КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №359/25/25 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/1648/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2025 року про відмову у арешті майна у кримінальному провадженні №0001911, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.239, ч.1 ст.197-1, ч.4 ст.190, ч.3 ст.201-2 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про арешт майна та накласти арешт на автомобіль марки «Мercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Власник майна в судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомив та клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності осіб, які без поважних причин не прибули в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, слідчими СВ Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001911 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.239, ч.1 ст.197-1, ч.4 ст.190, ч.3 ст.201-2 КК України.

Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що голова Благодійної організації «Міжнародний благодійний фонд «МАВКА» ОСОБА_8 , використовуючи статус благодійної організації за участі інших, невстановлених досудовим розслідуванням осіб налагодила схему постачання з-за кордону на територію України предметів гуманітарної допомоги у великих об`ємах, у тому числі й транспортних засобів з метою отримання прибутку від їх реалізації, які зберігає на території колишньої спортивної бази «Динамо» в м. Бориспіль Київської області поблизу Юрківого озера.

Під час проведення досудового розслідування отримано інформацію, що один з таких транспортних засобів знаходиться за адресою: Київська область, м. Березань, вул. Київський шлях, 13 в м. Березань.

Встановлено, що даний транспортний засіб був ввезений 14.03.2024 року на територію України із ПольщіБО «МБФ «МАВКА» для подальшої передачі ЗСУ.

31 грудня 2024 року слідчий СВ Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 провів огляд відкритої ділянки біля кафе з надання поминальних обідів «Вічність» по вул. Київський шлях, 13 в м. Березань, де виявив та вилучив у ОСОБА_9 автомобіль марки «Мercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується копією протоколу огляду від 31 грудня 2024 року (а.с.110-112).

Постановою слідчого СВ Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 від 31 грудня 2024 року транспортний засіб, вилучений в результаті проведеного огляду, був визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №0001911(а.с.113-114).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт вказаного майна.

Слідчий суддя виходив з того, що автомобіль марки «Мercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , жодним чином не пов`язаний з отриманням прибутку, не є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України, та помилково визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №0001911.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком слідчого судді, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінальних правопорушень, за якими здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що автомобіль марки «Мercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки є об`єктом кримінально протиправних дій, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Колегія суддів не може погодитися з висновком слідчого судді щодо того, що клопотання прокурора не містить доводів на підтвердження відповідності вищевказаного автомобіля ознакам речового доказу.

Як вбачається із клопотання прокурора про арешт майна, воно містить посилання на встановлені у кримінальному провадженні фактичні обставини кримінальних правопорушень, відповідні мотиви та підстави на обґрунтування висновку про відповідність зазначеного автомобіля ознакам речового доказу, визначеного ст. 98 КПК України, зокрема посилання на те, що вказаний автомобіль є об`єктом кримінально протиправних дій, та потребує збереження.

На переконання колегії суддів, прокурором у клопотанні, відповідно до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, доведено, що існують правові підстави для накладення арешту на вищевказаний автомобіль, з метою забезпечення збереження вказаного майна як речового доказу, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене.

З урахуванням наведеного, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, автомобіль марки «Мercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 підлягає арешту, з тих підстав, що він відповідає критеріям речового доказу, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, а незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до пошкодження або втрати доказів, і таким чином, може позбавити реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, залишивши поза увагою вказані у клопотанні доводи та долучені до нього матеріали, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для накладення арешту на автомобіль марки «Мercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 з метою збереження речових доказів, про що обґрунтовано зазначив прокурор в апеляційній скарзі.

Вищевикладене свідчить про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора - задоволенню, з постановленням нової ухвали про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане у клопотанні майно, оскільки останнім в повній мірі доведено необхідність накладення арешту на вищевказане майно з метою забезпечення його збереження як речового доказу у кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого слідчого відділу Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001911 - задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки «Мercedes-Benz», номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_10

Судді:

ОСОБА_11