Справа №949/2430/24
Провадження №1-кп/949/214/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року

Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді: Оборонової І.В.,

за участю секретаря: Волкодав А.А.,

прокурора: Агатинської Н.А.,

обвинуваченого: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дубровиця, кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000689 від 05 вересня 2024 року, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванчі Вараського району Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , неодруженого, з середньою-спеціальною освітою, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,

В С ТА Н О В И В:

ОСОБА_1 , будучи визнаним винним постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 10 лютого 2020 року (справа № 556/45/20), яка набрала законної сили, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 20400,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомлений з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, продовжив систематично керувати транспортним засобом.

Так, не виконуючи рішення суду, 31 січня 2023 року, близько 01 год. 55 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Київ-Ковель-Ягодин М07 342 км, + 200 м, будучи позбавлений права на керування даним транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху та відносно останнього було винесено постанову про адміністративне правопорушення (серія ЕАР № 6479996 від 31 січня 2023 року) за ч. 4 ст. 126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортним засобом), якою накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, 05 березня 2023 року, близько 14 год. 25 хв., ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Б. Хмельницького, в с. Полиці Вараського району Рівненської області, не маючи права на керування даним транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху та відносно останнього було складено протокол про адміністративне правопорушення (серія ААД № 172045 від 05 березня 2023 року) за ч. 5 ст. 126 КУпАП (повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом), який в подальшому був направлений до Володимирецького районного суду Рівненської області для розгляду.

Постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 28 квітня 2023 року (справа № 556/891/23), яка набрала законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 7 років з оплатним вилученням транспортного засобу автомобіля марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Крім цього, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, усвідомлюючи протиправність своїх дій, 04 вересня 2024 року, близько 10 год. 50 хв., ОСОБА_1 знову керував автомобілем марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі Городище-Рівне-Старокостянтинів, поблизу с. Бережниця Сарненського району, будучи позбавлений права на керування даним транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху, та був зупинений працівниками поліції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію»..

Отже, ОСОБА_1 в період часу з січня 2023 року по вересень 2024 року, систематично вчиняв умисні дії, спрямовані на умисне невиконання рішення суду, яким його позбавлено права керування транспортними засобами.

Будучи допитаним в ході судового розгляду в якості обвинуваченого, ОСОБА_1 свою вину у скоєному вищевказаному кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.382 КК України визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що він був обізнаний про постанову суду, за якою він був позбавлений права керування, та незважаючи на це була необхідність керувати автомобілем за зазначених в обвинувальному акті обставин. Додатково пояснив, що шкодує про вчинене, зробив для себе належні висновки та обіцяв, що більше такого не повториться. При обранні міри покарання погодився з думкою прокурора.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_1 повністю визнав себе винним, тому, за згодою сторін, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі, як покази свідків та інші докази, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності позиції, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються, учасникам судового провадження було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Таким чином, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу ОСОБА_1 .

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК, є умисне невиконання судового рішення, що набрало законної сили, і означає повне його ігнорування. Об`єктивна сторона зазначеного кримінального правопорушення також проявляється і в перешкоджанні виконанню судового рішення, що набрало законної сили, яке полягає в активній протидії його виконанню.

Суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК, може бути фізична особа не на користь якої ухвалено рішення суду та яку зобов`язано вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Таким чином, ОСОБА_1 , як особа, яку було рішенням суду позбавлено права керування транспортними засобами строком на сім років, зобов`язаний був утриматися від керування транспортними засобами протягом визначеного судом строку.

Статтею 9 КУпАП встановлено, що адміністративне правопорушення - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність

За вчинення адміністративного правопорушення до особи застосовується адміністративне стягнення, одним із видів якого є позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Таким чином, позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами, одночасно припиняє реалізацію вказаного права особою, до якої застосовано цей вид адміністративного стягнення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Обов`язковість судового рішення, згідно зі ст.129 Конституції України, є однією з основних засад судочинства.

Як установлено у ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 був обізнаний про наявність відносно нього постанов суду, якими його було позбавлено права керування транспортними засобами, проте всупереч судовим рішенням в період часу з січня 2023 року по вересень 2024 року, здійснював керування транспортним засобом, що, на думку суду, свідчить про умисне ухилення останнього від виконання постанов суду, що є однією з форм невиконання судового рішення як підстави для притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 382 КК.

Верховний Суд у постанові в справі №464/4690/20 від 08.02.2023, прийшов до висновку, що суд, призначаючи адміністративне стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, обмежує його таке право на певний строк, що призводить як до формального, так і до реального унеможливлення керування транспортними засобами.

Згідно доктрини адміністративного права суть кожного адміністративного стягнення полягає у застосуванні певних правообмежень безпосередньо до особи, яка вчинила адміністративне правопорушення (принцип персональної відповідальності). І в цьому відношенні безпосереднім виконавцем судового рішення про позбавлення права керувати транспортними засобами є особа, яка вчинила адміністративне правопорушення.

У випадку застосування такого виду стягнення суд не повинен у своєму рішенні додатково конкретизувати, що йдеться саме про заборону керувати транспортними засобами певним суб`єктом, адже очевидним є той факт, що таке право є спеціальним і його отримання потребує проходження особливої процедури, внаслідок якої і отримується право на керування транспортними засобами. Саме тому назва адміністративного стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у своєму змісті абсолютно чітко передбачає заборону особі здійснювати таке керування на визначений судом строк. При цьому зміст покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, зокрема, і позбавленні права керувати транспортними засобами полягає у забороні особі реалізовувати певне право або здійснювати певну діяльність.

Таким чином, судом зроблений висновок про те, що вину обвинуваченого ОСОБА_1 доведено повністю, а тому суд кваліфікує його дії: за ч.1 ст.382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Відповідно до ст.65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання (з наступними змінами), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.382 КК України, згідно ст.12 КК України класифікується, як нетяжкий злочин.

Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_1 , суд враховує те, що він раніше не судимий (а.п.46), на "Д" обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває (а.п.52), за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.45).

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_1 у відповідності до ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_1 визначених ст. 67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Отже, визначаючи міру і вид покарання обвинуваченому ОСОБА_1 , суд враховує наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин, характеризуючі дані про винну особу, який позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, неодружений, його поведінку до і після вчинення злочину, а також те, що він повністю визнавши свою вину, щиро розкаявся, надав показання в судовому засіданні щодо обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, що свідчить про його небайдужість до наслідків, що настали. Крім того, судом враховується думка прокурора, яка не наполягала на суворості покарання, а тому суд вважає необхідним та достатнім призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу, наближеному до мінімальної межі, в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.382 КК України, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання обвинуваченому, на думку суду, буде відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та відповідатиме особі ОСОБА_1 .

Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, до обвинуваченого не застосовувались.

Майнової шкоди не завдано.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 Кримінального Кодексу України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 (вісім тисяч п`ятсот ) грн.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду

Рівненської області Оборонова І.В.