УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження № 0000594 внесеного до ЄРДР 08.08.2024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 ..

Клопотання мотивовано тим, що слідчим відділенням проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000594 від 08.08.2024, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , маючи не зняту та непогашену судимість за вчинення кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України, будучи обізнаний у тому, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, на території України введено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалася, востаннє 06.05.2024 терміном на 90 діб, вчинив умисний злочин за наступних обставин.

Так, 24.07.2024 близько 17 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи на сходовому майданчику 1 поверху 2 під`їзду будинку АДРЕСА_1 , помітив велосипед марки «Ardis» моделі «Rocks 26 24», після чого близько 17 години 10 хвилин (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, будучи впевнений, що за його діями ніхто не спостерігає, з метою власного незаконного збагачення, з корисливих спонукань, розуміючи протиправність своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, підійшов до вказаного велосипеда, викотив його з під`їзду та разом з ним з місця злочину зник, чим незаконно заволодів та у подальшому розпорядився на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_5 спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріального збитку, згідно висновку експерта, на суму 3 910 гривень.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно та в умовах воєнного стану.

В ході досудового розслідування, Вінницьким міським судом відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого закінчується 24.11.2024.

Наразі досудове розслідування кримінального провадження завершено, обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 скеровано до суду, однак підготовче судове засідання наразі не проведено. Разом з тим, ризики, які слугували підставою для застосування запобіжного заходу продовжують існувати.

Вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого правопорушення повністю підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів.

Санкція ч. 5 ст. 185 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. У вказаному кримінальному провадженні існують ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема:

переховування від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_5 усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні;

незаконний вплив підозрюваного на свідків, оскільки згідно ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Перебуваючи на волі ОСОБА_5 матиме можливість незаконно впливати на свідків з метою створення сприятливих для себе умов.

Застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти вищевказаним ризикам, оскільки:

- особисте зобов`язання є недостатньо дієвим запобіжним заходом, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання, особу підозрюваного, його репутацію та соціальні зв`язки;

- особиста порука не може бути застосована, оскільки у ОСОБА_5 відсутні поручителі, які заслуговують на довіру та зможуть доставити останнього до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу;

- домашній арешт є недостатньо суворим запобіжним заходом, оскільки ОСОБА_5 усвідомлює тяжкість вчинення кримінального правопорушення, а тому він зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також враховуючи складність контролю за виконанням останнім покладених на нього обов`язків під час такого запобіжного заходу.

Всі вищевказані обставини, у своїй сукупності свідчать про те, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_5 в рамках даного кримінального провадження є недоцільним та малоефективним, оскільки вони не можуть запобігти наявним ризикам, тому прокурор просила клопотання задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримала, оскільки заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, оскільки аналогічне клопотання вже було предметом розгляду у Вінницькому міському суді та у задоволенні клопотання прокурора було відмовлено, наразі рішення переглядається в апеляційній інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав думку захисника.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання прийшов до наступного висновку.

Згідно ч. 6 ст. 199 КПК України, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Відповідно до вимог КПК України, клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу розглядається за правилами розгляду клопотання про застосування такого запобіжного заходу.

Так, відповідно до ст. 184 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, і повинно містити:

1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа;

2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;

4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу;

5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;

6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів;

7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

Копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. До клопотання додаються:

1) копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання;

2) перелік свідків, яких слідчий, прокурор вважає за необхідне допитати під час судового розгляду щодо запобіжного заходу;

3) підтвердження того, що підозрюваному, обвинуваченому надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Оглянувши матеріали клопотання, слідчим суддею встановлено, що прокурором в порушення вищевикладених норм КПК України, не подано до суду жодних копій матеріалів, якими обґрунтовується підозра, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також підтвердження направлення вказаного провадження д суду з обвинувальним актом.

Також в порушення вказаних норм КПК України, прокурором не вручено копій матеріалів, якими обґрунтовується клопотання обвинуваченому та стороні захисту, що є порушенням прав останніх.

В судовому засіданні прокурором зазначено, що наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні інкримінованого ОСОБА_5 правопорушення повністю підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів.

Проте, вищевказаних матеріалів прокурором до клопотання не додано.

Прокурор мотивує вказане клопотання тим, що на даний час продовжують існувати ризики, визначені ч.1 ст. 177 КПК Україна, а саме: підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, а також вчинити інше правопорушення.

Разом з тим, прокурором у клопотанні не обґрунтовано вищезазначені ризики, оскільки єдиною підставою для існування ризиків є суворість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у випадку визнання останнього винним, а також те, що останній раніше судимий.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, а саме Постанову ЄСПЛ у справі "Чанєв проти України" від 09.10.2014 року (скарга № 46193/13), Постанову ЄСПЛ у справі "Сізарєв проти України" від 17.01.2013 (скарга № 17116/04), згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від суду не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Суд зазначає, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

В ході судового розгляду вказаний ризик прокурором не доведено.

Також прокурором не подано довідки про наявність судимостей ОСОБА_5 , що свідчить про не доведення прокурором ризику вчинити інше правопорушення.

Слідчим суддею не виключається, що вищенаведені документи, наявні в додатках до обвинувального акту, однак такі докази, ані захиснику, ані слідчому судді завчасно не подані, а відтак останній позбавлений можливості перевірити їх наявність та надати таким доказам юридичну оцінку.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що прокурором 31.10.2024 було подано аналогічне клопотання до Вінницького міського суду Вінницької області про продовження строку дії запобіжного заходу, застосованого до ОСОБА_5 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.11.2024 було відмовлено у задоволенні клопотання, оскільки прокурором не виконані вимоги КПК України при подачі такого клопотання та не доведено обставини, що свідчать про необхідність продовження строку запобіжного заходу.

Прокурором вказане рішення оскаржене до Вінницького апеляційного суду, однак наразі розгляд справи не проведено та результат розгляду відсутній.

19.11.2024 прокурором повторно подано аналогічне клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Однак нормами КПК України не передбачено можливість повторного звернення з клопотанням з приводу одних і тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи, коли є судове рішення і не скасоване у встановленому законом порядку, перш за все пов`язана з виключністю судового рішення.

Так, відповідно до п. 10, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» зазначено, що ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Враховуючи, що аналогічне клопотання є предметом розгляду суду апеляційної інстанції, а нормами КПК України не передбачено можливості розгляду двох аналогічних клопотань про застосування або продовження запобіжного заходу відносно однієї і тієї ж самої особи, слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання прокурора подано з порушенням вимог КПК України.

Таким чином, дослідивши матеріали клопотання прокурора, враховуючи відомості встановлені в судовому засіданні, а саме наявність аналогічного клопотання на розгляді у апеляційній інстанції, пояснення прокурора та захисника, норми КПК України, які встановлюють порядок розгляду даної категорії клопотань, який прокурором порушено, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення такого клопотання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 194, 196, 309 КПК України, слідчий суддя , -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження № 0000594 внесеного до ЄРДР 08.08.2024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя