Справа № 243/9389/24
Провадження № 1-кп/243/1078/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Воронкова Д.В.

при секретарі Каліберді А.О.,

за участю прокурора Караваєвої В.В.,

захисника Логвиненка С.О.,

обвинуваченого ОСОБА_1 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, що відбувалося в приміщенні Слов`янського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0010992 від 25.09.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шевченко, Мангишлакської області, Казахстан, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, головного сержанта 1 піхотного взводу 2 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 , молодшого сержанта, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 402 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, в останній раз Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 23 липня 2024 року № 469/2024, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 23 липня 2024 року № 3891-IX з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб.

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 8 від 24.07.2023 молодшого сержанта ОСОБА_1 призначено на посаду головного сержанта 1 піхотного взводу 2 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 , який з 24.07.2023 зарахований до списків особового складу, на всі види забезпечення, справи та посади прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 05 липня 2024 року № 187 старшого лейтенанта ОСОБА_2 призначено на посаду заступника командира батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 , який справу та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 14 серпня 2024 року № 228 підполковника ОСОБА_3 призначено на посаду командира військової частини НОМЕР_1 , якого зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Водночас, ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до ст. 28 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Статтею 32 Статуту також передбачено, що підполковники за своїм військовим званням є начальниками для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу.

Згідно ст. 66 Статуту, командир окремого батальйону в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особовим складом, успішне виконання окремим батальйоном бойових завдань; бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; внутрішній порядок; стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів; стан фінансового господарства; всебічне забезпечення бригади, стан пожежної та екологічної безпеки.

Згідно ст. 70 Статуту, заступник командира окремого батальйону в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, успішне виконання бойових завдань окремим батальйоном; за організацію та якість проведення занять з бойової підготовки; за створення навчально-матеріальної бази, вдосконалення та утримання її в справному стані; за спортивно-масову роботу; за підготовку класних спеціалістів; за додержання військової дисципліни та внутрішнього порядку; за організацію пожежної безпеки у окремому батальйоні.

Заступник командира окремого батальйону підпорядковується командирові та є прямим начальником усього особового складу окремого батальйону, за відсутності командира виконує його обов`язки.

Таким чином, командир військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_3 та заступник командира батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_2 були прямими начальниками за своїм службовим становищем та військовим званням, а головний сержант 1 піхотного взводу 2 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 підлеглим підполковника ОСОБА_3 та старшого лейтенанта ОСОБА_2 .

Поряд із цим, статтею 35 Статуту, серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Згідно статті 36 Статуту, командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

Стаття 37 Статуту визначає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

Крім того, Статутом визначений зміст військової присяги, згідно якого кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.

Згідно ст.ст. 6, 11, 16, 127, 128 Статуту, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України також передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Крім того, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

В свою чергу, молодший сержант ОСОБА_1 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку, проходження військової служби і підлеглості, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення в умовах воєнного стану, військовий злочин за наступних обставин.

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України військова частина НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням на території Донецької області.

25 вересня 2024 року молодший сержант ОСОБА_1 разом з іншими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , перебували за місцем тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 з метою проходження військової служби та виконання обов`язків військової служби за призначенням щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, в тому числі у безпосередньому зіткненні з противником.

Приблизно о 09 годині 30 хвилин 25.09.2024 головний сержант 1 піхотного взводу 2 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , безпосередньо отримав бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № 84 від 25.09.2024 підполковника ОСОБА_3 , доведене заступником командира батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_2 , згідно якого необхідно було до 10.00 години 25.09.2024 вибути з тимчасового місця розташування військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , здійснити марш за маршрутом АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 та приступити до виконання бойових завдань в смузі відповідальності 2 мб 54 омбр в підпорядкуванні командира 5 мб.

У той же час, одразу після отримання зазначеного бойового розпорядження прямого начальника військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період головний сержант 1 піхотного взводу 2 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 перебуваючи за місцем тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, о 09 годині 30 хвилин 25 вересня 2024 року, перебуваючи за місцем тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , після отримання відкрито відмовився виконати бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № 84 від 25.09.2024 підполковника ОСОБА_3 , доведене заступником командира батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_2 , згідно необхідно до 10.00 години 25.09.2024 вибути з тимчасового місця розташування військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , здійснити марш за маршрутом АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 та приступити до виконання бойових завдань в смузі відповідальності 2 мб 54 омбр в підпорядкуванні командира 5 мб чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

16 грудня 2024 року між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону Караваєвою В.В. та обвинуваченим ОСОБА_1 укладена угода про визнання винуватості.

Згідно з угодою ОСОБА_1 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, у повному обсязі висунутого обвинувачення, зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні даного злочину, щиро каятися, у разі затвердження угоди про визнання винуватості, виконати призначене покарання.

Покарання ОСОБА_1 узгоджене з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, його щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, а також беззастережного визнання винуватості, беручи до уваги інтереси суспільства, і відсутність обставин, передбачених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання ОСОБА_1 , враховуючи характеристику за місцем проживання та місцем служби, його стан здоров`я та інші відомості, що його характеризують, та обставини, за яких було вчинено кримінальне правопорушення.

Сторони вважають за можливе при призначенні покарання ОСОБА_1 за вчинений злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України, застосувати норми ст. 69 КК України та призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу та погоджуються на призначення останньому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. На підставі ст. 62 КК України замінити основне покарання ОСОБА_1 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців на тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців строком на строком на 1 рік 6 місяців.

В судовому засіданні прокурор, захисник та обвинувачений просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, визнав у повному обсязі та підтвердив обставини, які викладені у обвинувальному акті. Просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_1 визнав себе винним, згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Угода відповідає вимогам кримінального матеріального та процесуального закону, у тому числі ч. 4 ст. 469 КПК України, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 цілком розуміє положення ч. 4, 5 ст. 474 КПК України та з`ясовано, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Виходячи з викладеного суд дійшов до висновку про наявність підстав для затвердження угоди.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

Речові докази по справі та витрати, - відсутні.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 468, 474, 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 16 грудня 2024 року між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону Караваєвою В.В. та обвинуваченим ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 0010992.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 62 КК України замінити ОСОБА_1 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_1 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Зарахувати ОСОБА_1 , відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення у строк покарання у вигляді тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців, починаючи з 25 вересня 2024 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців.

Запобіжний захід ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили залишити без змін - тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Д.В. Воронков