02.04.2025

В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 642/7348/24

Провадження №1-кп/642/187/25

02 квітня 2025 року

м. Харків

Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

сторін кримінального провадження:

прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000369 від 23.09.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харків, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працює, неодружений, має на утриманні малолітнього сина - ОСОБА_10 , 2017 року народження, на час вчинення злочину військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , перебуває на посаді водій - радіо телефоніст 3 штурмового спеціалізованого відділення 1 штурмового спеціалізованого взводу, 2 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону, у військовому званні «солдат», раніше неодноразово судимий: 07.09.2021 Комінтернівським районним судом м. Харкова, за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у вигляді 200 годин громадських робіт, 06.03.2023 поставлено на облік до Харківського районного відділу №1 ФДУ «Центр пробації», в Харківській області, 11.07.2023 знято з обліку Харківського районного відділу № 1 ФДУ «Центр пробації», в Харківській області у зв?язку з новим засудженням (Комінтернівським районним судом м.Харкова від 06.03.2023); 21.02.2022 направлено до Комінтернівського районного суду м.Харкова обвинувальний акт за ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, рішення по справі не прийнято; 03.08.2022 направлено до Червонозаводського районного суду м. Харкова обвинувальний акт за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 186 КК України, рішення по справі не прийнято; 06.03.2023 Комінтернівським районним судом Харкова за ч. 4 ст. 185, ст.71, ст. 72 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 15 днів, строк враховувати на підставі ст. 72 КК України, зарахований у строк попереднього ув?язнення з 16.04.2022 до набрання чинності, вирок набрав законної сили 15.05.2023; 19.12.2023 Комінтернівським районним судом м.Харкова за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років та 1 місяць, 20.05.2024 звільнений умовно достроково на підставі ст. 81-1 КК України, не відбутий строк 2 роки 11 місяців 26 днів; 05.02.2025 вироком Жовтневого районного суду м.Харкова за ч.4 ст. 185, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців, вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 19.02.2025 за ч.1 ст. 309, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 8 місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_9 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних корисливих злочинів, останній раз Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років та 1 місяць та 20.05.2024 на підставі ст. 81-1 КК України умовно-достроково звільнений на невідбутий строк покарання 2 роки 11 місяців 26 днів, для проходження військової служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 , маючи не зняту та непогашену в установленому порядку судимість, під час умовно-дострокового звільнення, повторно вчинив умисний корисливий злочин проти власності.

Так, ОСОБА_9 , близько 15 год 00 хв, перебуваючи за адресою: м. Харків, вул. Холодногірська, буд. № 4, зустрів раніше знайомого йому громадянина ОСОБА_11 з яким почав спілкуватися.

Під час розмови з ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , звернув увагу на належний останньому мобільний телефон, яким ОСОБА_11 постійно користувався. В цей час у ОСОБА_9 , виник злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

У подальшому, ОСОБА_9 діючи повторно, з корисливих мотивів, маючи на меті заволодіння мобільним телефоном торгової марки «Хіаоmі», моделі «Redmi A3», в захисному чохлі чорного кольору, виготовленого з твердого силікону з червоними вставками на клавішах звуку, торгової марки «МАКЕ», який належить потерпілому ОСОБА_11 , шляхом зловживання довірою та реалізуючи його, під приводом того, що йому потрібно здійснити дзвінок, усвідомлюючи, що потерпілий нічого не підозрює про злочинний намір та довіряючи раніше знайомому ОСОБА_9 на прохання останнього потерпілий ОСОБА_11 надав свій мобільний телефон, після чого ОСОБА_9 повідомив, що відійде поговорити по телефону, та у цей час, ОСОБА_9 користуючись тим, що потерпілий ОСОБА_11 , відволікся та перестав спостерігати за ним, непомітно для останнього, з місця вчинення кримінального правопорушення - злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_9 , зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_11 , незаконно заволодів мобільним телефоном торгової марки «Хіаоmі», моделі «Redmi А3» вартістю 3 162,60 грн., згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №4833/24 від 21.10.2024 та чохлом чорного кольору з червоними вставками на клавішах звуку, виготовлений з твердого силікону торгової марки «МАКЕ», вартістю 230,40 грн., згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 4833/24 від 21.10.2024, що належать потерпілому ОСОБА_11 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на загальну суму 3393 грн.

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, визнав у повному обсязі, фактичні обставини кримінального правопорушення (дата, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) та його правову кваліфікацію не оспорює, у вчиненому щиро розкаюється, повністю відшкодував спричинену шкоду та просить суд його суворо не карати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_9 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_9 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, суд, вислухавши думку прокурора, та обвинуваченого, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

ІV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також мотиви суду при призначенні покарання

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_9 встановлено, що раніше неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, останній раз засуджений 05.02.2025 вироком Жовтневого районного суду м.Харкова за ч.4 ст. 185, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців, вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 19.02.2025 за ч.1 ст. 309, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 8 місяців, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, офіційно не працевлаштований, неодружений, має на утриманні малолітнього сина - ОСОБА_10 , 2017 року народження, проходить військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 , де характеризується посередньо, має постійне місце проживання та реєстрації.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття.

Верховний Суд України у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 відповідно до ст.67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.

Вимогами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України є нетяжким умисним злочином, наявність двох пом`якшуючих та обтяжуючої покарання обставин, дані про особу винного, який після умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81-1 КК України для проходження військової служби за контрактом продовжив вчинювати кримінальні правопорушення, що свідчить про його суспільну небезпечність як особи та існування ризику повторного вчинення кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.190 КК України, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст.69 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю для цього передумов, а застосування таких положень Закону буде явно несправедливим через м`якість покарання.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2020 року по справі №766/39/17 (провадження №51-8867кмо18) викладено правовий висновок, що при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили:

а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК (за сукупністю злочинів);

б) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків).

При призначенні покарання, суд також враховує висновки Верховного суду, які викладені у постанові цього суду від 25.06.2018 року у справі 511/37/16-к, відповідно до яких: виходячи з приписів кримінального закону правила призначення покарання, передбачені ч.4 ст.70 КК, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 19.02.2025 ОСОБА_9 засуджений за ч.1 ст. 309, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 8 місяців,вирок набрав законної сили.

Оскільки, судом встановлено, що кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України, в якому визнано винним ОСОБА_9 , було вчинено ним 21.09.2024, тобто до ухвалення вироку Жовтневого районного суду м.Харкова від 19.02.2025, тому суд призначає покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за вироками та остаточно призначає йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років.

При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі за правилами передбаченими у частині першій цієї статті.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного суду, якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21.06.2017 (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).

Обвинуваченому ОСОБА_9 ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова в рамках іншого кримінального провадження обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», який продовжувався на час розгляду кримінального провадження.

Тому, на підставі ч.4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими ст. 72 КК України, у строк покарання, остаточно призначеного ОСОБА_9 за сукупністю кримінальних правопорушень, необхідно зарахувати покарання, відбуте частково за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.02.2025 та вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.02.2025 у період з 20.01.2025 по 01.04.2025 включно.

Строк відбування призначеного ОСОБА_9 покарання обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 20.01.2025.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

В ході досудового розслідування по іншому кримінальному провадженню ОСОБА_9 обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався в ході розгляду в суді при розгляді іншого кримінального провадження, а тому з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, суд вважає доцільним запобіжний захід, застосований до обвинуваченого у вигляді тримання під вартою, залишити до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлено.

Відповідно до ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення судової товарознавчої експертизи № 4833/24 від 21.10.2024 у розмірі 340 грн.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації (ч.4 ст.174 КПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 02.10.2024 по справі №642/6162/24 (провадження №1-кс/642/3558/24) накладено арешт на речові докази по справі. У зв`язку з тим, що провадження по даній кримінальній справі закінчується, суд вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на вищезазначене майно.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100,124, 370, 371, 373, 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70, 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, за цим вироком та за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.02.2025 шляхом часткового складання покарань, призначити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими ст. 72 КК України, зарахувати у строк відбуття покарання, відбуту ОСОБА_9 частину строку покарання за попереднім вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.02.2025 у період з 20.01.2025 по 18.02.2025 включно, та за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.02.2025 у період з 19.02.2025 по 01.04.2025 включно.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 за цим вироком рахувати з дня ухвалення даного вироку з 02.04.2025 року.

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати за проведену судову товарознавчу експертизу № 4833/24 від 21.10.2024 у розмірі 340 (триста сорок) грн.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 02.10.2024 по справі №642/6162/24 (провадження №1-кс/642/3558/24) на речові докази по справі, а саме: мобільний телефон торгової марки «Xiaomi» моделі «Redmi A3» в корпусі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , та чохол чорного кольору з червоними вставками на клавішах звуку, виготовлений з твердого силікону торгової марки «МАКЕ».

Речові докази по справі:

- мобільний телефон торгової марки «Xiaomi» моделі «Redmi A3» в корпусі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , та чохол чорного кольору з червоними вставками на клавішах звуку, виготовлений з твердого силікону торгової марки «МАКЕ», що належать потерпілому ОСОБА_11 та знаходяться в камері схову ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області, після набрання вироком законної сили - повернути потерпілому ОСОБА_11 .

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м.Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_12