Справа № 297/411/16-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2025 року м. Берегове

Слідчий суддя Берегівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 поданого в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2017 року в рамках кримінального провадження № 0000838 від 22.10.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.190 КК України,

встановив:

17 січня 2025 року до суду звернулася ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2017 року в рамках кримінального провадження № 0000838 від 22.10.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.190 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що в провадженні СВ Берегівського РВП ГУНП в З/о знаходиться кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 0000838 від 22.10.2015 року за ознаками к/п, передбаченого ч.1 ст.358, ч.4 ст.190 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження на досудовому слідстві, ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатській області від 18 грудня 2017 року було накладено арешт на житловий будинок садибного типу АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,0238 га, кадастровий номер 211020000:01:026:0025, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження та розпорядження даним житловим будинком та земельною ділянкою.

Вказує на те, що вищевказане майно, відповідно до даних з Державного реєстру речових прав, належить ОСОБА_5 , однак останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 , яке видане 01.03.2021 року Берегівським РВ ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ).

12 березня 2021 року, спадкоємиця покійного ОСОБА_5 , а саме його донька ОСОБА_4 , звернулась до Берегівської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Нотаріус, перевіривши всі подані документи та актуальну інформацію з Державного реєстру речових прав, вказала, що не зможе видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки наявний арешт на спадковому майні.

Зазначила, що з 2015 року, тобто з моменту реєстрації кримінального провадження, до сьогоднішнього дня, досудове розслідування не встановило причетних осіб до вчинення кримінального правопорушення і не оголосило підозру. В той час, добросовісний набувач, а саме спадкоємець, не може належним чином оформити свої права на майно і розпорядитися ним на власний розсуд. Враховуючи вищевказані обставини ОСОБА_3 просить скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2017 року.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явилася, однак подала через канцелярію суду клопотання, згідно якого просить розглянути клопотання про скасування арешту без її участі та скасувати арешт.

Представник СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, згідно якої просив розглянути клопотання без участі їх представника.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України,арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а підчас судового провадження -судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У відповідності до усталеної практики Європейського суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства на відповідність принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Крім того, відповідно до п. 11 листа Вищого спеціального суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №225-558/0/4-13 від 05.04.2013 року «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження», в ухвалі про задоволення клопотання щодо застосування заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен зазначити строк її (ухвали) дії, враховуючи, що: 1) для запобіжних заходів, арешту майна цей строк є пропорційним строку досудового розслідування - два місяці. Сплив строку дії ухвали про застосування заходу забезпечення кримінального провадження свідчить про припинення цього заходу забезпечення та поновлення прав і свобод особи, щодо якої він застосовувався або інтересів якої стосувався.

Усталена практика Європейського суду наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (Рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (заява № 31107/95, П.58 ЕСНК 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (Рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22.09.1994 року (п.42) та Рішення у справі «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007 року (пп.49-62). Також Суд нагадав, що будь-яке втручання державного органу на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи; необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу; необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (пп. 69, 73 Рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» від 23.09.1982 року. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовується та метою, яку прагнуть досягти (п.50 Рішення ЄСПЛ у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986 року).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, СВ Берегівським РВП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000838 від 22.10.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.190 КК України. Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 18 грудня 2017 року накладено арешт на нерухоме майно, а саме на: на житловий будинок садибного типу АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,0238 га, кадастровий номер 211020000:01:026:0025, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження та розпорядження даними житловим будинком та земельною ділянкою.

Відповідно до даних з Державного реєстру речових прав, належить ОСОБА_5 , однак останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 , яке видане 01.03.2021 року Берегівським РВ ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ).

12 березня 2021 року, спадкоємиця покійного ОСОБА_5 , а саме його донька ОСОБА_4 , звернулась до Берегівської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Нотаріус, перевіривши всі подані документи та актуальну інформацію з Державного реєстру речових прав, вказала, що не зможе видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки наявний арешт на спадковому майні.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000838 від 22.10.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.190 КК України триває понад дев`ять років, з моменту внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінальних правопорушень та по теперішній час нікому не повідомлено про підозру, вищевказаними обставинами встановлено відсутність протиправного та неправомірного заволодіння нерухомим майном спадкоємця ОСОБА_4 , тобто у подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба.

З огляду на викладені вище обставини, суд не вбачає, необхідності подальшого втручання у мирне володіння своїм майном добросовісним набувачем, а саме спадкоємцем ОСОБА_4 , яка не є учасником вказаного кримінального провадження.

У зв`язку з вищенаведеним, клопотання про скасування арешту даного майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 110, 131, 132, 170-175, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задоволити.

Скасувати арешт у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000838 від 22.10.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2017 року по справі за № 308/12727/17 на житловий будинок садибного типу АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,0238 га, кадастровий номер 211020000:01:026:0025, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження та розпорядження даними житловим будинком та земельною ділянкою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_6