Справа № 159/465/24 Провадження №11-кп/802/671/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000498 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 серпня 2024 року стосовно ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В

Даним вироком ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт Люблинець, Ковельського району, Волинської області, українку, громадянку України, не працюючу у зв`язку із доглядом дитини, із середньою освітою, не судиму, одружену, на утриманні троє малолітніх дітей у т.ч. з інвалідністю, адреса проживання: АДРЕСА_1 .,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн.

Цивільний позов у справі не заявлявся, судові витрати не заявлялися.

Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватою та засуджено за те, що вона 25.12.2023 близько 11 год. 30 хв. перебуваючи на території подвір`я ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_2 , під час конфлікту, який раптово виник з останньою на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно декілька разів штовхнула ОСОБА_7 у ліве плече, після чого продовжила наносити численні удари по лівій руці. Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_9 , потерпілій ОСОБА_7 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді гематоми лівої кисті, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, синця середньої третини лівого плеча, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

У поданій апеляційній скарзі, обвинувачена вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, просить закрити кримінальне провадження стосовно неї. Вказує, що в її діях які відбулися 25 грудня 2024 року відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а висновки суду щодо її винуватості у вчиненні згаданого кримінального правопорушення ґрунтуються лише на відеозаписі. ОСОБА_9 вказує про неприязні стосунки з потерпілою, однак наголошує про відсутність наміру і умислу на нанесення тілесних ушкодень чи ударів ОСОБА_7 .

В запереченні на апеляційну скаргу прокурор вказує про законність та обгрунтованість оскарженого вироку та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду без змін.

В судове засідання не з`явилася обвинувачена ОСОБА_9 та її захисник ОСОБА_10 , хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Клопотань про відкладення судового розгляду від обвинуваченої та захисника ОСОБА_10 до суду не надходило. Її неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, думку потерпілої та її представника, які просили залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченої, прокурора, яка щодо задоволення апеляційної скарги заперечила, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.

Судове рішення відповідно до положень ст. 370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевимсудом при ухваленні вироку в даному кримінальному провадженні дотримано.

За змістом положень ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Посилання обвинуваченої про недоведеність її вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються сукупністю наявних в матеріалах кримінального провадження доказів, які були досліджені судом першої інстанції.

При перевірці вироку суду першої інстанції апеляційним судом встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість обвинуваченої ОСОБА_9 у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, потерпілій ОСОБА_7 , є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджений зібраними у встановленому законом порядку доказами, які ретельно досліджені, оцінені судом та детально викладені у вироку.

Потерпіла ОСОБА_7 як і у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду підтвердила, що тілесні ушкодження їй спричинила саме ОСОБА_9 .

Сам факт отримання потерпілою тілесних ушкоджень, у вигляді - гематоми лівої кисті, синця та саден середньої третини лівого передпліччя, синця середньої третини лівого плеча, що утворились від дії тупих твердих предметів, можливо як від шарпання та ударів руками людини та в дерев`яний стовп, в час, вказаний у постанові, потерпілою та в медичній документації, і за ступенем тяжкості відносяться до категорії: - гематома лівої кисті - ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, згідно пункту 2.3.3. - «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»; - синець та садна лівого передпліччя, синець лівого плеча - ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, згідно пункту 2.3. - «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» стверджується висновком №179 від 27.17.2023р. Встановлено, що вказані тілесні ушкодження, які виявлені на тілі ОСОБА_7 утворитись внаслідок падіння з висоти власного росту з прискоренням - не могли. По тілу ОСОБА_7 було нанесено - не менше трьох ударів.

В додатковому висновку експерта №5 від 12.01.2024р. вказано, що не виключається можливість утворення виявлених на тілі ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, при обставинах описаних під час слідчого експерименту від 10.01.2024р. як вказує ОСОБА_7 .

Крім того, жоден із допитаних судом свідків, потерпіла чи обвинувачена не повідомляли суду про спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 іншою особою.

У колегії суддів немає підстав сумніватись у показаннях потерпілої та свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, оскільки їхні показання є достатніми та узгоджуються між собою, а також із письмовими доказами наявними в матеріалах кримінального провадження, які були покладені в основу обвинувального вироку та які не спростовані в апеляційній скарзі.

Слід зауважити, що судом першої інстанції об`єктивно з`ясовано і перевірено, що саме тілесне ушкодження у виді «синця та саден середньої третини лівого передпліччя» у потерпілої ОСОБА_7 дійсно могло утворитися внаслідок шарпанини, дії стовпа на який опиралася потерпіла, що експертом ОСОБА_11 підтверджено в судовому засіданні суду першої інстанції. При цьому, судом констатовано, що лише в частині отримання потерпілою ОСОБА_7 згаданих вище тілесних ушкоджень у виді «синця та саден середньої третини лівого передпліччя» стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом, що вони отримані внаслідок ударів обвинуваченої ОСОБА_9 .

Що стосується інших тілесних ушкоджень, суд першої інстанції обгрунтовано вважає доведеними поза розумним сумнівом, підтверджені наведеними доказами (відеозаписом, показами потерпілої, висновком експерта, тощо.) та правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України дії обвинуваченої, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Вказані тілесні ушкодження знаходяться у причинному зв`язку між умисними винними діями обвинуваченої та їх наслідком у виді виявлених тілесних ушкоджень у потерпілої, які згідно висновку експерта не могли утворитися внаслідок падіння з висоти власного зросту з прискоренням, що підтверджується відеозаписом.

Дослідивши та оцінивши наведені докази, як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням приписів ст. 94 КПК України, суд першої інстанції правильно встановив, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального провадження знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Будь - яких даних, які б ставили під сумнів достовірність наведених у вироку доказів, не встановлено.

Невизнання вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, слід розцінювати як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене, оскільки винуватість обвинуваченої поза розумним сумнівом доведена сукупністю доказів, наданих стороною обвинувачення.

Твердження апелянта про те, що у неї не було жодного наміру завдавати тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_7 є безпідставними, оскільки саме обвинувачена приїхала додому до потерпілої, перша наблизилася до потерпілої, нанесла їй удари, що свідчить про протилежне.

Що стосується доводів сторони захисту про поведінку потерпілої 25 грудня 2023 року на території подвір`я за адресою АДРЕСА_2 , то такі апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки це жодним чином не спростовує спричинення обвинуваченою потерпілій легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Наведені в апеляційній скарзі мотиви щодо незгоди із судовим рішенням не спростовують правильності висновків суду і не містять переконливих доводів, які би дозволили апеляційному суду дійти висновку, що судове рішення суперечить нормам процесуального права щодо його законності, обґрунтованості та вмотивованості.

Призначене ОСОБА_9 покарання, на думку колегії суддів, визначене відповідно до вимог закону, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для її виправлення й попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, і відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, та більше того в апеляційній скарзі не оспорюється.

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 слід залишити без задоволення, а оскаржений вирок суду без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 серпня 2024 рокустосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий:

Судді: