Житомирський апеляційний суд
Справа №293/2314/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/397/25
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні апеляційного суду в м.Житомирі контрольне судове провадження №293/2314/21 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 15 січня 2025 року, якою обвинуваченому

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Троковичі Черняхівського району Житомирської області, громадянину України, зареєстрованому та проживаючому за адресою : АДРЕСА_1 ,

продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 16.03.2025 року включно, без визначення розміру застави,

в с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю. Вважає, що ухвала суду не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, оскільки ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, на які посилався прокурор, не доведені. Зазначає, що судом не враховано, що обвинувачений більше 3 років перебуває під вартою, у зв`язку з чим стан його здоров`я погіршується. Вказує, що судом не враховано, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, проживає з матір`ю - інвалідом 1 групи по зору, яка потребує постійного догляду, має повні хронічні захворювання та йому рекомендовано планове оперативне лікування. Звертає увагу на те, що 03.09.2024 ОСОБА_6 було забезпечено консультативний огляд лікарем-консультантом (судинним хірургом) ОКЛ ім. О. Ф. Гербачевського, за результатами огляду встановлено діагноз : варикозне розширення вен нижніх кінцівок. ХВН II (другої) ст. лівої нижньої кінцівки. Вважає, що вказане лікування в межах СІЗО не забезпечене. Зазначає, що прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Вказує, що лише 14 січня 2025 року було відібрано зразки почерку обвинуваченого для проведення експертизи.

В ухвалі суду зазначено, що в провадженні Черняхівського районного суду Житомирської області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України.

14.01.2025 прокурор подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів, яке підтримав в судовому засіданні 15.01.2025, посилаючись на те, що строк дії запобіжного заходу спливає, а ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які слугували підставою для застосування та продовження такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, тому інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років, ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явилися. Просили проводити апеляційний розгляд у їх відсутності.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

За таких обставин, колегія суддів вважає можливим проводити апеляційний розгляд у відсутності сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника та матеріали контрольного судового провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження №293/2314/21, в провадженні Черняхівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Під час судового розгляду 15 січня 2025 року прокурор заявила клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , оскільки судовий розгляд триває, вказаний строк спливає, а ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати. Більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу.

Зокрема, ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Приймаючи рішення про задоволення вказаного клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178, 196, 199, 331 КПК України.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років.

Також судом враховано, вік обвинуваченого ОСОБА_6 , дані про стан його здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, характеристику обвинуваченого, те що він перебував у розшуку (постанова слідчого від 19.08.2021), а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на волі, під загрозою можливого покарання, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, чи вчинити інше кримінальне правопорушення, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.

Враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому під тяжкістю можливого покарання може переховуватися від суду у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Ризик можливого незаконного впливу на потерпілу та свідків обгрунтований тим, що обвинуваченому відомо їх місце проживання, та як повідомила потерпіла суду першої інстанції знайомі ОСОБА_6 вчиняли на неї тиск з метою схилення останньої забрати заяву про кримінальне правопорушення, свідок ОСОБА_8 повідомив, що дійсно він спілкувався з потерпілої та свідком ОСОБА_9 з метою схилити забрати заяву про кримінальне правопорушення відносно обвинуваченого, оскільки перебуває з останнім в дружніх стосунках. Посилання захисника на те, що потерпіла та свідки вже допитані судом, а тому вказаний ризик не існує, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки потерпіла та її законний представник підтвердили під час судового розгляду, що вони бояться обвинуваченого.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обґрунтований тим, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а тому не виключена можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що апелянтом не наведено доказів щодо зменшення вказаних ризиків.

Доводи апеляційної скарги захисника про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки стороною захисту не доведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень обвинуваченим своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів звертає увагу, що стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_6 не змінилися з часу застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.

Доводи апелянта про те, що на утриманні ОСОБА_6 знаходиться його мати, яка є інвалідом по зору, також не впливають на правильність висновків суду та не є безумовною підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки навіть такі обставини не втримують обвинуваченого від протиправної поведінки.

Посилання захисника на те, що судом не враховано, що обвинувачений вже більше 3 років перебуває під вартою та стан його здоров`я погіршується, а медична допомога його в умовах установа належно не надається, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки саме внаслідок агресивної поведінки обвинуваченого судовий розгляд досі триває. Обвинувачений своєю поведінкою перешкоджає судовому розгляду, порушує порядок в судовому засіданні, наносе собі під час судового розгляду тілесні ушкодження, зловживає правом на відвід суду, всіма способами перешкоджає завершенню судового розгляду. Крім того, захисник особисто в апеляційній скарзі підтвердив, що за зверненнями обвинуваченого ОСОБА_6 останньому надається медична допомога, він був оглянутий лікарем, яким встановлено діагноз та призначено лікування, а також рекомендовано оперативне лікування у плановому порядку. Більш того, надання медичної допомоги особам, які тримаються під вартою врегульовано Порядком взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої службт України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженим Наказом МЮУ, МОЗ України від 10.02.2012 № 239/5/104 та Порядком організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженим Наказом МЮУ, МОЗ України від 15.08.2014 № 1348/5/572.

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження відносно ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 15 січня 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 16.03.2025 року включно, без визначення розміру застави - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: