Справа № 947/2332/25
Провадження № 1-кс/947/3690/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2025 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000683 від 17.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000683 від 17.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

У клопотанні сторона обвинувачення, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, запобіганню їх відчуженню, а також забезпечення виконання конфіскації майна та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, просить накласти арешт (із забороною відчуження, розпорядження та користування будь-якими особами) на вилучений в ході обшуку 07.03.2025 на підставі ухвали слідчого судді Київського суду м. Одеси №947/2332/25 провадження №1-кс/947/2814/25 від 18.02.2025, автомобіль марки: «Nissan», модель: «Primera», сірого кольору, д.н.з.: НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який перебуває у користуванні ОСОБА_4 .

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 вимоги поданого клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні. Пояснив, що наразі вирішується питання щодо можливої конфіскації майна та готується цивільний позов з метою відшкодування шкоди заподіяної вчинення кримінального правопорушення, тому вважав за необхідне вжити заходи забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на автомобіль марки: «Nissan», модель: «Primera», сірого кольору, д.н.з.: НОМЕР_1 .

Адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання повідомив, що останній постійно користується транспортним засобом з 2022 року. Зазначив, що даний транспортний засіб жодним чином не фігурував по справі, та не має відношення до протиправної діяльності, тому просив відмовити у задоволенні клопотання у повному обсязі.

В свою чергу слідчий ОСОБА_3 на запитання слідчого судді повідомив, що вказаний транспортний засіб не є предметом злочину.

Вислухавши учасників кримінального провадження, вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного.

В ході судового розгляду встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000683 від 17.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, термін дії якого востаннє продовжено Указом Президента України № 469/2024 від 23.07.2024, з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, який затверджено Верховною Радою України, відповідними Законами України «Про затвердження Указу Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», на території України посилено кримінальну відповідальність за злочини проти власності.

Приблизно в жовтні 2024 року, більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено у ОСОБА_4 виник умисел на таємне викрадення майна, що належить ТОВ «Транссервіс 2008», а саме зернових культур, що зберігаються в ангарі, який розташований на території товариства за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Молодіжне, вул. Фермерська, буд. 7/2.

З метою реалізації свого злочинного наміру, більш точну дату досудовим розслідуванням не встановлено, але не пізніше 22.02.2025, ОСОБА_4 вступив у змову з охоронцями ТОВ «Транссервіс 2008» ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та мешканцями близь розташованих сіл Одеського району ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та іншими не встановленими в ході досудового розслідування особами, попередньо обговоривши план скоєння крадіжки.

Перебуваючи на території ТОВ «Транссервіс 2008» та виконуючи свої обов`язки щодо охорони майна підприємства, розуміючи протиправність своїх дій та посилену відповідальність за злочини у зв`язку із дією воєнного стану на території України, а також усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та іншими не встановленими в ході досудового розслідування особами, 22.02.2025 в період часу з 19 по 21 годину, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, бажаючи щоб їхні дії залишились непоміченими, попередньо відключили камери відеоспостереження та сигналізацію на території підприємства, відчинили в`їзні ворота ТОВ «Транссервіс 2008» та двері ангару, де зберігалося зерно пшениці.

Далі, на заздалегідь підготовленому спеціальному вантажному фургоні марки «Ford» «Transit», державний номерний знак НОМЕР_3 , на територію підприємства заїхали ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та навантажили зерно пшениці в транспортній засіб, в той час як ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інші невстановлені в ході досудового розслідування особи спостерігали за оточуючою обстановкою.

В подальшому, того ж дня, а саме 22.02.2025, приблизно о 20 годині 00 хвилин вказаний спеціальний вантажний фургон марки «Ford» «Transit» під керуванням ОСОБА_10 , в якому перебував також ОСОБА_11 , виїхав з ангару та охоронюваної території ТОВ «Транссервіс 2008» та направились до складського приміщення розташованого за адресою: Одеська область, Одеський район, смт. Великодолинське, вул. Ентузіастів, буд. 10, що перебуває у користуванні ОСОБА_10 де розвантажили зерно пшениці.

Далі, того ж дня, а саме 22.02.2025 приблизно 21 годині 00 хвилин продовжуючи реалізацію злочинного наміру, направленого на таємне заволодіння майном ТОВ «Транссервіс 2008» з метою незаконного збагачення ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на спеціальному вантажному автомобілі марки «Ford» «Transit», державний номерний знак НОМЕР_3 повернулися до ангару на охоронюваної території ТОВ «Транссервіс 2008», та навантажили зерно пшениці об`ємом 1,7 тон, де ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інші невстановлені в ході досудового розслідування особи продовжили спостерігати за оточуючою обстановкою, бажаючи щоб їх дії були не помічені.

Далі, 22.02.2025 приблизно о 21 годині 00 хвилин вказаний спеціальний вантажний фургон марки «Ford» «Transit», під керуванням ОСОБА_10 , в якому перебували також ОСОБА_11 , виїхав з ангару та охоронюваної території ТОВ «Транссервіс 2008», прямуючи до складського приміщення, розташованого за адресою: вул. Ентузіастів, буд. 10, смт. Великодолинське, Одеська обл., Одеський р-н, з метою вивантаження викраденого ними зерна пшениці об`ємом 1,7 тон.

Близько о 22 годині 19 хвилин 22.02.2025, прибувши на місце розташування вищевказаного складського приміщення спеціальний вантажний фургон марки «Ford» «Transit» державний номерний знак НОМЕР_3 , заїхав на територію та в подальшому ОСОБА_10 та ОСОБА_11 затримано співробітниками поліції.

Під час огляду працівниками поліції спеціального вантажного фургону марки «Ford» «Transit», державний номерний знак НОМЕР_3 виявлено зерно пшениці, вагою 1,7 тони, якою протиправно заволоділи злочинці, чим спричинили майнову шкоду ТОВ «Транссервіс 2008».

Таким чином, в наслідок незаконного заволодіння зерном пшениці 3,28 тон спричинено майнову шкоду ТОВ «Транссервіс 2008» на загальну суму 29793 гривні 32 копійки.

07.03.2025 на підставі ухвали слідчого судді Київського суду м. Одеси №947/2332/25 провадження №1-кс/947/2814/25 проведено обшук транспортного засобу, автомобілю марки: «Nissan», модель: «Primera», сірого кольору, д.н.з.: НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який перебуває у користуванні підозрюваного ОСОБА_4 , в ході якого автомобіль вилучено.

Постановою слідчого від 07.03.2025 вилучений транспортний засіб, у відповідності до ст. 98 КПК України, визнано речовим доказом, в рамках даного кримінального провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

На переконання слідчого судді, сторона обвинувачення, у порушення вимог ст. 171 КПК України, при зверненні з клопотанням про арешт вилученого транспортного засобу марки «Nissan», модель: «Primera», сірого кольору, д.н.з.: НОМЕР_1 , належним чином не навела правову підставу для такого арешту та можливість використання даного майна як доказу у кримінальному провадженні, та не навів достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не зважаючи на те, що органом досудового розслідування визнано речовими доказами вилучений автомобіль, прокурором у клопотанні не доведено таку мету арешту вилученого транспортного засобом, як збереження речових доказів.

Більш того, у судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 повідомив, що даний транспортний засіб не є предметом злочину, що в свою чергу підтверджує доводи слідчого судді щодо не відповідності вилученого автомобіля критеріям речових доказів.

Разом з тим помилковими є доводи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно з метою конфіскації, в тому числі спеціальної конфіскації майна, як виду покарання ,з огляду на наступне.

Згідно положень п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення спеціальної конфіскації. А пункт 3 ч.2 ст.170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Частина 4 ст. 170 КПК України визначає, що у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. У ч. 5 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КПК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Можливість накладення арешту на майно з метою забезпечення можливої конфіскації закон пов`язує з: 1)наявністю процесуального статусу підозрюваного в особи, щодо майна якої ставиться питання про арешт; 2)вказівка на конфіскацію як додатковий вид покарання в санкції статті Кримінального кодексу України, яка інкримінована підозрюваному; 3)належність підозрюваному майна, щодо якого ставиться питання про арешт, на праві власності.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу, автомобіль марки «Nissan», модель: «Primera», сірого кольору, д.н.з.: НОМЕР_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Слідчий суддя критично оцінює та вважає неспроможними доводи сторони обвинувачення щодо необхідності накладення арешту на вищевказаний транспортний засіб, оскільки стороною обвинувачення не доведено, яке відношення до обставин злочину має власник майна ОСОБА_12 , яка не є підозрюваною у цьому кримінальному провадженні.

Окрім того слідчий суддя звертає увагу, що взагалі не зрозумілим є твердження слідчого, щодо підстав для накладення арешту з метою конфіскації, оскільки санкція ч. 4 ст. 185 КК України, не передбачає додатковий вид покарання у вигляді конфіскаціях майна.

Одночасно слідчий суддя вважає, що не може бути підставою для накладення арешту на вказаний вище транспортний засіб з підстав спеціальної конфіскації, оскільки стороною обвинувачення не надано підтверджуючих документів щодо того, що даний транспортний засіб був придбаний за кошти одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Що стосується підстав для накладення арешту з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Слідчим суддею встановлено, що метою накладення арешту на автомобіль є також забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, разом з тим матеріали клопотання не містять доказів наявності цивільного позову та його розміру, також матеріали клопотання не містять відомостей хто є потерпілим в рамках даного кримінального провадження, а від так не зрозуміло куму завдана шкода. Слідчий суддя відхиляє доводи слідчого відносно того, що наразі готується цивільний позов, оскільки зазначене є лише припущення та не може бути підставою для обмеження права власності на майно.

Таким чином, ні в клопотанні, ні в доданих до клопотання матеріалах, стороною обвинувачення жодним чином не обґрунтовується можливість досягнення завдань застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ч. 1 ст. 2 КПК України).

Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом (ч. 1 ст. 16 КПК України).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права (ст. 1 Протоколу №1 (1952 рік) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Враховуючи встановлені обставини, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність правових підстав для арешту транспортного засобу «Nissan», модель: «Primera», сірого кольору, д.н.з.: НОМЕР_1 , метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, запобіганню їх відчуженню, а також забезпечення виконання конфіскації майна та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

При цьому, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні ч.1 ст.1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Також, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що вимога законності, яка випливає з «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права.

Необхідно зазначити, що у Рішенні «Серявін проти України», ЄСПЛ розглянув справу у якій йшлося про втручання органів державної влади у володіння майном особи, тому слідчий суддя вважає, що вказане рішення певним чином відображає природу правовідносин, які склалися у цій справі.

Як вже було зазначено вище, положення КПК України, зокрема ст. 170 КПК України, передбачають накладення арешту на майно, проте такий арешт може бути накладений при певних умовах.

Щодо дотримання принципу верховенства права, то відповідно до ч.1 ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Також, відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку втручання у мирне володіння майном особи державними органами не буде законним та таким, що відповідає принципу верховенства права.

З викладеного вбачається, що, в даному випадку, втручання органів влади у захищене право суперечить загальній нормі, зазначеній у ст.1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод».

Враховуючи, що органом досудового розслідування в своєму клопотанні не було обґрунтовано необхідність в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з урахуванням норм національного законодавства та практики ЄСПЛ, слідчий суддя приходить до переконання, що детективом не доведено необхідність в накладенні арешту на майно підозрюваного, у зв`язку із чим клопотання останнього задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000683 від 17.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - відмовити.

Майно, яке було тимчасово вилучене 07.03.2025, а саме автомобіль марки: «Nissan», модель: «Primera», сірого кольору, д.н.з.: НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 . на підставі п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України повернути особі у якої воно було вилучено.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1