Номер провадження: 11-сс/813/1807/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_9 ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.11.2024, якою застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні №0000575 від 29.10.2024, відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Обжиле Балтського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, який навчається на 3-му курсі в Одеському фаховому коледжі мистецтв ім. К.Ф. Данькевича, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.11.2024 задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_9 з забороною залишати житло розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 20:00 години до 07:00 години строком до 31.12.2024 року.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри, тяжкістю вчиненого злочину, ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням захисник підозрюваного ОСОБА_9 ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї.

Доводи обґрунтовує тим, що жодних ризиків передбачених ст. 177 КПК України не існує. Зазначає, що клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту розглядалось поза межами 60 годинного строку з моменту затримання. Вказує, що ОСОБА_9 навчається на 3-му курсі у КЗ «Одеський фаховий коледж мистецтв ім. К.Ф. Данькевича», має міцні соціальні зв`язки. Крім того захисник зазначає, що затримання підозрюваного проведено з порушенням КПК.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити та застосувати відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції прокурор Приморської окружної прокуратури ОСОБА_11 звернувся до суду з запереченнями на апеляційну скаргу в яких зазначив, що прокурором було належним чином обґрунтовано наявні ризики і докази які підтверджують їх наявність, а судом було ретельно їх перевірено і надано належну оцінку в оскаржуваній ухвалі. Також зазначив, що затримання ОСОБА_9 та розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу відбулось без порушень норм КПК.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, захисника підозрюваного, який підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст. 29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v.Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

В апеляційній скарзі стороною захисту не оспорюється обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_9 , у зв`язку з чим у цій частині відповідна правова оцінка апеляційним судом не надається.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність ризиків, то апеляційний суд вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Зважаючи на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_9 злочину, тяжкості, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винним, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

При цьому, апеляційний суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні тяжкого злочину, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки більш м`які запобіжні заходи не достатні для запобігання встановленому ризику та належної процесуальної поведінки підозрюваного, а доводи захисника з цього приводу в судовому засіданні ним жодним чином не доведені.

Апеляційний суд приймає до уваги, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, однак вважає, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки слідчого судді та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючого ризику.

Доводи апеляційної скарги про те, що клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту розглядалось поза межами 60 годинного строку з моменту затримання є необґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 211 КПК України строк затримання особи без ухвали слідчого судді не може перевищувати сімдесяти двох годин з моменту затримання, який визначається згідно з вимогами ст. 209 КПК України. Затримана без ухвали слідчого, суду особа не пізніше шістдесяти годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до суду для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу.

ОСОБА_9 було затримано 01.11.2024 року, 04.11.2024 року ОСОБА_9 доставлено до суду для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу.

Таким чином, клопотання розглянуто в межах визначеного КПК України 72 годинного терміну.

Доводи сторони захисту про те, що затримання підозрюваного проведено з порушенням КПК не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить можливості здійснення дієвого контролю за поведінкою підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків.

Стороною захисту не наведено інших доводів щодо існування обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись статтями 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_9 ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.11.2024, якою застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні №0000575 від 29.10.2024, відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4