Справа № 157/1820/24 Провадження №11-кп/802/213/25 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 04 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, одруженого, працевлаштованого у фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 , на утриманні шестеро дітей, раніше не судимого,

засуджено за ч.4 ст.296 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України шляхом переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 296 КК України, у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України із застосуванням ст. 76 КК України ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі звільнено з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вироком також вирішено питання про речові докази, процесуальні витрати за проведення експертиз та арешт майна.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 22 вересня 2024 року орієнтовно о 14 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на ґрунтовій дорозі по вул. Незалежності в с. Стобихівка Камінь-Каширського району Волинської області, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, з метою порушення спокою громадян та умисного пошкодження чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, допустив грубе порушення громадського порядку із застосуванням вогнепальної зброї, зокрема, у громадському місці з особливою зухвалістю, умисно застосував вогнепальну зброю мисливську гладкоствольну рушницю 16 калібру, здійснивши з неї п`ять пострілів по житловому будинку АДРЕСА_2 вищезазначеної вулиці, який на праві приватної власності належить ОСОБА_10 , внаслідок чого пошкодив металопластикове вікно, фасад та дах будинку і тим самим грубо порушив громадський порядок та спокій жителів зазначеного та прилеглих будинків, які на той час відпочивали, та заподіяв матеріальну шкоду ОСОБА_10 в сумі 6089 грн.

Не погоджуючись із таким вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій, не оспорюючи фактичні обставини справи, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, оскаржує його через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що рішення суду першої інстанції про призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень с. 69 КК України належним чином не вмотивоване, судом не зазначено, які саме обставини істотно знижують ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а наведені у вироку обставини, лише характеризують обвинуваченого в загально соціальному плані, проте не впливають на особливості вчиненого кримінального правопорушення і обставини його вчинення. При цьому, обвинувачений попри те, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив тяжкий злочин, в громадському місці, в умовах воєнного стану та в присутності інших осіб, ігноруючи елементарні правила поведінки в суспільстві, намагаючись самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, вчинив злочин проти громадського порядку та моральності, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. Злочин вчинив у стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою покарання обставиною, з використанням незаконної вогнепальної зброї гладко ствольної мисливської рушниці 16 калібру та свідомо вистрілив 5 разів у вікна будинку потерпілого, в якому на той момент були потерпілий та його діти, що створило реальну загрозу життю та здоров`ю людей. Згідно досудової доповіді, Камінь Каширського районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Волинській області, ризики вчинення повторного кримінального правопорушення є середнім. Також зазначає, що суд, звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, не вмотивував це рішення, покликавшись на ті ж обставини, що і при застосуванні ст. 69 КК України.

Окрім того, звертає увагу на те, що в рамках даного кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді від 23.09.2024 року було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з 22.09.2024 року, який був змінений на запобіжний захід у виді домашнього арешту 30.10.2024 року. Таким чином, сторона обвинувачення вважає, що в строк покарання обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає зарахуванню строк його попереднього ув`язнення з 22.09.2024 року по 30.10.2024 року у відповідності до вимог ст. 72 КК України.

Разом з тим, 26.03.2025 року через систему електронний суд прокурором було подано зміни та доповнення до апеляційної скарги, в яких останній вказує про те, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, застосувавши до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України в редакції, що викладена в резолютивній частині оскаржуваного вироку, та поклавши обов`язок не вчиняти ним під час іспитового троку нового злочину, не врахував змін до цієї статті, внесених Законом України №2617-III від 22.11.2018, згідно яких слово «злочину» у ній замінено на «кримінального правопорушення», яке включає як злочини так і кримінальні проступки.

З огляду на вищевикладене просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. У відповідності до вимог ст. 72 КК України в строк покарання ОСОБА_7 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 22.09.2024 року по 30.10.2024 року. В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги із змінами та доповненнями до неї, міркування прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу із змінами та доповненнями до неї з викладених у них підстав, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу із змінами та доповненнями до неї заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням вогнепальної зброї, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким, у тому числі обвинуваченим, не оспорювалися.

Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація дій ОСОБА_7 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої прокурором апеляційної скарги, а саме в межах призначеного обвинуваченому покарання.

Згідно поданої апеляційної скарги прокурор не погоджується із рішенням місцевого суду про призначення ОСОБА_7 за ч.4 ст.296 КК України покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України та звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Колегія суддів частково погоджується з такими доводами прокурора з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Постановою Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

Зі змісту мотивувальної частини вироку вбачається, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, зокрема, те, що обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеристику обвинуваченого за місцем проживання та роботи, а також відсутність претензій у потерпілої сторони та думку сторони обвинувачення про призначення покарання, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд визнав його щире розкаяння у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди та примирення з потерпілим, наявність на утриманні шістьох дітей.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому, вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Із врахуванням зазначених обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також враховуючи особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст. 296 КК України, із застосуванням положень ч.1 ст. 69 КК України, тобто призначення більш м`якого виду покарання, ніж передбачене санкцією ч.4 ст. 296 КК України, оскільки, на думку суду, застосування такого покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання більш м`якого виду, ніж передбачене санкцією ч.4 ст. 296 КК України, всупереч вимогам ч.1 ст.69 КК України, з достатньою повнотою не врахував всі обставини, на які вказує сторона обвинувачення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що саме по собі визнання обвинуваченим вини, щире розкаяння у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди та примирення з потерпілим, наявність на утриманні шістьох дітей, не свідчить про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України є не достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного і є явно несправедливим внаслідок м`якості.

За таких обставин, вирок суду в означеній частині не можна визнати законним та обґрунтованим, тому апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду в частині призначеного покарання на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України скасуванню, з ухваленням у цій частині нового вироку.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує, що вчинений обвинуваченим злочин, у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких.

Також бере до уваги дані про особу винного, який є особою молодого віку, раніше не судимий, має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно, одружений, має на утриманні шестеро дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працевлаштований працює у ФОП ОСОБА_9 на посаді верстатника деревообробних верстатів. Враховує і позицію потерпілого, яка не є визначальною при обранні виду та міри покарання, проте враховується у сукупності із іншими обставинами справи.

Водночас, апеляційним судом враховується і те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, в громадському місці, в умовах воєнного стану та в присутності інших осіб, ігноруючи елементарні правила поведінки в суспільстві, намагаючись самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, вчинив злочин проти громадського порядку та моральності, у стані алкогольного сп`яніння, з використанням вогнепальної зброї гладко ствольної мисливської рушниці 16 калібру та свідомо вистрілив 5 разів у вікна будинку потерпілого, в якому на той момент були потерпілий та його діти, що створювало реальну загрозу життю та здоров`ю людей.

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 апеляційний суд відносить: щире розкаяння у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди та примирення з потерпілим, наявність на утриманні шістьох дітей, а до обтяжуючої покарання обставини вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання ближче до мінімального, передбаченого санкцією ч.4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи сторони обвинувачення про те, що у строк відбуття покарання необхідно зарахувати обвинуваченому строк перебування під вартою (попереднє ув`язнення), з огляду на таке.

В рамках даного кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Камінь Каширського районного суду Волинської області від 23 вересня 2024 року було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з 22 вересня 2024 року (моменту затримання), який був змінений на запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби 30.10.2024 року.

Таким чином, у строк відбуття покарання необхідно зарахувати обвинуваченому строк перебування під вартою (попереднє ув`язнення) з 22 вересня 2024 року (моменту затримання) по 30 жовтня 2024 року (моменту зміни раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту) відповідно до ч.5 ст.72 КК України із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Разом з тим, колегія суддів враховуючи у повному обсязі ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, вищевказані дані про особу обвинуваченого та досудову доповідь Камінь Каширського районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Волинській області, з якої вбачається, що виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства можливе, оскільки ризик вчинення повторного кримінального правопорушення є середнім, вважає, що такі обставини в своїй сукупності дають суду цілком законні підстави для звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, із встановленням дворічного іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 цього ж Кодексу.

На переконання колегії суддів апеляційної інстанції, таке покарання буде справедливим, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а покладення на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України дозволить здійснювати контроль з боку уповноваженого органу з питань пробації за поведінкою засудженого.

Таким чином, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання наближене ближче до мінімальної міри, передбаченої санкцією ч.4 ст.296 КК України із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України, апеляційний суд вважає таким, що повністю відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

З огляду на вищевикладене, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, а вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 04 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 420, ч.15 ст.615 КПК України, Волинський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 04 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.4 ст. 296 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 22 вересня 2024 року по 30 жовтня 2024 року із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення його апеляційним судом.

Повний текст вироку буде вручено учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий

Судді