОСОБА_17 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,25 га з кадастровим номером 182082000:01:003:0187, що розташована по АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Звертаючись до суду із клопотанням, слідчий СУ ГУНП в Житомирській області просить застосувати арешт на майно ОСОБА_17 , а саме на земельну ділянкуплощею 0,25 га з кадастровим номером 182082000:01:003:0187, що розташована по АДРЕСА_1 . Однак, матеріали клопотання не містять доказів того, що земельна ділянка за вказаною адресою належить ОСОБА_17 .

Крім того, слідчий суддя ураховує, що матеріали клопотання не містять належним чином підтвердженої вартості земельної ділянки, на яку слідчий просить накласти арешт. На переконання слідчого судді, доданий до клопотання протокол огляду інтернет-ресурсу від 22.11.2024 не може бути належним доказом вартості земельної ділянки. Фактично органом досудового розслідування оглянуто наявні оголошення про продаж землі в Андрушівському районі Житомирської області та визначено орієнтовну вартість 0,01 га землі (від 1400 до 6257 гривень) без зазначення будь-яких ознак для порівняння. Однак, слід врахувати, що цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 182082000:01:003:0187, що розташована по АДРЕСА_1 , - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Матеріали клопотання не містять відомостей про те, чи наявна на вказаній земельній ділянці будь-яка забудова (житлова/нежитлова, завершена/незавершена і т. д.). Наявність житлового будинку на земельній ділянці суттєво впливає на її вартість, а також на можливість її арешту без арешту нерухомого майна, що на ній розташоване.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Таким чином, клопотання не містить відомостей про вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення позову.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховуватинаслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (п. 6 ч. 2 ст. 173 КПК України).

Також слідчий суддя ураховує, що законні представники неповнолітньої особи несуть відповідальність за завдану нею шкоду лише в разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди. Однак, в матеріалах клопотання відсутні відомості про наявність/відсутність майна у підозрюваного ОСОБА_5 .

Що стосується вимог клопотання про застосування арешту майна законного представника підозрюваного з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання слідчий суддя зазначає таке.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч.5 ст.170 КПК України).

Установлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, що передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України конфіскація майна є додатковим покаранням.

До неповнолітніх можуть бути застосовані додаткові покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю (ч. 2 ст. 98 КК України).

Наведене свідчить, що до неповнолітніх не може бути застосовано покарання у виді конфіскації майна.

А тому, достатніх підстав вважати, що суд може призначити ОСОБА_5 покарання у виді конфіскації майна слідчий суддя не вбачає.

З наведених мотивів слідчий суддя дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання.

Керуючись статтями 98, 170-173, 309 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області майор поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000108.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_20