Вирок

Іменем України

03.04.2025 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у м. Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.01.2025 року за № 0000056, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Львова, неодруженого, із середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , т.м. НОМЕР_1

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12.12.2024 року у справі №465/9870/24, провадження №2-о/465/432/24, видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 строком на 3 місяці, яким вжито заходи тимчасового обмеження його прав відносно його матері ОСОБА_4 з покладенням на нього наступних обов`язків: заборонити ОСОБА_3 перебувати у місці спільного проживання із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань менше 300 м. до місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Однак, ОСОБА_3 20.01.2025 року близько 15:21 год., будучи ознайомлений із рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12.12.2024 року про видачу обмежувального припису, яким відносно нього встановлено вищенаведені тимчасові обмеження його прав, діючи умисно, порушив даний обмежувальний припис, а саме прийшов у місце спільного проживання з ОСОБА_4 - у квартиру АДРЕСА_3 .

Крім цього, ОСОБА_3 24.01.2025 року близько 12:52 год., будучи ознайомлений із рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12.12.2024 року про видачу обмежувального припису, яким відносно нього встановлено вищенаведені тимчасові обмеження його прав, діючи умисно, порушив даний обмежувальний припис, а саме прийшов у місце спільного проживання з ОСОБА_4 - у квартиру АДРЕСА_3 .

Також ОСОБА_3 03.02.2025 року близько 11:40 год., будучи ознайомлений із рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12.12.2024 року про видачу обмежувального припису, яким відносно нього встановлено вищенаведені тимчасові обмеження його прав, діючи умисно, порушив даний обмежувальний припис, а саме прийшов у місце спільного проживання з ОСОБА_4 - у квартиру АДРЕСА_3 .

Окрім цього, ОСОБА_3 05.02.2025 року близько 15:10 год., будучи ознайомлений із рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12.12.2024 року про видачу обмежувального припису, яким відносно нього встановлено вищенаведені тимчасові обмеження його прав, діючи умисно, порушив даний обмежувальний припис, а саме прийшов у місце спільного проживання з ОСОБА_4 - у квартиру АДРЕСА_3 .

Таким чином, ОСОБА_3 скоїв умисне невиконання обмежувального припису особою, щодо якої такий припис застосований судом, тобто вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ст. 390-1 КК України.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 в порядку ст. 302 КПК України надійшов до суду 13.02.2025 року.

Частинами 2, 3 ст. 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Зі змісту заяви обвинуваченого ОСОБА_3 , яка була складена в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , вбачається, що ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України, тобто в умисному невиконанні обмежувального припису особою, щодо якої такий припис застосований судом, погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та надав свою згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Окрім цього, до обвинувального акта долучено матеріали досудового розслідування № 0000056, в яких наявні документи, що засвідчують беззаперечне визнання обвинуваченим своєї винуватості, зокрема, протокол допиту підозрюваного від 11.02.2025 року (кримінальне провадження, а.с.203-206).

Відповідно до частин 2, 3 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд має право призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_3 , в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згідний з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням заяв та клопотань інших учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

При цьому, у відповідності до частини 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ст.390-1 КК України, а саме умисне невиконання обмежувального припису особою, щодо якої такий припис застосований судом.

Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального проступку, які підтверджують обставини, встановлені судом.

ОСОБА_3 в поданій заяві зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту підтверджено факт скоєння ОСОБА_3 кримінального проступку, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ст.390-1 КК України як умисне невиконання обмежувального припису особою, щодо якої такий припис застосований судом.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття останнього.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою підозрюваний перебуває у сімейних відносинах. Така обтяжуюча обставина, як повторне вчинення кримінального правопорушення обвинуваченому не інкримінована.

Також суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, згідно характеристики ЛКП «Південне» нейтрально характеризується за місцем проживання, не працює, відносно нього Франківським районним судом м. Львова 10.03.2025 року постановлено вирок за ст.390-1 КК України, та бере до уваги спосіб життя обвинуваченого, який притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, що стало підставою для видачі судом обмежувального припису, неодноразово ігнорував таке судове рішення, а також відношення обвинуваченого до вчиненого, зокрема визнання ним своєї вини, ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, а саме його класифікацію за ст. 12 КК України, кількість епізодів суспільно протиправної діяльності, особливості й обставини вчинення кримінального проступку: форму вини, мотив і мету, спосіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, його поведінку під час та після вчинення неправомірних дій, спрямованість таких дій стосовно власної матері обвинуваченого і вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 390-1 КК України у виді пробаційного нагляду.

Беручи до уваги обставини справи, особу обвинуваченого, повне визнання ним своєї винуватості, а також наявність пом`якшуючої обставини, якою судом визнано щире каяття обвинуваченого, суд вважає за можливе визначити покарання ОСОБА_3 на рівні мінімальної межі, передбаченої санкцією ст.390-1 КК України для обраного виду покарання.

У зв`язку із призначенням ОСОБА_3 покарання у виді пробаційного нагляду на обвинуваченого слід покласти обов`язки, визначені ст.59-1 КК України. При цьому, суд вважає за доцільне, з-поміж іншого, зобов`язати ОСОБА_3 працевлаштуватися, адже зайнятість сприятиме належній організації життя обвинуваченого. Крім цього, доцільно покласти на ОСОБА_3 обов`язок виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Подолання домашнього насильства», яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2023 року № 2362/5, оскільки вчинене кримінальне правопорушення безпосередньо пов`язане із невиконанням обмежувального припису, встановленого судом у зв`язку із вчиненням ОСОБА_3 домашнього насильства.

Водночас при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд також приймає до уваги те, що останній вироком Франківського районного суду м. Львова від 10.03.2025 року у справі №465/259/25 засуджений за вчинення 07.01.2025 року, 08.01.20245 року, 09.01.2025 року кримінальних правопорушень, передбачених ст.390-1 КК України, до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік із покладеннямна нього обов`язків, передбачених ст.59-1 КК України. З урахуванням того, що нові кримінальні правопорушення, за які ОСОБА_3 засуджується у даному кримінальному провадженні, вчинено до постановлення вироку Франківського районного суду м. Львова від 10.03.2025 року, остаточне покарання обвинуваченому підлягає визначенню із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України. При цьому, з урахуванням повторюваності суспільно небезпечних дій обвинуваченого, незважаючи на притягнення його до кримінальної відповідальності, кількості епізодів вчиненого, наявності пом`якшуючої і обтяжуючої покарання обвинуваченого обставин при обранні остаточного покарання ОСОБА_3 суд вважає за можливе застосувати принцип часткового складання покарань, призначених за даним вироком і вироком Франківського районного суду м. Львова від 10.03.2025 року. Водночас суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 на даний час покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 10.03.2025 року не відбув ні повністю, ні частково, тому підстав для зарахування йому на підставі ч.4 ст.70, ст.72 КК України в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання за попереднім вироком, яке ще не відбувалося обвинуваченим, немає.

З огляду на вимоги ч.2 ст.65 КК України визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних проступків та злочинів.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування та протягом судового розгляду даного кримінального провадження не обирався і підстав для його обрання немає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

У справі відсутні процесуальні витрати.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Підстав для застосування правових приписів ст.174 КПК України немає.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376, 381-382 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України, та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 2, п.п. 3, 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 наступні обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; - працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу); - виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Подолання домашнього насильства».

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком і вироком Франківського районного суду м. Львова від 10.03.2025 року, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця пробаційного нагляду із покладенням на засудженого ОСОБА_3 відповідно до ч. 2, п.п. 3, 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України наступних обов`язків: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; - працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу); - виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Подолання домашнього насильства».

Строк відбуття покарання у виді пробаційного нагляду відповідно до ст.49-2 КВК України обчислювати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що ухилення засудженого від відбування покарання у виді пробаційного нагляду карається обмеженням волі на строк до трьох років.

Речові докази у справі: 4 DVD-R диски із записами з нагрудних камер працівників поліції - залишити при матеріалах кримінального провадження № 0000056 (в матеріалах досудового розслідування).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1