ЄУН справи: 336/3967/19
Номер провадження: 1-кп/336/413/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі колегії суддів під головуванням судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

з участю сторін: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду Шевченківського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000811 від 26.03.2019 по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, яка має середню освіту, вдови, утриманців немає, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої та яка мешкала до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

26 березня 2019 року, приблизно о 13.00 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого мешкання у приміщенні кухні квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих під час сварки неприязних стосунків зі своїм чоловіком ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій, хоча й не бажаючи, однак свідомо припускаючи їх настання, ОСОБА_6 , схопила лівою рукою з поверхні столу ніж і тримаючи його в лівій руці нанесла ОСОБА_8 один удар в область передньої поверхні грудної клітини справа (проекції 2-го міжребер`я, в 3 см вправо від серединної лінії), від якого потерпілий впав обличчям на підлогу, спричинивши останньому одиночне проникаючи сліпе колото-різане поранення грудної клітини з локалізацією шкірної рани на передній поверхні грудної клітини справа проекції 2-го міжребер`я, в 3 см вправо від серединної лінії, з ушкодженням шкіри, підшкірно-жирової клітковини, передньої групи м`язів грудної клітки, міжреберних м`язів і пристінкової плеври 2-го міжребер`я, перикарду, передньої та задньої стінок висхідного відділу аорти, групу саден в лобній області, садно на тильній поверхні першого між фалангового суглобу 2-го пальця правої кисті, синець на тильній поверхні 4-5го п`ясткового-фалангових суглобів правої кисті, садно на задньо-зовнішній поверхні лівого плеча, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_8 помер на місці події.

Смерть ОСОБА_8 настала від одиночного проникаючого сліпого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням аорти, що ускладнилось гострою крововтратою, що має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя та перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 .

Обвинувачена ОСОБА_6 свою провину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, не визнала, суду пояснила, що між нею та її чоловіком ОСОБА_8 відбулась чергова сварка. Чоловік почав часто вживати алкогольні напої, після того як померла їх спільна донька. В той день, 26 березня 2019 року, чоловік пішов з дому о 6 ранку за горілкою. Невістка ОСОБА_9 відвела доньку до дитячого садка, син поїхав на роботу. Приблизно о 9 годині ОСОБА_8 прийшов додому в стані сильного алкогольного сп`яніння та пішов спати до зали. Приблизно об 11.00 годині до невістки пришла дівчина робити манікюр. Обвинувачена в цей час займалася своїми справами. Приблизно о 12 годині проснувся ОСОБА_8 та попросив обвинувачену насипати йому їжі, на що вона відмовилась. Після того, як ОСОБА_8 поїв, він прийшов до ОСОБА_6 у кімнату та сказав, щоб вона прибрала за ним, на що остання йому відмовила. Після чого ОСОБА_8 сказав, що хоче вигнати їх з квартири, бо квартира його, він її господар, і що після смерті їх спільної доньки обвинувачена йому не потрібна. ОСОБА_8 пішов на кухню за ножем, обвинувачена пішла за ним. В цей час ОСОБА_8 , знаходячись на кухні, тримав ніж у лівій руці. ОСОБА_6 почала кричати «що ти робиш?» та в цей момент хотіла дати ОСОБА_8 ляпас. ОСОБА_8 кричав, що він усіх заріже. ОСОБА_8 правою рукою схопив її за зап`ястя правої руки та замахнувся на неї ножем, вона злякалась та схопила лівою рукою з поверхні стільниці, що потрапило під руку - ніж, та нанесла один удар лівою рукою у праву верхню частину грудної клітини ОСОБА_8 та швидко викинула ніж у раковину. Після чого відійшла від потерпілого та почала мити посуд. Ніж, яким замахнувся ОСОБА_8 , впав на підлогу. В цей час ОСОБА_8 , який знаходився біля вікна, почав падати на підлогу обличчям вниз. Підійшовши до нього, обвинувачена почала його перевертати на спину, та побачила, що рана суха, крові не було. ОСОБА_8 почав хрипіти. Хвилин через 5 обвинувачена почала звати невістку ОСОБА_9 на допомогу. Коли прийшла невістка, обвинувачена сказала їй викликати швидку допомогу. В цей момент обвинувачена била потерпілого по обличчю, щоб привести його до тями. Після чого вона взяла губку для миття посуду та витерла краплі крові на стіні та домила посуд. Потім приїхала поліція та швидка допомога, яка відразу констатувала смерть ОСОБА_8 . Також пояснила, що в той день ОСОБА_8 був дуже агресивний, очі були злі, і вона злякалась за свою сім`ю. ОСОБА_8 часто хапався за ніж, інколи спав з ним, але нікому не наносив тілесні ушкодження. Також додала, що умислу вбивати чоловіка не було, шкодує про вчинене, хотіла лише його налякати та заспокоїти.

В судовому засідання адвокат просив суд перекваліфікувати дії обвинуваченої з ч.1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України, думку якого підтримала обвинувачена, оскільки смерть потерпілого ОСОБА_8 була спричинена через перевищення меж необхідної оборони, умислу на позбавлення ОСОБА_8 життя у обвинуваченої не було та стороною обвинувачення не доведено, не надано доказів існування умислу на вбивство.

Прокурор у судовому засіданні вважав вину ОСОБА_6 повністю доведеною, просив призначити обвинуваченій покарання у виді 7 років і 6 місяців позбавлення волі.

Колегія суддів, доотримуючись загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом і судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, оцінивши кожний із доказів, наданих сторонами кримінального провадження з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку щодо висунутого ОСОБА_6 обвинувачення за ч.1 ст.115 КК України, приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення доведено поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, який полягає у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, а саме потерпілому ОСОБА_8 .

Так, винність ОСОБА_6 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України при обставинах, визнаних судом встановленими, та наведених у вироку, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні письмових доказів:

-допитом потерпілої ОСОБА_10 , який здійснювався судом в режимі відеоконференцзв`язку, у зв`язку із знаходженням свідка за кордоном. Сторони не заперечували щодо такого допиту. В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 , яка є рідною сестрою померлого ОСОБА_8 , пояснила суду, що особисто не була очевидцем подій і про обставини смерті брата дізналась від племінника ОСОБА_8 , який зателефонував їй 26.03.2019 та повідомив, що ОСОБА_6 ударом ножа у серце вбила її брата. В цей же день вона зателефонувала обвинуваченій, яка повідомила, що її брат помер, вона його вбила. ОСОБА_6 повідомила свідкові, що стався конфлікт, через те, що невістка не захотіла мити посуд. Знає, що її брат зловживав алкогольними напоями та вдень смерті перебував у стані алкогольного сп`яніння, в крові було встановлено 2.9 ‰. Зі слів брата знає, що ОСОБА_6 його не підтримувала та постійно провокувала. У 2016 році померла спільна донька брата та обвинуваченої - ОСОБА_11 , і саме з цього часу брат почав зловживати алкогольними напоями. Зі слів брата знає, що обвинувачена йому зраджувала, через це також відбувались вдома конфлікти та сварки. ОСОБА_8 казав, що невістка постійно приводить клієнтів додому, через що після роботи він не може вдома відпочивати. Вважає, що ОСОБА_6 вбила брата через квартиру, в якій вони проживали, бо квартира оформлена на їх батьків.Цивільний позов не подавала. Просила суд покарати суворо.

-допитом свідка ОСОБА_12 , яка є донькою потерпілого ОСОБА_8 , яка суду пояснила, що всіх обставин справи не знає, адже не була свідком подій. До вбивства батька вона спілкувалась з обвинуваченою ОСОБА_6 , підтримувала з нею добрі стосунки. За декілька днів до вбивства свідок не могла додзвонитися до батька ОСОБА_8 . Свідок зателефонувала обвинуваченій, щоб дізнатися про батька, на що остання повідомила, що ОСОБА_8 зловживає алкогольними напоями, тому він не може розмовляти. З батьком особисто бачились приблизно 1-2 рази на місяць, по телефону спілкувались десь 1-2 рази на тиждень, останній раз свідок бачила батька приблизно за півтора-два місяці до смерті. У квартирі, де мешкав батько разом з обвинуваченою, її рідним сином та його сім`єю, вона була десь півроку назад. ОСОБА_8 скаржився їй на сина обвинуваченої та невістку. Також скаржився і на обвинувачену, оскільки вона їх захищала, вони не сприймали батька. Батько працював неофіційно, мав мінливий дохід. ОСОБА_8 не подобалось, що невістка робить стороннім людям манікюр вдома, не хотів щоб вони жили разом з ним. Зі слів обвинуваченої свідку відомо, що ОСОБА_8 під час сварки погрожував обвинуваченій ножем, її сину та невістці. Але ОСОБА_8 свідку про такі погрози нічого не говорив, казав тільки що в сім`ї відбуваються постійні сварки. З 2016 року ОСОБА_8 почав часто випивати, оскільки померла спільна донька з ОСОБА_6 . Свідок вважає, що ініціатором конфліктів у взаємовідносинах ОСОБА_8 та ОСОБА_6 була остання, оскільки вона провокувала батька на агресію, оскільки він міг вести себе агресивно, лише коли був п`яним. Фізичного насильства свідок в сім`ї батька не бачила.

-допитом в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 , який є сином обвинуваченої ОСОБА_6 , який пояснив суду, що з потерпілим ОСОБА_8 вони прожили однією сім`єю 30 років. ОСОБА_8 є його вітчимом. В сім`ї відносини були не дуже добрі, ОСОБА_8 ображав матір, часто зловживав алкогольними напоями. Після смерті їх спільної доньки - ОСОБА_11 , ОСОБА_8 зловживав алкогольними напоями систематично. Про вбивство ОСОБА_8 він дізнався, знаходячись на роботі. Приблизно о 13 годині йому зателефонувала дружина ОСОБА_9 , з розмови він зрозумів, що вдома щось сталося. Він відразу поїхав додому та коли приїхав побачив швидку та поліцію. Йому повідомили про вбивство вітчима ОСОБА_8 . Він пройшов на кухню та побачив ОСОБА_8 , який лежав на підлозі біля вікна. ОСОБА_6 йому сказала, що він напав на неї з ножем, а вона захищалась. Його дружину та ОСОБА_6 через деякий час забрала поліція. Пізніше працівники поліції у квартирі знімали відео, робили фотографії. Що саме сталося, свідок сказати не може, адже не був присутній під час подій. Знає про обставини лише зі слів дружини та матері, які йому повідомили, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 стався конфлікт, під час якого останній погрожував ОСОБА_6 , в результаті чого вона захищалась та нанесла один удар ножем в область грудної клітини. Слідів крові на кухні свідок не бачив, яким саме чином ОСОБА_6 наносила удар він не знає, в якій руці у неї був ніж, також сказати не може. Також додав, що вітчим часто брав у руки ніж, та погрожував всій сім`ї, інколи навіть спав з ножем, свідок бачив ніж у потерпілого ід подушкою. Свідок ніколи не бачив щоб ОСОБА_8 застосовував ніж до когось з їх сім`ї.

-відтворенням запису допиту свідка ОСОБА_15 у попередньому судовому засіданні. В судове засідання неодноразово викликалась свідок ОСОБА_15 . Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 01.05.2024 було задоволено клопотання прокурора про встановлення місцезнаходження свідка ОСОБА_15 шляхом надання органу досудового розслідування відповідного доручення та доручено ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області провести слідчі (розшукові) дії, спрямовані на встановлення теперішнього місця проживання (перебування) вище вказаного свідка. Згідно рапорту в ході інформаційно-аналітичних заходів встановити місце знаходження свідка ОСОБА_15 не представилось можливим. (Т4, а.с.132) Таким чином, суд здійснив усі необхідні та можливі заходи для забезпечення явки в судове засідання свідка ОСОБА_15 , однак вони виявилися безуспішними, у зв`язку з чим судом було задоволено клопотання прокурора про дослідження аудіо запису показань свідка ОСОБА_15 , які вона надавала у судовому засіданні 11.12.2019. Обвинуваченою та захисником заперечень щодо дослідження аудіо запису показань свідка ОСОБА_15 в попередньому складі суду не було. Судом відтворено запис допиту свідка ОСОБА_15 у попередньому судовому засіданні та перед іншим складом суду (у зв`язку із скасуванням Верховним Судом вироку Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26.05.2020), у тій же справі. Свідок був приведений до присяги, попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та за відмову від надання показів. Допит свідка відбувався за участю обвинуваченої і її захисника, сторони кримінального провадження задавали свідку запитання, у тому числі і сторона захисту. Судом забезпечено права сторін на допит осіб, можливість з`ясувати всі обставини, які вони вважали важливими для вирішення справи, при чому не було порушено право обвинуваченої на захист. Сторони кримінального провадження під час розгляду не були позбавлені можливості при дослідженні відео та аудіо запису, звертати увагу суду на ті аспекти показань, які є важливими для оцінки їх достовірності. З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що за обставин кримінального провадження, дослідження показань свідка ОСОБА_15 , яка надавала під час допиту з участю іншого складу суду, забезпечило сторонам достатні процесуальні гарантії, здатні компенсувати неможливість їх повторного допиту, і зв`язку з чим визнає дані докази допустимими. Так, свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що вона є клієнткою невістки обвинуваченої - ОСОБА_16 , вона часто робить манікюр у квартирі, де проживає ОСОБА_6 . Точної дати подій не пам`ятає, пам`ятає, що прийшла на манікюр об 11.00 годині. Під час манікюру вона чула у сусідній кімнаті розмову на підвищених тонах між обвинуваченою та її чоловіком. Саму розмову та що конкретно вони говорили, свідок не чула. Після сварки чоловік обвинуваченої заглянув до них у кімнату та пішов на кухню їсти, оскільки почав гуркотіти посудом. Потім знову повернувся до кімнати. Через деякий час, після того, як закінчили робити манікюр, свідок разом з ОСОБА_16 вийшли у під`їзд покурити. Свідок викликала таксі щоб їхати додому. В цей момент свідок знову чула розмову між обвинуваченою та її чоловіком на підвищених тонах, були чутними слова «кинь», потім щось впало. В цей час їй зателефонував оператор таксі та повідомив, що машина під`їхала. Свідок попрощалась з ОСОБА_16 і в цей момент останню покликала обвинувачена. Зазначає про те, що чоловік обвинуваченої в той день був у нетверезому стані, оскільки в нього було опухле обличчя, він ледве ходив, було видно, що чоловік декілька днів підряд вживає алкогольні напої. В її присутності потерпілий не погрожував членам сім`ї ножем, тільки чула як він лаявся у стані алкогольного сп`яніння.

- висновком експерта № 1143 від 28.03.2019 року (а.с.154-160 т.1) встановлено, що смерть ОСОБА_8 настала від одиночного проникаючого сліпого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням аорти, що ускладнилося гострою крововтратою. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 виявлені наступні тілесні ушкодження: одиночне проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітини локалізацією шкірної рани на передній поверхні грудної клітки справа в проекції 2-го міжребер`я, в 3 см вправо від серединної лінії, з ушкодженням шкіри, підшкірно-жирової клітковини, передньої групи м`язів грудної клітки, міжреберних м`язів і пристінкової плеври 2-го міжребер`я, перикарду, передньої та задньої стінок висхідного відділу аорти; група саден в лобній області; садно на тильній поверхні першого міжфалангового суглобу 2-го пальця правої кисті; синець на тильній поверхні 4-5-го п`ястково-фалангових суглобів правої кисті; садно на задньо-зовнішній поверхні лівого плеча. Будь-яких інших (в тому числі посмертних) тілесних ушкоджень не виявлено. Ушкодження у ОСОБА_8 мали ознаки: одиночне проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітки справа з ушкодженням аорти, що ускладнилося розвитком небезпечного для життя стану крововтрати, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті; група саден в лобній області; садно на тильній поверхні першого міжфалангового суглобу 2-го пальця правої кисті; синець на тильній поверхні 4-5-го п`ястково-фалангових суглобів правої кисті; садно на задньо-зовнішній поверхні лівого плеча - в причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають, у живих осіб оцінюються, як окремо, так і в сукупності, як легкі тілесні ушкодження. Зазначена концентрація етилового спирту 2,9 проміле в крові за життя могла викликати сильне алкогольне сп`яніння. При судово-імунологічній експертизі встановлено, що рідка кров трупа ОСОБА_8 , 1961 р.н., відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0.

- висновком експерта № 174/с від 27.03.2019 року (а.с.166 т.1) встановлено, що синці в ділянках правого променево-зап`ясткового суглоба, лівого передпліччя, 5-го пальця правої стопи; синці в ділянках правого передпліччя та правого плеча у ОСОБА_6 самі за собою кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що утворились від дії тупого предмета (предметів). Давність утворення синців в ділянках правого передпліччя та правого плеча відповідають строку загоєння приблизно 9-ти та більше діб на момент проведення огляду від 27.03.2019 року. Давність утворення інших тілесних ушкоджень не суперечить терміну, вказаному освідуваним.

- висновком експерта № 305 від 16.04.2019 року (а.с.164-165 т.1) встановлено, що давність утворення тілесних ушкоджень про які зазначено у висновку експерта № 174/с від 27.03.2019 року не суперечить терміну, зазначеного в обставинах справи. Тілесні ушкодження за даними огляду від 16.04.2019 року у ОСОБА_6 , а саме садна по зовнішній поверхні правого передпліччя, що самі за собою кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, відповідають строку загоєння 9-ти і більше діб (на момент проведення огляду від 16.04.2019 року). Висловитися про спосіб і знаряддя спричинення вказаних тілесних ушкоджень за наданими даними не є можливим. Вірогідне взаємне розташування злочинця і ОСОБА_6 в момент спричинення останній тілесних ушкоджень могло бути будь-яким, за умов доступності травмованих ділянок для їх ушкодження.

- висновком експерта № 840 від 17.04.2019 року (а.с.168 т.1), згідно якої рідка кров ОСОБА_6 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерелогічною системою АВ0.

- висновком експерта № 906 від 02.05.2019 року та зведеною таблицею до нього (а.с.177-179 т.1), у якому зазначено, що у змиві на марлевому тампоні з ложа трупа (об`єкт № 1), який вилучений під час огляду місця події, знайдена кров людини та виявлений антиген А, що не виключає походження крові від особи (осіб) групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічнгою системою АВ0, у тому числі від потерпілого ОСОБА_8 та (або) підозрюваної ОСОБА_6 , при наявності у неї на момент злочину тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею.

- висновком судово-медичної експертної комісії № 128/к від 21.05.2019 року (а.с.184-198 т.1) враховуючи висновки експерта № 1143 від 28.03.2019 року (а.с.154-162 т.1), відповідно до яких на трупі ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження, комісія зважаючи на проникаючий характер ушкодження грудної клітки праворуч у 2-му міжребір`ї та ушкодження внутрішніх органів, вважає, що тілесне ушкодження утворилось від дії предмета, що має колото-різані властивості. Садна в ділянках голови, правої кисті та лівого плеча, синець в ділянці правої кисті за загально-груповими характеристиками, утворились від дії тупих предметів. Згідно протоколів допиту і слідчого експерименту та перегляду слідчого експерименту за участю підозрюваної ОСОБА_6 від 26.0.32019 року, яка вказує, що знаходячись обличчям до обличчя чоловіка нанесла йому один удар ножем в ділянку грудної клітини праворуч по передній поверхні. Після удару ножем чоловік впав обличчям на підлогу, також наносила йому удари долонями рук по обличчю. Співставляючи локалізацію (лобова ділянка п.1.2. та ділянка грудної клітки праворуч ОСОБА_8 ) з механізмом їх утворення за показами підозрюваної ОСОБА_6 , комісія вважає, що виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого можливе, якщо травматичний влив прийшовся в ділянку грудної клітки праворуч в проекції 2-го міжребір`я, який супроводжувався утворенням тілесного ушкодження в даній ділянці, з виведенням потерпілого із стану рівноваги і з наступним його падінням обличчям на підлогу та травмуванням ділянки голови (лобова). Тобто можливість виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 , за механізмом на який вказує підозрювана ОСОБА_6 в ході проведення її допиту та слідчого експерименту (26.03.2019), не виключається. Механізм виникнення тілесних ушкоджень в ділянках правої кисті та лівого плеча, у ОСОБА_8 , під час допиту та слідчого експерименту підозрюваної ОСОБА_6 не відображений.

- висновком експерта № 260 від 24.05.2019 року із таблицею та фототаблицею до нього (а.с.199-203 т.1) встановлено, що рана на клапті шкіри з області передньої поверхні грудної клітки справа від трупа ОСОБА_8 , 1961 р.н., утворилась від дії плаского односторонньогострого колючо-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа, що має обушок та лезо. Найбільша ширина частини клинка, що занурилася становила близько 14-16 мм. Слідів сполук заліза на стінках і по краях не виявлено. Результати проведеного експериментально-порівняльного дослідження дають підстави вважати, що справжнє ушкодження на клапті шкіри з області передньої поверхні грудної клітки справа могло утворитися від дії наданого на експертизу ножа.

- висновком судово-психіатричного експерта № 224 від 13.05.2019 року (а.с.204-211 т.1) ОСОБА_6 , 1966 р.н., розладів психічної діяльності не виявляла та не виявляє у теперішній час. У період здійснення інкримінованого їй правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляла. У ході обстеження ОСОБА_6 виявляє наступні індивідуально-психологічні відмінності особистості такі як: порушень інтелектуально-мнестичних функцій не виявлено, загальний рівень інтелекту відповідає отриманій освіті та життєвому досвіду у особистості без порушень характеру та поведінки з достатнім рівнем адаптації. ОСОБА_6 не виявляє схильності до підвищеної навіюваності, патологічної брехливості. У ході обстеження у ОСОБА_6 не виявлено яскраво виражених індивідуальних особливостей (запальність, замкненість, здатність затаїти образу, злість, бажання помсти і ін.), що істотно впливали б на її поведінку. У досліджуваній ситуації (26.03.2019 року) ОСОБА_6 знаходилась у стані емоційного збудження та відчуття безвихіддя та страху, отже вона могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом в теперішній час вона також може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує.

- відеозаписом слідчого експерименту від 26.03.2019 року за участю підозрюваної ОСОБА_6 , її захисника, понятих та статиста, в ході якого ОСОБА_6 показала механізм нанесення удару потерпілому, а саме перебуваючи на кухні разом з потерпілим схопила лівою рукою кухонний ніж з дерев`яною рукояткою з поверхні стільниці та нанесла потерпілому один удар вказаним ножем в область грудної клітини справа, після чого одразу кинула ніж у раковину. Після цього ОСОБА_8 схопився за те місце куди обвинувачена нанесла удар (грудна клітка справа) оперся на підвіконня та впав на підлогу обличчям донизу між холодильником та батареєю. ОСОБА_6 нахилилась до потерпілого та перевернула його на правий бік, побачила в області грудної клітини справа сліди крові, які стікали на футболку. Після чого вона почала бити ОСОБА_8 руками по щокам щоб привести його до тями, оскільки в нього були закриті очі та були чутні хрипи. Приблизно через 5 хвилин вона покликала невістку ОСОБА_9 та сказала їй викликати швидку медичну допомогу. Після чого вона відійшла він ОСОБА_8 підійшла до раковини та вимила посуд, у тому числі ніж котрим нанесла удар ОСОБА_8 та показала його на стільницю біля раковини. Далі витерла кухонною губкою сліди крові які були на стіні за спиною ОСОБА_8 та помила губку від крові у раковині;

-речовими доказами, а саме ножів, які були продемонстровані прокурором в судовому засіданні, під час якого обвинувачена ОСОБА_6 показала на ніж та підтвердила яким саме ножем вона нанесла тілесне ушкодження ОСОБА_8 , від удару якого настала смерть останнього.

Постанови прокурора про відбір біологічних зразків для проведення експертизи у ОСОБА_6 від 26.03.2019 року та протоколи їх отримання від 26.03.2019 року (а.с.146-153 т.1), висновок експерта № 250 від 17.05.2019 року (а.с.169-170 т.1), висновок експерта № 905 від 03.05.2019 року (а.с.171-172 т.1), висновок експерта № 252 від 17.05.2019 року (а.с.173-174 т.1), висновок експерта № 245 від 16.05.2019 року (а.с.175-176 т.1), висновок експерта № 244 від 15.05.2019 року (а.с.180-181 т.1), висновок експерта № 243 від 15.05.2019 року (а.с.182-183 т.1), які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, хоча й отриманий у передбаченому КПК України порядку, однак не підтверджує існування чи відсутність будь-яких обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, а тому є неналежним доказом та не приймається судом до уваги.

Співставивши та проаналізувавши покази обвинуваченої, свідків, дослідивши висновки експертів та письмові докази по справі, колегія судів критично ставиться до показів обвинуваченої та її захисника в частині того, що обвинувачена ОСОБА_6 нанесла тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 як спосіб захисту від його протиправних дій, тобто перевищення меж необхідної оборони, суд розцінює такі показання як намагання уникнення кримінальної відповідальності за вчинене, оскільки питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винної до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є і суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ст. 27 ч. 3 Конституції України).

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним нанесення тілесних ушкоджень особі, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

При цьому, окрім показів обвинуваченої щодо побоювання за своє життя та за життя невістки, жодних інших доказів стороною захисту суду не надано, не зазначено на обставини які б виключали можливості уникнення обвинуваченою конфлікту, залишення місця перебування з метою збереження життя та здоров`я та ін.

Проаналізовані судом обставини та вище перелічені докази, які були досліджені у судовому засіданні, переконують суд, що обвинувачена ОСОБА_6 під час сварки з чоловіком ОСОБА_8 нанесла останньому тілесне ушкодження ножем та позбавив життя потерпілого, а позиція сторони захисту про відсутність умислу на вбивство не відповідають дійсним обставинам справи.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.11.2018 року у справі №235/8504/15-к, особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Відповідно до вказаного вище правового висновку Верховного Суду, згідно із ст.24 КК України, умисел поділяється на прямий і не прямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільні небезпечні наслідки і бажала їх настання. Інтелектуальні ознаки прямого умислу полягають в усвідомленні суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбаченні його суспільно небезпечних наслідків. Усвідомлення суспільно небезпечного характеру свого діяння означає не тільки розуміння фактичної сторони того, що вчиняється, всіх обставин, що характеризують об`єктивні ознаки складу злочину (значущість об`єкта і предмета посягання, характеру діяння, місця, часу, способу його вчинення та інших обставин), а й розуміння соціального значення діяння, його соціальної шкідливості. Передбачення означає, що у свідомості особи склалося певне уявлення про можливі або неминучі наслідки свого діяння. При цьому передбачення має конкретний характер. Особа має чітке уявлення про те, що саме від її конкретного діяння неминуче настануть чи можуть настати певні суспільні небезпечні наслідки. Вольова ознака прямого умислу це бажання настання передбачуваних наслідків свого діяння.

Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Таким чином суд приходить до висновку, що у ОСОБА_6 не було невідкладної необхідності в заподіянні шкоди потерпілому, а її дії не загрожували негайною і невідворотною шкодою охоронюваним правам та інтересам ОСОБА_6 , тому вона не перебувала як у стані необхідної оборони, так і не діяла з її перевищенням.

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 є умисними, спрямованими на позбавлення життя ОСОБА_8 та такими, що не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту, оскільки згідно з висновком судово-медичного експерта № 174/с від 27.03.2019 року встановлено у ОСОБА_6 наявність легких тілесних ушкоджень у вигляді саден та синців.

Виходячи з аналізу встановлених у судовому засіданні обставин та із показань обвинуваченої ОСОБА_6 , наведені обставини в обвинувальному акті в сукупності з даними про локалізацію і характер утворення тілесного ушкодження у потерпілого ОСОБА_8 свідчать про те, що обвинувачена умисно завдаючи потерпілому удар ножем в область передньої поверхні грудної клітини справа, розуміючи важливість даного органу, на переконання суду, розуміла значення своїх дій, неминучі наслідки цих дій, хоч і не бажала їх настання, отже діяла з непрямим умислом.

Колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку про те, що вина обвинуваченої ОСОБА_6 повністю доведена під час судового розгляду належними та допустимими доказами.

Окрім того, колегія суддів підкреслює, що у постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 31.08.2023 року було зазначено, що існування у засудженої ОСОБА_6 обґрунтованих побоювань за свою безпеку, як на час початку конфлікту обвинуваченого та потерпілого, так і безпосередньо перед заподіянням нею тілесного ушкодження, об`єктивно не підтверджено. А тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що у засудженої не було невідкладної необхідності в заподіянні шкоди потерпілому, а дії останнього не загрожували негайною і невідворотною шкодою охоронюваним правам та інтересам ОСОБА_6 , тому вона не перебувала як у стані необхідної оборони, так і не діяла з її перевищенням.

Умисні дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.1 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство).

Таким чином, підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_6 з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України (умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони), на чому наполягав під час судових дебатів захисник обвинуваченої, відсутні.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, її особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченої, відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, яке є тяжким злочином, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, до затримання працювала неофіційно, має зареєстроване місце проживання, думку потерпілої, яка просила призначити суворе покарання у відповідності із законом.

Суд приходить до висновку, що для досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, а саме виправлення та перевиховання обвинуваченої та запобіганню вчинення нею нових кримінальних правопорушень є необхідним призначити покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.1 ст.115 КК України.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю вчиненого злочину, який має найвищий ступінь суспільної небезпеки та призвів до незворотних наслідків у вигляді смерті людини, характеризується абсолютною зневагою до життя людини, яке є найвищою соціальною цінністю та невід`ємним правом людини, обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року, в справі №161/7253/18).

Підстав для застосування положень ст. 69 та 75 КК України судом не встановлено.

Цивільний позов не заявлявся.

Стосовно речових доказів суд зазначає, що вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26.05.2020 року долю речових доказів по кримінальному провадженню було вирішено. Листом начальника ВП №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 05.12.2024 за №8715/48/01/10-2024 повідомлено суд, що згідно акту про знищення речових доказів (від 04.03.2024), речові докази по кримінальному провадженню знищені. Ножі, які зберігаються в картонних коробках у кількості 4 шт., які демонстрував прокурор в судовому засіданні, - знищити.

Процесуальні витрати підлягають відшкодуванню з обвинуваченої.

Стосовно вирішення питання щодо запобіжного заходу, суд зазначає наступне.

Постановою Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 31.08.2023 року обвинуваченій ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Ухвалами Запорізького апеляційного суду та Шевченківського районного суду м.Запоріжжя строк тримання під вартою неодноразово продовжувався.

Згідно протоколу затримання особи від 05.04.2023, ОСОБА_6 фактично була затримана 05.04.2023 об 11год. 30хв.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, в строк відбування покарання ОСОБА_6 зарахувати період знаходження в місцях попереднього ув`язнення з часу фактичного затримання 05.04.2023 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Враховуючи, що обвинуваченій призначено реальне відбування покарання, суд приходить до висновку про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироку законної сили.

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374, 376, 395, 477 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обраховувати з моменту її фактичного затримання, а саме з 05.04.2023 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_6 період знаходження в місцях попереднього ув`язнення з часу затримання 05.04.2023 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення судово-хімічної експертизи №6-169 від 03.05.2019 в розмірі 628 грн. 04 коп.

Речові докази: ножі у кількості 4 шт, які зберігаються в картонних коробках у ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Обвинувачена та захисник мають право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали (постанови) суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3