Справа №295/3692/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2025 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 в порядку ч. 3 ст. 206 КПК України, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із указаною вище скаргою, в обґрунтування вимог якої зазначив, що з 14.03.2025 ОСОБА_4 був позбавлений свободи та знаходиться в ізольованому приміщенні військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 . За змістом скарги, ОСОБА_4 постійно повідомляє осіб, які його утримують, про те, що він є Свідком Єгови і за власними віруваннями не може тримати в руках зброю, на що вказані особи сміються, кепкують і не дають йому сконтактувати зі своїми знайомими, щоб надати докази. При цьому, за словами адвоката, ні йому, ні ОСОБА_4 достеменно невідомі правові підстави вказаного позбавлення свободи.

З огляду на викладене у скарзі та посилаючись на положення ст. 206 КПК України, адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 просить в порядку ч. 2 ст. 206 КПК України зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 доставити громадянина України ОСОБА_4 до Богунського районного суду м. Житомира з метою з`ясування підстав позбавлення вказаної особи волі, а у разі ненадання належних доказів, що доводять законність позбавлення ОСОБА_4 свободи, - постановити ухвалу, якою зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 негайно звільнити ОСОБА_4 в залі Богунського районного суду м. Житомира.

Адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд скарги у його відсутність, вимоги скарги підтримує та просить задовольнити.

Від представника військової частини НОМЕР_1 надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначив, що ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, призивався не на строкову військову службу, яку можливо замінити на альтернативну, а був призваний на військову службу в Збройні Сили України за мобілізацією, оскільки в державі з 24.02.2022 оголошено воєнний стан та загальна мобілізація. Можливості заміни в означений спосіб військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Закон України «Про альтернативну (невійськову) службу» не передбачає. ОСОБА_4 є громадянином України, постійно мешкає в Україні, користується всіма благами держави, а тому під час збройної агресії російської федерації його конституційним обов`язком є захист Вітчизни, її незалежності й територіальної цілісності. На теперішній час законодавство не передбачає законної можливості військовозобов`язаного відмовитися від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за релігійними переконаннями. Таким чином, за словами представника військової частини, ОСОБА_4 цілком законно знаходиться на території військової частини з метою виконання свого конституційного обов`язку як громадянин України, натомість вимоги адвоката ОСОБА_3 щодо статусу поневоленої особи є безпідставними. Відповідно до іменного списку, наданого представником ІНФОРМАЦІЯ_1 , солдат ОСОБА_4 був прийнятий до військової частини НОМЕР_1 , а отже факт позбавлення скаржника свободи в діях військової частини НОМЕР_1 відсутній. Представник військової частини НОМЕР_1 просив розглядати справу за його відсутності та відмовити у задоволенні скарги.

Слідчий суддя, вивчивши й дослідивши матеріали скарги та доданих до неї документів, дійшов висновку, що вимоги скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

З наведених норм закону слідує, що статтею 206 КПК України врегульовано порядок здійснення контролю слідчим суддею щодо законності тримання осіб під вартою в межах кримінального процесуального закону. Зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи (яка позбавлена свободи), слідчий суддя уповноважений під час розгляду скарги на незаконне тримання під вартою або іншого клопотання (скарги), розгляд яких віднесено до його повноважень та які подані в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно з нормами кримінального процесуального законодавства, службові (посадові) особи військової частини НОМЕР_1 не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції, а затримання уповноваженими службовими особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадян та їх утримання на території збірного пункту, а у подальшому службовими (посадовими) особами військової частини на території частини не є незаконним позбавленням особи свободи в розумінні статті 206 КПК України.

Як вбачається з матеріалів скарги, адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою (клопотанням) в порядку ст. 206 КПК України, в якій просив у разі ненадання належних доказів, що доводять законність позбавлення ОСОБА_4 свободи, постановити ухвалу, якою зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 негайно звільнити ОСОБА_4 в залі Богунського районного суду м. Житомира.

Разом з тим, як вже встановлено слідчим суддею, стаття 206 КПК України регулює відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи, а слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою, органом державної влади чи службовою особою, у разі коли така особа позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після, наприклад, внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Водночас, зазначені у скарзі адвоката ОСОБА_3 правовідносини виходять за межі їх регулювання нормами КПК України, оскільки не стосуються кримінального провадження, а фактично є незгодою із діями посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , пов`язаними з мобілізацією військовозобов`язаного.

Відтак, ОСОБА_4 не є затриманою особою в розумінні кримінального процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на згадані в ухвалі правовідносини між їх учасниками не поширюються.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан.

Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст.102, п. 1, п. 17, п. 20 ч.1 ст.106 Конституції України, оголошено про проведення загальної мобілізації, яка проводиться і на теперішній час.

Призов громадян на військову службу під час мобілізації не є позбавленням особи права на свободу, а є обов`язком громадян України, передбачений ст. 65 Конституції України.

На думку слідчого судді, у разі порушення прав чи інтересів ОСОБА_4 службовими (посадовими) особами військової частини НОМЕР_1 при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаними із мобілізацією, з метою судового захисту він вправі звернутись із відповідним адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи наведені обставини, слідчий суддя вважає, що підстави для застосування положень ст. 206 КПК України та задоволення скарги відсутні.

З огляду на викладене, керуючись ст. 206, 309 КПК України слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 в порядку ч. 3 ст. 206 КПК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя