Справа № 947/9607/25
Провадження № 1-кс/947/3924/25
УХВАЛА

25.03.2025 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю захисника підозрюваної ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , старшого слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_4 на постанову від 31.01.2025 старшого слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного у розшук у кримінальному провадженні №0000106 від 23.02.2024 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

13.03.2025 до Київського районного суду м.Одеси надійшла скарга захисника підозрюваної ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного у розшук у кримінальному провадженні №0000106 від 23.02.2024 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КПК України.

У скарзі адвокат просить скасувати постанову старшого слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного у розшук у кримінальному провадженні №0000106 від 23.02.2024 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КПК України, оскільки постанова, на думку адвоката, постановлена передчасно, на підставі формальних приводів і підстав, без належного сповіщення ОСОБА_3 та без доказів того, що ОСОБА_3 переховується від органу досудового розслідування.

Зокрема, захисник у скарзі зазначив, що слідчий перед винесенням оскаржуваної постанови не вжив жодних заходів, передбачених Кодексом, щодо виклику особи на вимогу слідчого, щодо належного вручення особі процесуальних документів. Тобто ОСОБА_3 , не будучи обізнаною про наявність вимог щодо її з`явлення до слідчого, не отримуючи повістки, не могла виконати такі вимоги слідчого.

Крім того, слідчий копію оскаржуваної постанови не направив підозрюваній для відома, а захисник випадково ознайомився з цією постановою лише у березні 2025 року під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження за клопотанням сторони захисту.

Далі захисник у скарзі зазначив, що приводом для зупинення досудового розслідування старшим слідчим СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 став його ж рапорт (а не оперативних співробітників поліції або інших осіб) про, начебто, надсилання повісток про виклик ОСОБА_3 , яка 30.12.2024, 31.12.2024, 02.01.2025 та повторно на 02.01.2025, 03.01.2025, 04.01.2025, та про нез`явлення підозрюваної у вказані дні, не повідомлення нею про причини неявки, і через відсутність у слідчого даних про її місцезнаходження. До того ж цей рапорт не має обов`язкового реквізиту - дати складання.

Разом з тим, як зазначено у скарзі, ОСОБА_3 є приватним підприємцем. Відомості про засоби зв`язку розміщені у загальному доступі: телефон НОМЕР_1 , адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, слідчому відомі місця реєстрації та місце проживання ОСОБА_3 , за якими проводилися санкціоновані обшуки. Тобто, перешкод у слідчого щодо належного сповіщення ОСОБА_3 про виклик не було.

Крім того, в оскаржуваній постанові слідчий в обґрунтування свого рішення про зупинення досудового розслідування і оголошення підозрюваної у розшук зазначив ті ж самі відомості щодо неявки ОСОБА_3 до слідчого, які містяться в його ж рапорті без дати, і додатково те, що слідчим були вжиті всі слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії щодо встановлення місцезнаходження підозрюваної. Але це, на думку захисника, не відповідає дійсності, оскільки слідчий не вжив всіх заходів щодо встановлення місцезнаходження підозрюваної, не опитав осіб, які проживають за відомими слідчому адресами, не опитав батьків та інших родичів ОСОБА_3 , не направляв повістки та інші процесуальні документи ні на її електронну пошту, ні на її мобільні телефони і ні на електронну адресу суб`єкта підприємницької діяльності - ОСОБА_3 . При цьому слідчий обмежився формальністю, без доказів, і прийняв процесуальне рішення, яке оскаржується стороною захисту.

Адвокат ОСОБА_4 , приймаючи участь в судовому засіданні, підтримав доводи скарги, просив скаргу задовольнити.

Крім того, в перерві між судовими засіданнями захисник надав письмові доповнення до скарги, в яких, крім іншого, зазначив, що заходи для виклику підозрюваного слідчим не здійснювалися, оскільки матеріали кримінального провадження не містять належних документів, які б свідчили про проведення таких заходів. Наявні в матеріалах кримінального провадження повістки не містять жодних підтверджень отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом, як це передбачено ст.136 КПК України. Відсутні також відомості про причини невручення повістки.

До того ж, повістка про виклик від 27.12.2024 не має будь-якого значення, оскільки текст письмового повідомлення про підозру складено пізніше, лише 31.12.2024. Відтак, ОСОБА_3 до 31.12.2024 не мала процесуального статусу підозрюваного. При цьому до 31.12.2024 розшукові дії щодо ОСОБА_3 не могли бути проведені та й фактично розшукові заходи не проводилися.

Слідчий в оскаржуваній постанові зробив безпідставний висновок про те, що ОСОБА_3 переховується від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, оскільки підозрювана усвідомлює, що санкція ч.5 ст.191 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від сими до дванадцяти років.

Однак, такі висновки, на думку захисника, нічим не підтверджено, оскільки слідчим не вжито всіх необхідних та можливих заходів для розшуку підозрюваного, не зазначено, які заходи були вжиті для недопущення неправомірного порушення прав осіб на здійснення щодо них кримінального провадження протягом розумного строку. Не містять таких документів і відомостей і матеріали кримінального провадження. Відсутні також відомості й про те, що ОСОБА_3 були вручені будь-які процесуальні документи та повістки та що вона обізнана про її кримінальне переслідування. Разом з тим, ОСОБА_3 , не маючи статусу підозрюваної, не будучи обмеженою слідчим у пересуванні, мала повне право на свободу пересування, у т.ч. виїзду за кордон.

Далі захисником у доповненнях до скарги зазначено, що оскаржувана постанова страждає внутрішніми суперечками оскільки в ній міститься два твердження, які є взаємовиключними. Так, в постанові зазначено, що ОСОБА_3 переховується від органів досудового розслідування, що має на увазі обізнаність підозрюваного про виклик або про процесуальний статус. В іншій частині оскаржуваної постанови йдеться про те, що місце знаходження підозрюваного не відоме, не встановлення місця перебування особи, що, в свою чергу, виключає обізнаність особи про її виклик або про процесуальний статус.

Фактично оскаржуване рішення слідчого, на думку захисника, спрямоване на неправомірне затягування строків досудового розслідування, що суперечить положенням Кримінального процесуального кодексу України, де основним завданням кримінального провадження.

Слідчий СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 і старший слідчий СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , приймаючи участь у розгляді скарги, кожен окремо, заперечили проти задоволення скарги сторони захисту, вважаючи що оскаржуване захисником процесуальне рішення слідчого є вмотивованим, обґрунтованим. При цьому слідчі для дослідження в судовому засіданні надали в розпорядження слідчого судді матеріали кримінального провадження №0000106 від 23.02.2024 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КПК України, у чотирьох томах.

Вивчивши скаргу, заслухавши доводи сторін, дослідивши надані сторонами копії документів, долучених до судових матеріалів провадження за скаргою, а також матеріали кримінального провадження №0000106 від 23.02.2024 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КПК України, у чотирьох томах, в обсязі, необхідному і достатньому для дослідження підстав в приводів для постановлення постанови про закриття кримінального провадження і оголошення підозрюваного у розшук, із забезпеченням нерозголошення відомостей досудового розслідування, слідчий суддя дійшов висновку про те, що скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню, з наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Слідчим суддею встановлено, що СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000106 від 23.022024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

31.12.2024 старшим слідчим СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 складено повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

31.01.2025 старшим слідчим СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 винесено постанову про зупинення досудового розслідування і оголошення у розшук підозрюваної ОСОБА_3 .

В обґрунтування прийнятого процесуального рішення старший слідчий СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 послався на підписаний ним же рапорт на ім`я заступника начальника управління поліції - начальника ОРУП №1 ГУНП в Одеській області. Зі змісту рапорту, який не містить обов`язкову ознаку офіційного документу - дату складання даного документу, вбачається, що 29.12.2024 за місцем реєстрації (а не проживання!) ОСОБА_3 направлено повістку про виклик з метою з`явлення до слідчого 30, 31 грудня 2024 року і на 02 січня 2025 року та повторно направлено повістку про виклик з метою з`явлення до слідчого 02, 03 і 04 січня 2025 року. Однак підозрювана до слідчого на виклик не з`явилася, про причини неявки не повідомила, а її місце знаходження не відомо.

Далі слідчий в оскаржуваній постанові зазначив, що ОСОБА_3 переховується від слідства і суду з метою уникнення покарання за санкцією статті, оскільки усвідомлює строк можливого покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.

І далі слідчий зазначає, що ним вжиті всі необхідні і можливі слідчі (розшукові) дії щодо встановлення місця знаходження підозрюваної.

Відповідно до ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Разом з тим, в оскаржуваній постанові слідчим приведені факти, які не відповідають дійсності, спотворені слідчим або не прийняті ним до уваги, сприйняті слідчим однобічно, і тому оскаржувана постанова в цілому є формальною, а прийняте слідчим процесуальне рішення - безпідставним, оскільки воно ґрунтується лише на одному рапорті старшого слідчого ОСОБА_6 , без наявності інших доказів, у т.ч. згідно ч.1 ст.136 КПК України, яка передбачає, що належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Верховний Суд в своїх постановах від 20.05.2020 по справі N524/5741/16-а, 27.06.2019 року по справі N560/751/17, від 29.04.2020 року по справі N161/5372/17 прийшов до висновку, що рапорти поліцейських не можуть слугувати доказом ухилення від органу досудового розслідування, адже поліцейські є зацікавленими особами.

Відповідно до ч.1 ст.135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

В матеріалах кримінального провадження є два корінця повісток, перший від 27.12.2024 про виклик ОСОБА_3 до слідчого для вручення повідомлення про підозру і для виконання інших слідчих дій на 30, 31 грудня 2024 року, на 02 січня 2025 року, другий від 30.12.2024 про виклик ОСОБА_3 до слідчого для вручення повідомлення про підозру і для виконання інших слідчих дій на 02, 03 і 04 січня 2025 року. В повістках в обох випадках зазначена адреса місця реєстрації ОСОБА_3 .

В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості чи документи про вручення цих повісток особі або щодо причин їх невручення, що є порушенням вимог ч.1 ст.136 КПК України.

В цій частині старший слідчий СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 пояснив, що він особисто повістки про виклик ОСОБА_3 опустив у поштову скриньку за вказаною у повістці адресою. Інших заходів, передбачених ч.1 ст.135, ч.1 ст.136 КПК України, таких як надіслання повістки електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою, слідчий не здійснював, вважаючи поміщення повісток у поштову скриньку достатньою для належного сповіщення особи.

При цьому, в матеріалах справи містяться відомості що двох номерів мобільних телефонів ОСОБА_3 і три адреси в місті Одесі, за якими вона могла проживати чи перебувати, і за якими проводилися обшуки.

У даному випадку старший слідчий ОСОБА_6 продемонстрував виключно формальний підхід щодо виконання вимог ч.1 ст.135, ч.1 ст.136 КПК України щодо належного сповіщення особи про її виклик для вручення повістки про виклик і інших процесуальних документів.

Згідно ч.2 ст.135 КПК України у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

За логічно - змістовним наповненням даної норми у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї. Якщо такий спосіб вручення повістки про виклик виявися неможливим через відсутність дорослих членів сім`ї, то повістка вручається іншій особі, яка з нею проживає. Якщо такий спосіб вручення повістки про виклик виявися неможливим через відсутність іншій особі, яка з нею проживає, то повістка вручається житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Дану норму старший слідчий ОСОБА_6 також не виконав, оскільки він взагалі не вдавався спроб вручити процесуальні документи спочатку дорослому члену сім`ї ОСОБА_3 , потім іншій особі, яка з нею проживає. Посадовець також не спрямував ці документи за місцем роботи ОСОБА_3 на відому слідчому електронну адресу. Слідчий також не зв`язався із ОСОБА_3 за допомогою мобільного телефону (два номери), у т.ч. із використанням поширених і загальновідомих мобільних застосунків чи соціальних мереж.

В цій частині старший слідчий ОСОБА_6 пояснив в судовому засіданні, що він дорослих членів сім`ї ОСОБА_3 чи інших осіб, яки з нею проживають, взагалі не встановлював через те, що ОСОБА_3 за викликом по повістках не прибула до нього і її місце знаходження йому не було відоме. Крім того, він не направляв процесуальні документи за місцем роботи ОСОБА_3 , оскільки вважав це непотрібним через переховування ОСОБА_3 від слідства.

Відповідно до ч.7 ст.135 КПК України повістка про виклик особи, яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва.

В матеріалах кримінального провадження містяться документи щодо виконання доручення в порядку міжнародної правової допомоги в цивільні справі, за якими 10.06.2024 було допитано ОСОБА_3 , яка проживає в м.Парижі, Франція, за вказаною в цих матеріалах адресою.

Наведені обставини, а також наявні в матеріалах кримінального провадження відомості з Державної прикордонної служби України щодо перетину державного кордону ОСОБА_3 , свідчать про те, що старший слідчий ОСОБА_6 був обізнаний про фактичне місце перебування/знаходження/проживання ОСОБА_3 , яка на законних підставах виїхала за межі України.

В цій частині старший слідчий ОСОБА_6 пояснив, що він не збирався вручати підозрюваній особі процесуальні документи в порядку надання міжнародної правової допомоги у кримінальних справах, оскільки місце знаходження ОСОБА_3 не відомо і вона переховується від слідства.

Отже, старший слідчий ОСОБА_6 , обізнаний про фактичне місце перебування/знаходження/проживання ОСОБА_3 , маючи можливість і достатньо часу для застосування процесуальних дій, не організував вручення повісток про виклик або інших процесуальних документів особі в порядку надання міжнародної правової допомоги у кримінальних справах, а обрав для себе інший найлегший спосіб - лише кинути повістки у поштову скриньку, а повідомлення про підозру і одну із повісток про виклик вручити директору ЖКС «Хмельницький», після чого зробив безпідставний і передчасний висновок про те, що ОСОБА_3 переховується від слідства.

Відповідно до ч.9 ст.135 КПК України особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом. У випадку встановлення цим Кодексом строків здійснення процесуальних дій, які не дозволяють здійснити виклик у зазначений строк, особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом якнайшвидше, але в будь-якому разі з наданням їй необхідного часу для підготовки та прибуття за викликом.

До виконання цієї норми старший слідчий ОСОБА_6 також поставився формально, оскільки не сповістив особу належним чином про виклик і не надав їй необхідного часу для підготовки та прибуття за викликом. При цьому корінці повісток про виклик від 27.12.2024 про виклик ОСОБА_3 до слідчого для вручення повідомлення про підозру і для виконання інших слідчих дій на 30 грудня 2024 року, від 30.12.2024 про виклик ОСОБА_3 до слідчого для вручення повідомлення про підозру і для виконання інших слідчих дій на 02 січня 2025 року, явно не відповідають вимогам ч.9 ст.135 КПК України, оскільки слідчий надав особі в обох випадках для підготовки та прибуття за викликом менше трьох діб.

Згідно ч.5 ст.38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Отже, процесуальне рішення слідчого від 31.01.2025 про зупинення досудового розслідування і оголошення підозрюваної у розшук через наведені вище порушення кримінального процесуального законодавства не можна вважати таким, що відповідає принципам верховенства права і законності (ст.ст.8, 9 КПК України), а тому воно підлягає скасуванню.

Висновок слідчого судді про необхідність скасування оскаржуваної постанови ґрунтується також на тому, що старший слідчий ОСОБА_6 постановою від 12.03.2025 (через півтора місяця після зупинення досудового розслідування) відновив досудове розслідування для надання доручення оперативному підрозділу встановити дорослих членів сім`ї ОСОБА_3 чи інших осіб, які з нею проживають.

Надання доручення на проведення слідчих (розшукових) дій для встановлення дорослих членів сім`ї ОСОБА_3 чи інших осіб, які з нею проживають, явно свідчить про не доопрацювання слідчим цих питань перед передчасним прийняттям рішення про зупинення досудового розслідування і оголошення особи у розшук.

Згідно ч.2 ст.280 КПК України до зупинення досудового розслідування слідчий, дізнавач зобов`язаний виконати всі слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, проведення яких необхідне та можливе, а також всі дії для здійснення розшуку підозрюваного, якщо зупинити досудове розслідування необхідно у зв`язку з обставинами, передбаченими пунктом 2 частини першої цієї статті (оголошення підозрюваного у розшук).

Отже, старший слідчий ОСОБА_6 до прийняття процесуального рішення про зупинення досудового розслідування і оголошення у розшук підозрюваного, не виконав наведені вимоги Кодексу, не виконав, навіть, можливі і доступні слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії щодо опитування осіб, які проживають за адресами, за якими були проведені обшуки.

Разом з тим, захисник надав заяву ОСОБА_7 , копія якої долучена до матеріалів судової справи за скаргою, згідно якої ця особа проживає більше двох років за однією з трьох відомих слідчому адрес. На цю адресу протягом усього часу будь-яких документів від поліції або від ЖКС «Хмельницький» не надходило.

Згідно ч.4 ст.280 КПК України у випадку зупинення досудового розслідування копія вмотивованої постанови надсилається стороні захисту, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які мають право її оскаржити слідчому судді.

Разом з тим і цю норму Кодексу старший слідчий ОСОБА_6 не виконав, бо в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які документи з відправлення копії постанови учасникам кримінального провадження.

В цій частині старший слідчий ОСОБА_6 пояснив, що не порушив права підозрюваної, оскільки її захисник ознайомлений з матеріалами справи та 04.03.2025 отримав копію оскаржуваної постанови від 31.01.2025, про що є відповідна розписка адвоката. Копію оскаржуваної постанови він не надсилав ОСОБА_3 , оскільки не відомо її місцезнаходження.

Згідно з ч.1 ст.281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного. До оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження.

Дана норма передбачає можливість оголошення особи у розшук за умови її належного повідомлення про виклик. Разом з тим, матеріали кримінального провадження не містять будь-якої інформації або доказів з приводу належного повідомлення ОСОБА_3 про виклик.

В цій частині старший слідчий ОСОБА_6 пояснив, що вручення повістки про виклик та інших процесуальних документів директору ЖКС «Хмельницький» вважається належним повідомленням ОСОБА_3 про виклик.

Оскільки старший слідчий ОСОБА_6 формально поставився до виклику особи, не здобув доказів щодо належного повідомлення ОСОБА_3 про виклик, то постановлена слідчим оскаржувана постанова явно є такою, що постановлена з порушеннями Кодексу, а тому не може вважатися законною.

Таким чином, винесення постанови про зупинення кримінального провадження 31.01.2025 було передчасним та таким, що порушує права ОСОБА_3 на захист.

В рішенні ЄСПЛ у справах «Смірнова проти України» від 15.07.2010, «Ушаков та Ушакова проти України» від 18 червня 2015 року зазначено, що державні органи повинні завжди намагатися з`ясувати, що сталося, і не повинні покладатися на поспішні або необґрунтовані висновки, що необхідно неухильно дотримуватися принципу affirmanti incumbit probatio (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження).

З огляду на вказані вище факти і обставини старший слідчий ОСОБА_6 також не дотримався правового висновку ЄСПЛ, рішення кого є джерелом права в Україні. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що передбачено ч.2 ст.8 КПК України.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені законами України.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч.1 ст.40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

З наданих матеріалів кримінального провадження не вбачається, що старший слідчий ОСОБА_6 на момент винесення постанови про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні, виконав слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, проведення яких необхідне та можливе, для здійснення розшуку ОСОБА_3 .

На підставі викладеного відсутні підстави вважати постанову від 31.01.2025 старшого слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного у розшук у кримінальному провадженні №0000106 від 23.02.2024 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КПК України, такою, що безумовно відповідає загальним засадам кримінального провадження, та іншим вимогам кримінального процесуального законодавства.

Тому вказана постанова слідчого підлягає скасуванню.

На підставі викладеного порушені права підозрюваної підлягають захисту і поновленню через рішення слідчого судді.

Керуючись ст.ст.303 - 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 задовольнити.

Скасувати постанову від 31.01.2025 старшого слідчого СВ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного у розшук у кримінальному провадженні №0000106 від 23.02.2024 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КПК України.

Ухвала відповідно до ч.3 ст.307 КПК України оскарженню не підлягає.

На період складання повного тексту ухвали залишити в розпорядженні слідчого судді третій і четвертий томи матеріалів кримінального провадження №0000106 від 23.02.2024 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КПК України, після чого негайно передати їх уповноваженому слідчому.

Слідчий суддя ОСОБА_1