Справа № 615/973/23
Провадження № 1-кп/615/6/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Валки Харківської області кримінальне провадження №0000077 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Люботин Харківської області, українця, громадянина України, із повною середньою освітою, вдівця, пенсіонера, не судимого, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

його представника ОСОБА_7 ,

встановив:

26.04.2023 приблизно о 17:00 год. ОСОБА_3 , перебуваючи поряд із територією домоволодіння по АДРЕСА_1 , разом із знайомим ОСОБА_6 , який прийшов вирішити спірне питання щодо недобудови.

Під час розмови у ОСОБА_3 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_6 , виник злочинний умисел, направлений на заподіяння йому тілесних ушкоджень.

Діючи за раптово виниклим злочинним умислом, спрямованим на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_3 наніс потерпілому один удар кулаком правої руки в область обличчя, а саме перенісся.

З метою доведення свого злочинного умислу до кінця, ОСОБА_3 наніс ОСОБА_6 один удар головою в область тулубу з правого боку, в результаті чого потерпілий упав на землю.

Своїми злочинними діями ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді синця в параорбітальній ділянці правого ока, що розповсюджується на верхнє та нижнє повіко, синця на нижньому повіці правого ока, синця на спинці носу, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, та перелому п`ятого ребра правої половини грудної клітини по передній паховій лінії, яке за ступенем тяжкості відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, умисне заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні прокурор вважає доведеним інкриміноване обвинувачення, посилаючись на зібрані під час досудового розслідування та безпосередньо досліджені судом докази.

Обвинувачений вину не визнав. Не раз змінюючи свою позицію та показання, наполягає, що наніс потерпілому два удари, але по щелепі і по переніссю, з метою самооборони, оскільки саме потерпілий прийшов до нього у двір, напідпитку та перший наніс удар, не бачив іншого виходу. Навіть після цього випадку потерпілий кидається в бійку і не тільки до нього, в зв`язку з чим звернувся до дільничного для проведення з ним бесіди. Просить визнати невинуватим.

Захисник звернув увагу, що обвинувачений і потерпілий особи похилого віку, сусіди, конфлікт виник раптово. В силу віку обвинувачений намагався примиритися, але не порозумілися. Не перешкоджав здійсненню досудового розслідування. Не згоден з викладеними у обвинувальному акті обставинами щодо місця та хто до кого прийшов. Наголосив, що саме потерпілий прийшов до обвинуваченого, був нетверезий, вчинив протиправні дії в присутності дружини-інваліда, яка почала голосити, тому наніс два удари. Звернув увагу, що на підтвердження обґрунтованості обвинувачення наявні лише докази про тілесні ушкодження у потерпілого. Слова обвинуваченого органом досудового розслідування не перевірялись, досудове розслідування проведено однобоко, за словами потерпілого. Просить застосувати положення ст.36 КК України та виправдати.

Потерпілий та його представник підтримали позицію прокурора, вважають обвинувачення доведеним та обґрунтованим. Потерпілий наголосив, що протягом останніх 40 років його п`яним ніхто не бачив, так як не вживає. Недобудова, де сталася подія, примикає до городу та подвір`я обвинуваченого, в зв`язку з чим він вважає їх своєю власністю, тому говорить, що прийшов до нього у двір. Насправді ж недобудова знаходиться на приватизованій ним разом із сином земельній ділянці.

За ст. 22, 26 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини, твердження сторони захисту про його непричетність до вчинення кримінального правопорушення, суд розцінює, як спосіб захисту обвинуваченого, спрямований на уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки будучи вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України стороною захисту не надано суду жодних речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг на підтвердження своїх правових позицій.

Оцінивши надані стороною обвинувачення та безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, згідно із вимогами ст.94 КПК України, кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а всі докази в сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, врахувавши, що жоден доказ не має наперед встановленої сили, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні умисного заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений пояснив, що до 25.04.2023 з ОСОБА_6 не спілкувався, конфліктів ніколи не мав. Близько 16:00 26.04.2023 ОСОБА_6 прийшов до нього у двір напідпитку. В цей час копирсався з розсадою біля гаража. ОСОБА_6 сів за 2м від нього на ганку. Не встигли поговорити, як він кинувся, тобто встав, вдарив його головою у верхню губу, розсік собі лоба, збив з ніг, повалив на землю, почав крутити праву руку за спину. Щось може говорив, не пам`ятає. Став кричати, відпусти руку, він не відпускає. Побачив, що дружина паралізована вийшла на поріг, злякалась та почала кричати. Якимсь дивом вислизнув, можливо він попустив, піднявся на ноги. Тут же ОСОБА_6 знову накинувся на нього з кулаками, але не встиг вдарити, так як сам вдарив ОСОБА_6 лівою рукою в область щелепи, а коли він нахилився, правим коліном - в область перенісся, після чого він упав. Побачив у нього розбитий лоб, взяв мокру ганчірку, витер йому лоб, чи був при свідомості, не знає. Потім вийшли за двір, де ОСОБА_6 знову запропонував побитися. Привів його до недобудови, яку він вважає своєю, де попрощалися.

Наполягає, що наніс саме ці два удари, але захищав себе. До поліції не звертався, так як вважає ситуацію звичайною, по-чоловічому розібралися. В результаті бійки також мав ушкодження - вивихнув руку, за меддопомогою 26.04.2023 не звертався, звернувся лише перед Новим роком. Лікар запропонував фізичні вправи, масаж.

Пізніше, 02.05.2023 від поліцейських дізнався, що ОСОБА_6 написав заяву, в зв`язку з чим надав дільничному пояснення. До того дня між ними були нормальні відносини.

Слідчому не повідомляв, що захищався і захищав дружину, що потерпілий перший вдарив його головою по верхній губі, так як причини для цього не було, повідомив лише в судовому засіданні.

Говорив поліцейським, в тому числі на відеокамеру під час слідчого експерименту, що розбирав цеглу. Але не повідомив, що коли провів ОСОБА_6 до недобудови, де вже він запитав, чому розбирає цеглу, тобто після бійки, так як не запитували. Зауважив, що у потерпілого немає документів на недобудову. Ніхто не попереджував про власника цегли. Взяв лише 200 штук цегли, з якої збудував гараж.

Знає про наслідки після удару по переніссю, до того ж п`яної людини, а саме синці навколо очей та перебитий ніс, тому бив саме в конкретне місце.

Не дивлячись на таку позицію обвинуваченого, його вина у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується показаннями допитаних під час судового розгляду потерпілого та свідків, а також безпосередньо дослідженими письмовими доказами в сукупності.

Потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_3 - в селі чужа людина, проживає протягом 3-4 років, ніяких відносин з ним не підтримує. За рік до подій заставав ОСОБА_3 за розібранням цегли із недобудови, яка знаходиться на земельній ділянці, виділеній йому та його сину під забудову. Тоді ОСОБА_3 вибудував галерею. Разом із сином попередили, що недобудова разом із земельною ділянкою належить їм. ОСОБА_3 пообіцяв, що більше не буде чіпати цеглу.

25.04.2023 після обіду на поминках ОСОБА_8 повідомив, що бачив біля недобудови сліди трактора, який забирав цеглу, на що ОСОБА_9 сказала, що цеглу розібрали для неї.

26.04.2023 близько 17:00 пішов подивитись до недобудови. Побачив, що дійсно хтось розібрав цеглу, залишилось 2 стіни із 5. За підрахунками пропало близько 3000 штук цегли. Виявив сліди трактора, які вели на подвір`я ОСОБА_3 . Підійшов до двору, але у двір не заходив, погукав його. Разом пішли до недобудови, яка знаходиться навпроти його домоволодіння. Запитав ОСОБА_3 , чому розбирає цеглу, щоб продати Шатравці, про що та вказала в присутності колективу села на поминках. Окрім того, вказав на сліди трактора, на що ОСОБА_3 почав кричати, що документів про право власності не має, хто ти такий, кинувся битись, що не брав цеглу, хоча сліди були наявні. Одразу ж ударив в перенісся кулаком, від чого відлетів від будівлі, впав на землю, запаморочилось, але бігом піднявся. Був розслаблений, не чекав такої реакції, не зразу зрозумів, що відбулося, хоча сусіди попереджували, щоб не спілкувався з ОСОБА_3 , коли той в стані алкогольного сп`яніння та знав, що в цей день він випивав із сусідом. Коли вставав, відчув себе гірше, на що ОСОБА_3 вказав, щоб не підходив, що йому вже достатньо, так як перенісся перебив, щоб не ліз до нього. Після цього ОСОБА_3 відштовхнувся від стіни недобудови та вдарив його головою в грудну клітину справа, аж дихання перебило. Відлетів, впав на землю, вдарившись головою. Більше ОСОБА_3 його не бив.

Оскільки почував себе погано, пішов додому, подрімав. Через 2 години легше стало, пішов рвати кропиву поросятам, тримає 10 поросят, так як пенсії не хватає. Сусіди бачили його стан, коли йшов уже з дому. Зокрема, ОСОБА_10 бачив синяки та подряпину на носі, на той час ще не розпух.

Потім звернувся до старостату, де порекомендували звернутися до поліції. Через пізній час та віддаленість місця проживання, до поліції звернувся наступного дня. Зранку приїхав до доньки, з якою пішли до поліції. В поліції дали направлення на судмедекспертизу на понеділок, 02.05.2023.

Зауважив, що звернувся до поліції, так як не знав, що від ОСОБА_3 чекати. Пообіцяв, що більше не буде чіпати цеглу, а сам протягом року розбирає та ще й продає на заказ. За весь час судового розгляду ні разу не приходив, в його розкаяння не вірить. На його прохання, якось вирішити конфлікт, син ОСОБА_3 сказав, що той крав і крастиме. Люди кажуть, чому поліз, він же пив із сусідом.

Наполягав, що події відбувалися за двором домоволодіння ОСОБА_3 . Під час слідчого експерименту ніхто не погрожував, говорив так, як і в судовому засіданні.

Сам виховав 3 дітей, жінка позбавлена батьківських прав, на 4-го - сплачував аліменти. Всі діти роз`їхались, окрім меншого, який його зараз утримує. 30 років має захворювання псоріаз, до 2023 року перебував на лікуванні в зв`язку із серцевими захворюваннями.

Обвинувачений в судовому засіданні наголосив, що потерпілий надав неправдиві показання.

Суд приймає до уваги, що допит потерпілого проведено в судовому засіданні за участі сторін обвинувачення у відповідності до вимог ст. 353, 352 КПК України. При цьому потерпілий попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Клопотання про недопустимість його показань, як доказу обвинувачення, не заявлено.

За таких обставин, суд вважає показання потерпілого достовірними, належними та допустимими, оскільки узгоджуються із показаннями свідків, безпосередньо допитаних у судовому засіданні та дослідженими судом письмовими доказами.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що знає обох: ОСОБА_3 живе за 300-400м від нього, ОСОБА_6 - за 700-800м, по один бік вулиці. Щодо обставин цього конфлікту нічого не бачив і не чув.

В квітні 2023 року був на поминках, де також був ОСОБА_6 , ОСОБА_3 не бачив. По дорозі додому йшли пішки, стежкою повз недобудову, як йому відомо, гуртожитку, який ні за ким не числиться. До цього років 5 не був у цих краях, а зараз побачив розібрану стіну. Так як ОСОБА_6 говорив, що недобудова знаходиться на належній йому землі, запитав, чому розбирають його хату.

Через 3-4 дні ОСОБА_6 приїхав на велосипеді до нього на город та сказав, що його побив ОСОБА_3 , коли він прийшов до нього, щоб з`ясувати, навіщо той розбирає будинок. Саму бійку не бачив. Бачив у ОСОБА_6 застарілі, пожовтілі синяки під очима, які проходять.

Зі слів потерпілого знає, що він пішов на куток, де жив ОСОБА_3 , куди конкретно не запитував. Як бив, не запитував, так як і так видно було. Сказав, що вирубився. Просив, коли приїде поліція, щоб надав пояснення, з чого все почалося, тобто причину конфлікту.

Поліцейським пояснював так, як в судовому засіданні. ОСОБА_3 біля розібраної стіни, особисто не бачив. Не був на місці події, тому не може сказати, де був конфлікт. Губський не скаржився, що болять груди, лише вказав, що отримав по обличчю, після чого відключився.

Обвинувачений в судовому засіданні не заперечував проти показань свідка ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що ОСОБА_3 не знає, ОСОБА_6 - сусід через один будинок за 9м, з ним добросусідські відносини. Зустрів ОСОБА_6 в той же день в обід через годину після бійки. Запитав, так як бачив синці та наліпки на обличчі, чи не в кущах обідрався. На що ОСОБА_6 сказав, що вдарив ОСОБА_11 на його зауваження, що він розбирає хату. Пройшло більше року, на цей час вже не пам`ятає події, до того ж, за цей період переніс інсульт.

Біля клубу дійсно є недобудова, яка стоїть у кущах, ніхто не користується, лише стіни. Знає, що розбирав її ОСОБА_3 по кличці Чужий, який живе неподалік.

ОСОБА_6 п`яним ніколи не бачив. В той день ОСОБА_6 сидів поряд на лавочці, запаху алкоголю від нього не чув. Про ушкодження ребер не говорив, що підтвердив потерпілий у судовому засіданні та пояснив, що про ушкодження ребер сам дізнався 02.05.2023 після проходження рентгену. Але почував себе зле.

Як повідомив свідок, зі слів ОСОБА_6 відомо, що він ходив до недобудови, так як там хтось розбирав цеглу. Не пам`ятає, чи казав ОСОБА_6 , чи ходив до ОСОБА_3 , сказав, що йде із дому рвати кропиву. ОСОБА_6 живе вище, а ОСОБА_3 через 2-3 огороди, в різних напрямках від будинку свідка. Недобудова розміщена в стороні, де живе ОСОБА_3 . У ОСОБА_6 є город біля цієї недобудови. Не був там ні разу, не бачив, чи хтось розбирав раніше. Не чув, щоб ОСОБА_6 ще хтось бив в той день або на наступний, проти чого обвинувачений в судовому засіданні не заперечував.

З пояснень свідка, від ОСОБА_3 до недобудови 50-60м, від нього 500м навпростець, а по вулиці 1,5км. З ним не конфліктував. Знає, що ОСОБА_6 колись займався боксом.

Свідок ОСОБА_12 донька ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 не знає. 27.04.2023 близько 08:00 до неї додому в м. Валки приїхав батько громадським транспортом. Побачила синяки під лівим і правим оком, опухле перенісся, вибитий зуб нижній. У блідому стані, слабкий, видно, що було погано. На запитання відповів, що 26.04.2023 пішов до недобудови, де побачив, що ОСОБА_3 розбирає цеглу. На зауваження, що робить - накинувся, побив кулаками, батько упав, тоді побив ногами. У батька кров з носа пішла, тому ОСОБА_3 перестав бити і він пішов додому. Ліг, заснув, так як погано почував, на ранок приїхав до неї, щоб допомогла написати заяву до поліції. По телефону не повідомляв, що приїде.

Потерпілий підтвердив показання та вказав, що після удару в область носу погано усвідомлював події через цей стан точно не міг передати донці всі події.

За даними реєстру матеріалів досудового розслідування, заяву потерпілого ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, зареєстрованого в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень 27.04.2023 о 16:13 за №912.

Із витягу з ЄРДР, 26.04.2023 приблизно о 18:00 невстановлена особа, перебуваючи в с. Мельникове, нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_6 . За даним фактом розпочато кримінальне провадження №0000077, внесене до ЄРДР 28.04.2023 за ч.1 ст.125 КК України. Органом досудового розслідування визначено СД ВП №1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області.

Постановою дізнавача від 28.04.2023 в порядку ст. 40-1, 110, 242, 243 КПК України у кримінальному провадженні призначено судово-медичну експертизу, постанову експерт отримав 02.05.2023.

За висновком судово-медичної експертизи №12-14/28-Важ/23 від 02.05.2023, у ОСОБА_6 мають місце наступні тілесні ушкодження: синець в параорбітальній ділянці правого ока, що розповсюджується на верхнє та нижнє повіко; синець на нижньому повіці лівого ока; синець на спинці носу; перелом п`ятого ребра правої половини грудної клітини по передній паховій лінії.

Зазначені тілесні ушкодження утворилися від локальної дії предмету (предметів), який в момент спричинення ушкодження діяв як тупий та твердий за механізмом удару, індивідуальні особливості поверхні, що травмує, в ушкодженні не відобразились і могли утворитися 26.04.2023.

Можливість утворення зазначених тілесних ушкоджень внаслідок однократного падіння на плоску поверхню з необмеженою площиною виключається.

Зазначені тілесні ушкодження, окрім перелому п`ятого ребра праворуч, викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Перелом п`ятого ребра праворуч відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Як зазначив судово-медичний експерт у висновку, зі слів потерпілого, на фоні конфлікту із сусідом, останній наніс йому декілька ударів кулаками обох рук в ділянку носу, очей, зубів, грудної клітини.

Свідомість не втрачав, За медичною допомогою не звертався. На момент огляду пред`являє скарги на біль в місцях ушкоджень, біль при акті дихання.

Синці аналогічного характеру, а саме синюшного кольору з дещо зеленуватим відтінком по периферії з нечіткими контурами та неправильної овальної форми, відповідно орієнтовані горизонтально та вертикально. Визначається деформація спинки носу ліворуч.

Будь-яких інших видимих тілесних ушкоджень не встановлено.

Після проведення рентгенологічного дослідження грудної клітини та черепу, встановлено діагноз: забій грудної клітини, Rh-я однобічна права, що підтверджується рентгенографією № 1492 від 02.05.2023, зокрема, на цифровій RОгр ребер справа в положенні лежачи виявляється двійний перелом 5р по передній пахвовій лінії зі зміщенням.

За результатами судово-медичної експертизи, 02.05.2023 дізнавачем ОСОБА_13 винесено постанову про зміну кваліфікації складу кримінального правопорушення з ч.1 ст.125 КК України на ч.1 ст.122 КК України. Постанову дізнавача в порядку ст.303, 304 КПК України не оскаржено.

Постановою начальника Валківського відділу Богодухівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_14 від 05.05.2023 на підставі ст.36, 38, 39-1, 110, ч.11 ст.216, ст.218 КПК України визначено СВ ВП №1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області органом, який буде здійснювати подальше досудове розслідування у формі слідства у кримінальному провадженні №0000077 від 28.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Постанову та матеріали щодо злочину направлено керівнику СВ для організації проведення подальшого досудового розслідування у формі слідства. Відомості про зміну органу досудового розслідування у кримінальному провадженні внесені до ЄРДР, що підтверджується витягом.

В ході проведення слідчого експерименту 10.05.2023, ОСОБА_6 в присутності понятих та судово-медичного експерта повідомив та показав, що 25.04.2023 зі слів ОСОБА_15 дізнався, що ОСОБА_3 , якого знає 6 років, розбирає недобудований будинок сина. 26.04.2023 близько 17:00 прийшов до недобудови, де застав ОСОБА_3 , який підбирав цеглу. На запитання: «Що ти робиш?» ОСОБА_3 відповів: «Це не твоє» та почав «наїжджати» на потерпілого, в зв`язку з чим штовхнув його. Після цього ОСОБА_3 вдарив кулаком правої руки в перенісся, від чого відійшов на 3-4 кроки та нахилився, підійшов до ОСОБА_3 , який спершись на стіну недобудови, відштовхнувся та другий раз вдарив головою в передню поверхню грудної клітини справа, після чого потерпілий впав на землю. ОСОБА_3 в цей час стояв та дивився. Далі не пам`ятає, чи наносив удари ОСОБА_3 у відповідь, так як юшила кров, може захищався. Пам`ятає, що голова нахилялася вліво-вправо від ударів ОСОБА_3 , але конкретно не пам`ятає. Після того, як схопився на ноги, ОСОБА_3 сказав, що достатньо перебитого перенісся, покинув його, на тому розійшлися. Погрожував, що сини приїдуть приб`ють потерпілого, на що відповів нехай, вже має 70 років.

Слідчий експеримент за участі потерпілого ОСОБА_6 проведено з дотриманням вимог ст. 104, 223, 240 КПК України. Клопотань про недопустимість цього доказу обвинувачення, не заявлено.

З метою конкретизації встановлених раніше тілесних ушкоджень, що мали місце у потерпілого та механізму їх нанесення, постановою слідчого ОСОБА_16 в порядку ст. 110, 242, 243 КПК України призначено додаткову судово-медичну експертизу.

Згідно із висновком додаткової судово-медичної експертизи №12-36/25/28-Важ/23 від 15.05.2023, показання потерпілого ОСОБА_6 , надані ним в представлених копіях протоколів проведення слідчого експерименту та допиту за його участі, не суперечать судово-медичним даним, отриманим при судово-медичній експертизі ОСОБА_6 щодо механізму, обставин та способу утворення тілесних ушкоджень, що мали місце на тілі останнього.

До компетенції судово-медичного експерта відноситься встановлення характеру причинно-наслідкових зв`язків між тілесними ушкодженнями та наслідками, які вони спричинили. Встановлення ж причинно-наслідкових зв`язків між обставинами спричинення тілесних ушкоджень та наслідками у вигляді їх наявності на тілі постраждалої особи не потребує спеціальних знань у галузі судово-медичної експертизи.

Під час проведення слідчого експерименту 19.05.2023, ОСОБА_3 в присутності понятих повідомив, що 26.04.2023 приблизно о 18:00 перебував за місцем проживання по АДРЕСА_1 , сидів біля гаражу, коли прийшов ОСОБА_6 , який сів за 1,5-2м на східцях до будинку. Потім кинувся до нього, вдарив головою по верхній губі, повалив, почав викручувати руку, після чого валялися з ним на землі. Дружина інвалід І групи (після інсульту не говорить, лише киває) перелякалася, почала кричати. Він був п`яний, так як чув від нього запах алкоголю.

Згодом повідомив, що вирвався, штовхнув потерпілого до східців, ОСОБА_6 нахилився вперед до нього, тим самим лобом вдарив у верхню губу, на що він з коліна правої ноги наніс потерпілому удар в ніс, так як він зростом нижче. Потім відскочив і наніс удар лівою рукою по щелепі потерпілого з правої сторони. До медзакладу не звертався, так як не міг залишити дружину саму, ШМД не викликав. Зауважив, що губа і рука боліли, але не хотів писати заяву на неправомірні дії потерпілого, претензій до нього не має. Наполягав, що ребра потерпілого, як зазначено в експертизі, не ламав.

Слідчий експеримент за участі обвинуваченого ОСОБА_3 проведено з дотриманням вимог ст. 104, 223, 240 КПК України. Клопотань про недопустимість цього доказу обвинувачення, не заявлено.

В судовому засіданні обвинувачений не висловив заперечень щодо правомірності дій органу досудового розслідування, Підтвердив достовірність проведення слідчої дії. Зауважив лише, що слідчий ОСОБА_16 під час слідчого експерименту вказала на неможливість допиту дружини через хворобу, хоча могла кивками показати на запитання так чи ні. Згодом дружина померла.

З огляду на викладене, протокол слідчого експерименту та додаток до нього (відеозапис на CD-R диску) є допустимим доказом, так як повністю відповідає вимогам ст. 87 КПК України, оскільки при проведенні слідчої дії права обвинуваченого жодним чином не були порушені та обмежені, ніхто не оспорював у суді зміст та достовірність відеозапису слідчого експерименту.

Враховуючи показання ОСОБА_3 , з метою конкретизації встановлених раніше тілесних ушкоджень, що мали місце у потерпілого та механізму їх нанесення, постановою слідчого ОСОБА_16 в порядку ст. 110, 242, 243 КПК України призначено додаткову судово-медичну експертизу.

Із висновку додаткової судово-медичної експертизи №12-36/29/28-Важ/23 від 23.05.2023, показання підозрюваного ОСОБА_3 , надані ним в представленій на експертизу копії протоколу проведення слідчого експерименту за його участі від 19.05.2023, можуть розцінюватись як такі, що не суперечать судово-медичним даним, отриманим при судово-медичній експертизі постраждалого ОСОБА_6 щодо механізму, обставин та способу утворення синця в параорбітальній ділянці правого ока, що розповсюджується на верхнє та нижнє повіко, синця на нижньому повіці лівого ока та синця на спинці носу, що мали місце на тілі останнього.

Обставин утворення перелому п`ятого ребра правої половини грудної клітини по передній паховій лінії в представленій копії протоколу проведення слідчого експерименту не міститься.

До компетенції судово-медичного експерта відноситься встановлення характеру причинно-наслідкових зв`язків між тілесними ушкодженнями та наслідками, які вони спричинили. Встановлення ж причинно-наслідкових зв`язків між обставинами спричинення тілесних ушкоджень та наслідками у вигляді їх наявності на тілі постраждалої особи не потребує спеціальних знань у галузі судово-медичної експертизи.

Суд приймає до уваги, що сторона захисту визнала обставини обвинувачення щодо механізму, обставин та способу утворення синця в параорбітальній ділянці правого ока, що розповсюджується на верхнє та нижнє повіко, синця на нижньому повіці лівого ока та синця на спинці носу, що мали місце на тілі ОСОБА_6 .

Що стосується обставин утворення перелому п`ятого ребра правої половини грудної клітини по передній паховій лінії, допитаний в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту лікар судово-медичний експерт ОСОБА_17 пояснив, що з урахуванням наданих для дослідження протоколів допиту та слідчих експериментів, предметом, який в момент спричинення цього ушкодження, діяв, як тупий та твердий, була частина тіла - голова. Таких даних, щоб обрахувати силу удару, не існує, але при утворенні цих тілесних ушкоджень сила їх спричинення була достатня, щоб завдати тілесні ушкодження у вигляді перелому ребра саме такого ступеню тяжкості. Різниці щодо віку потерпілого немає, але похилий вік тільки усугубляє наслідки. Згідно механізму, на який вказує потерпілий, спричинення цього ушкодження можливо. Обвинувачений же зовсім не згадує про обставини утворення перелому 5 ребра, тому зазначено у висновку, що ці обставини не містяться в представленій копії протоколу проведення слідчого експерименту.

Дослідивши наведені докази, суд дійшов висновку, що вони є належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки прямо та непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, зібрані у встановленому законом порядку, не протирічать один одному та у своїй сукупності надають можливість суду зробити висновок про доведеність винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом у передбаченому законом порядку.

Суд погоджується із твердженням сторони захисту, що події відбувалися не на території домоволодіння АДРЕСА_1 , а поряд з ним, що слідує із показань обвинуваченого, потерпілого та слідчих експериментів.

Потерпілий послідовно, логічно, не змінюючи показання, повідомляв, що прийшов до обвинуваченого до двору, покликав, після чого разом пішли до недобудови, яка знаходиться поряд з територією домоволодіння ОСОБА_3 , що останній фактично не заперечував, але вказав, що це було вже після бійки. Разом з тим, зазначений ним механізм та обставини спричинення тілесних ушкоджень потерпілому не відповідає розміру площі території домоволодіння 1,5-2м, що привело б до більш тяжких наслідків.

Твердження обвинуваченого, що потерпілий був напідпитку, не знайшли свого підтвердження під час судового засідання та спростовуються показаннями свідка ОСОБА_10 , який повідомив, що ОСОБА_6 п`яним ніколи не бачив, після подій сидів поряд на лавочці, запаху алкоголю від нього не чув. Потерпілий стверджує, що взагалі не вживає алкоголь протягом 40 років, оскільки сам виховав трьох дітей, має ряд тяжких захворювань, що підтвердила свідок ОСОБА_12 .

Суд вважає неспроможними твердження сторони захисту, що обвинувачений діяв в метою самозахисту, оскільки саме потерпілий прийшов до нього, був нетверезий, вчинив протиправні дії в присутності дружини-інваліда, яка почала голосити, тому наніс два удари.

Обвинувачений визнав, що спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синця в параорбітальній ділянці правого ока, що розповсюджується на верхнє та нижнє повіко, синця на нижньому повіці правого ока, синця на спинці носу, які умисно завдав одним ударом кулаком по переніссю, тому що знав наслідки саме такого удару.

Щодо наявності у потерпілого перелому п`ятого ребра правої половини грудної клітини по передній паховій лінії, заперечував, посилаючись на те, що можливо він після чого з кимось побився, що спростовується дослідженими в судовому засіданні показаннями потерпілого, висновком судово-медичної експертизи, які узгоджуються із показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 .

Із показань потерпілого, про наявність тілесного ушкодження дізнався лише після рентгену, на момент зустрічі зі світком ОСОБА_10 про це не знав, тому не повідомив, але почував себе погано.

За висновком судово-медичної експертизи, після проведення рентгенологічного дослідження грудної клітини та черепу, встановлено діагноз: забій грудної клітини, Rh-я однобічна права, що підтверджується рентгенографією № 1492 від 02.05.2023, зокрема, на цифровій RОгр ребер справа в положенні лежачи виявляється двійний перелом 5р по передній пахвовій лінії зі зміщенням, що підтвердила свідок ОСОБА_12 .

Будь-яких інших видимих тілесних ушкоджень висновком судово-медичної експертизи не встановлено, що свідчить про неспроможність показань обвинуваченого про спричинення потерпілому удару рукою по щелепі.

Враховуючи, що наявний у потерпілого перелом п`ятого ребра правої половини грудної клітини по передній паховій лінії, за ступенем тяжкості відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я, суд сприймає твердження обвинуваченого, як висловлене з метою уникнення кримінальної відповідальності за більш суворий злочин.

Твердження обвинуваченого про те, що потерпілий негативно характеризується та також завдав йому тілесні ушкодження, не знайшли свого підтвердження під час судового засідання та спростовуються наведеними вище доказами. Згідно висновку судово-медичної експертизи і пояснень експерта у суді удари потерпілому було нанесено з достатньою силою.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між ударами обвинуваченого по переніссю та грудній клітині потерпілого та встановленими у передбаченому законом порядку наслідками.

Дослідженні в судовому засіданні судово-медичний висновок, показання експерта, дані слідчих експериментів, показання потерпілого свідчать, що ОСОБА_3 , завдаючи під час конфлікту потерпілому один удар кулаком правої руки в область обличчя, а саме перенісся, та один удар головою в область тулубу з правого боку, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.

Із положень ст.36 КК України право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, зокрема, оборона може здійснюватися від суспільно небезпечного діяння, ознаки якого передбачені кримінальним законом, і це посягання має бути реальним, а не уявним.

Щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини. Якщо суд визнає, що в діях особи є перевищення меж необхідної оборони, у вироку слід зазначити, в чому саме воно полягає (п.5 ПП ВСУ «Про судову практику у справах про необхідну оборону» від 26.04.2002 №1)

В судовому засіданні не встановлено будь-які фактичні обставини, які б свідчили про протиправність дій потерпілого, які б в свою чергу створили умови, за яких обвинувачений перебував би в стані необхідної оборони. Суд вважає неспроможними заяву сторони захисту про те, що ці обставини не перевірялись в ході досудового розслідування, оскільки обвинувачений заявив про їх наявність лише в суді. Дії ОСОБА_3 , які виразилися в умисному заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, суд кваліфікує за ч.1 ст.122 КК України.

Обставин, які пом`якшують покарання, передбачених ст.66 КК України, судом не виявлено.

При цьому суд приймає до уваги, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Визнання особою своєї вини автоматично не свідчить про щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання, згідно ст.67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Із ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно із положенями ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінального правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні виду та міри покарання, суд, виходячи з вимог ст.50,65 КК України, з метою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових правопорушень враховує ступінь тяжкості вчиненого проступку, дані про його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд приймає до уваги, що обвинувачений вчинив умисне насильницьке кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

Із досліджених даних про особу, ОСОБА_3 має постійне місце проживання, зареєстроване з 18.04.2017, за яким характеризується формально позитивно. Пенсіонер, не працює, не приймає ніякої участі в житті громади. Від односельців та сусідів до певного часу нарікань не надходило.

На обліку у лікарів нарколога/психіатра та військовому обліку не перебуває. Не судимий, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався.

Під час складення досудової доповіді уповноваженим органом зх. питань пробації встановлено, що проживає разом з дружиною ОСОБА_18 та сином ОСОБА_19 , 31.12.1992. Скарга на нього до старостинського округу надходила лише в усній формі від ОСОБА_6 , адмінкомісією не розглядався. Із опитування односельчан, не помічений за зловживанням алкогольними чи наркотичними засобами, але під час конфліктних ситуацій поводить себе агресивно.

Фактори, які підвищують ризик вчинення кримінального правопорушення: контроль над поведінкою та мисленням. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення середній. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній.

Згідно інформації з Центру надання соціальних послуг Валківської міської ради, послугу соціального супроводу та інші соціальні послуги за Державними стандартами не отримував, повідомлень щодо факту вчинення насильства в сім`ї не надходило, сам не звертався.

Враховуючи інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, відсутність історії правопорушень, середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, уповноважений орган з питань пробації вважає, що його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, в тому числі окремих осіб.

На думку уповноваженого органу з питань пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально- виховних заходів, спрямованих на врегулювання контролю та поведінки, що необхідно для його виправлення та запобігання вчиненню повторних правопорушень.

У разі, якщо суд дійде висновку про звільнення його від відбування покарання з випробуванням, уповноважений орган з питань пробації пропонує, обов`язків, визначених ч.1 ст.76 КК України, додатково покласти на нього обов`язок, передбачений п.2 ч.3 ст.76 КК України.

З огляду на викладене, встановлені судом обставини кримінального провадження, досліджені судом дані про особу обвинуваченого, з урахуванням його відношення до наслідків вчинення кримінального правопорушення та поведінки під час досудового розслідування та судового розгляду, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обтяжуючих обставин, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді реального позбавлення волі, встановленому санкцією ч.1 ст.122 КК України.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, похилий вік обвинуваченого, суд доходить висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ч.1 ст.75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, судові витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого в ході досудового розслідування не застосовувався. Враховуючи встановлені обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого та його процесуальну поведінку під час розгляду судового провадження, суд не вбачає підстав для застосування відносно нього будь-якого запобіжного заходу через відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Керуючись ст.368,370,371,373-374,376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначити йому покарання у виді 3-х років позбавлення волі.

В силу ч.1 ст.75 КК України від відбування покарання обвинуваченого ОСОБА_3 звільнити з випробуванням строком на 2 роки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Валківський районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому і прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1