Справа № 191/120/23
Провадження № 1-кп/191/7/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Синельникове Колегія суддів Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000180 від 20.04.2022 стосовно ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Старобільськ Луганської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.111 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Луганській області від 30.11.2021 №438 о/с сержанта поліції ОСОБА_7 призначено на посаду поліцейського взводу №3 роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Луганській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронні органи - це органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Таким чином, ОСОБА_7 є працівником правоохоронного органу.

Згідно зі ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Згідно ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема до медичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_7 присягнув на вірність Українському народові та зобов`язався, усвідомлюючи свою високу відповідальність, вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

24.02.2022 військовослужбовці збройних сил Російської Федерації, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглися на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року Указом Президента України Володимира Зеленського № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.

03.03.2022 військовослужбовці збройних сил Російської Федерації, шляхом збройної агресії, спільно з представниками так званої «луганської народної республіки», які є частиною окупаційної адміністрації рф, здійснили тимчасову окупацію території м. Старобільськ Старобільського району Луганської області з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами.

Приблизно 13.03.2022 (більш точний час органами досудового розслідування невстановлений), ОСОБА_7 , перебуваючи на території м. Старобільськ Старобільського району Луганської області, тобто на тимчасово окупованій території, будучи громадянином України та працівником правоохоронного органу України - поліцейським взводу №3 роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Луганській області, діючи умисно та добровільно, зустрівся з представниками так званої «луганської народної республіки» (далі - «лнр»), що є частиною окупаційної адміністрації РФ, які запропонували йому перейти на сторону окупанта, тобто на бік ворога України у воєнний час.

Під час вказаного спілкування ОСОБА_7 , діючи умисно та усвідомлюючи протиправність своїх дій, добровільно надав згоду вказаним представникам РФ на вступ до структурного підрозділу «лнр» окупаційної адміністрації РФ, а саме до так званого «Старобільського районного відділу внутрішніх справ мвд лнр», усвідомлюючи при цьому те, що в період триваючого збройного конфлікту та в умовах воєнного стану вказане шкодить суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Після чого, ОСОБА_7 приблизно 13.03.2022, але не пізніше 10.06.2022, розпочав свою «службу» у вказаному незаконно створеному структурному підрозділі окупаційної адміністрації РФ - так званому «Старобільському РОВД МВД ЛНР», розташованому за адресою: Луганська область м. Старобільськ, вул. Айдарська,20, завдаючи шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Таким чином, ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.111 КК України, а саме державна зрада, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

Судовий розгляд кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 (in absentia), який показань суду не надавав та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

Водночас, розгляд кримінального провадження здійснювався за обов`язковою участю захисника адвоката ОСОБА_6 , який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Захисник обвинуваченого здійснював активні дії, спрямовані на захист обвинуваченого, приймав участь у дослідженні доказів, виступав у дебатах.

З моменту направлення до суду обвинувального акту процесуальні права обвинуваченого ОСОБА_7 були дотримані стороною обвинувачення та прийнято усіх вичерпних заходів для забезпечення його прав. Зокрема, захист обвинуваченого здійснює адвокат, який брав участь як під час досудового розслідування, так і у суді, повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_7 (враховуючи, що з 24.02.2022 АТ «Укрпошта» припинено приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень призначенням до РФ, а також поштових відправлень до тимчасово окупованої території), інформація про процесуальні документи надсилались судом та публікувались відповідно до вимог ст.135, 323 КПК України через засоби масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме в газеті «Урядовий кур`єр», на офіційних сайтах офісу Генерального прокурора України та судової влади.

Наявні в матеріалах справи докази на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_7 до слідчого (прокурора), направлених йому повідомлень з приводу його прав та обов`язків, оголошеної підозри, висунутого обвинувачення та руху спеціального судового провадження свідчать про те, що він мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самою захисника; в) бути судженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного йому захисника безоплатно. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Натомість, ОСОБА_7 скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України та з боку останнього.

Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_7 , який повинен знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна. Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст.63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження, суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, вважає, що дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення та судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні зазначив, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим і з`ясувати його правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймав участь у реалізації права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового розгляду та висловив свою позицію, відповідно до якої вважав, що стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами факт вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, а всі докази щодо переходу його на бік ворога ґрунтуються лише на припущеннях.

Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, за викладених в обвинувальному акті обставинах, повністю підтверджується зібраними стороною обвинувачення та дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.

Так, свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що на початку повномасштабного вторгнення РФ він працював командиром роти конвойної служби ГУНП в Луганській області та був керівником ОСОБА_7 , який за місцем несення служби дислокувався у місті Старобільську Луганської області. Після окупації м. Старобільська представниками т.зв. «лнр» ОСОБА_7 не виконав наказ керівництва про передислокацію до міста Дніпра та залишився на тимчасово окупованій території. В подальшому, під час перегляду відеозаписів на офіційному сайті «мвд лнр» він дізнався, що ОСОБА_7 патрулює м. Старобільськ в якості поліцейського «мвд лнр» та зрозумів, що той розпочав службу у так званому Старобільському відділі поліції лнр.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він працював на посаді старшого інспектора-чергового чергової частини сектору моніторингу Старобільського РУП ГУНП в Луганській області. З 24.02.2022 по 07.04.2022 він знаходився на території Старобільського району Луганській області. Територія Старобільської територіальної громади була окупована незаконними збройними формуваннями на початку березня 2022 року. Він відмовився від проходження служби в правоохоронних органах т.зв. «лнр». Але він бачив ОСОБА_7 у відділку поліції, де він проходив співбесіду з представниками так званої «лнр». Вже після виїзду на підконтрольну Україні територію,під час перегляду відеозаписів на офіційному сайті «мвд лнр» він дізнався, що ОСОБА_7 розпочав службу у так званому «Старобільському відділі поліції лнр» та здійснює патрулювання окупованого м. Старобільська. На відео ОСОБА_7 був у форменому одязі з шевронами лнр.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що на час повномасштабного вторгнення РФ на Україну він працював на посаді заступника командира роти конвойної служби ГУНП в Луганській області з дислокацією у місті Сєверодонецьку Луганської області. ОСОБА_7 був його підлеглим. Після окупації м. Старобільська представниками «лнр» ОСОБА_7 наказ керівництва про передислокацію до м. Дніпро не виконав, залишився на тимчасово окупованій території. Під час перегляду відеозаписів на офіційному сайті «мвд лнр» він побачив як ОСОБА_7 патрулює м. Старобільськ в якості поліцейського «мвд лнр», приймає участь у проведенні обшуків у працівників поліції, які не зрадили Україні та не перейшли на бік ворога, та їх родичів. Впевнений, що ОСОБА_7 погодився на співпрацю добровільно, оскільки не було ніяких перешкод для виїзду з тимчасово окупованої території, як це зробили інші працівники.

Також судом були досліджені наступні письмові докази:

-протокол огляду від 25.08.2022 з додатком - оптичним диском з відеозаписом під назвою «Правоохранители ЛНР и российской федерации провели совместное патрулирование освобожденного города Старобельск», проведеного за участю свідка ОСОБА_11 , відповідно до якого свідок на 22 секунді відеозапису впізнала ОСОБА_7 у камуфльованому одязі, який разом з іншими представниками т.з. лнр патрулює окуповане місто Старобільськ Луганської області та (т.2 а.с.51-56);

-протокол огляду від 25.08.2022 з додатком - оптичним диском з відеозаписом під назвою «Сотрудники МВД ЛНР и Росгвардии обеспечили охрану общественного порядка на празднованиях 22 августа», проведеного за участю свідка ОСОБА_11 , відповідно до якого свідок на 23 секунді відеозапису впізнала ОСОБА_7 у камуфльованому одязі лнр (т.2 а.с.57-61);

-протокол огляду від 25.08.2022 з додатком - оптичним диском з відеозаписом під назвою «Правоохранители лнр и российской федерации провели совместное патрулирование освобожденного города Старобельск», проведеного за участю свідка ОСОБА_12 , відповідно до якого свідок на 22 секунді відеозапису впізнала ОСОБА_7 у камуфльованому одязі, який поряд з іншими представниками т.з. лнр патрулює окуповане місто Старобільськ Луганської області (т.2 а.с.69-74);

-протокол огляду від 25.08.2022 з додатком - оптичним диском з відеозаписом під назвою «Сотрудники МВД ЛНР и Росгвардии обеспечили охрану общественного порядка на празднованиях 22 августа», проведеного за участю свідка ОСОБА_12 , відповідно до якого свідок на 23 секунді відеозапису впізнала ОСОБА_7 у камуфльованому одязі ЛНР (т.2 а.с.75-79);

-протокол огляду від 26.08.2022 переліку громад, що розташовані в районах проведення бойових дій або які є тимчасово окупованими, відповідно до якого м. Старобільськ Луганської області тимчасово окуповано внаслідок військових дій країни агресора рф (т.2 а.с.83-88);

-протокол огляду від 26.07.2022 документів під назвою: «закон ЛНР «О системе исполнительных органов государственной власти ЛНР», «закон лнр о полиции» та «указ главы лнр о структуре исполнительных органов государственной власти лнр» з додатком (т.2 а.с.89-125);

-протокол огляду від 20.11.2022 відеозапису під назвою (мовою оригіналу): «Подписание документов о признании Донецкой и Луганской народных республик»(т.2 а.с.126-131);

-довідка ГУНП в Луганській області щодо особової справи ОСОБА_7 (т.2 а.с.134);

-довідка ГУНП в Луганській області щодо руху ОСОБА_7 про службі (т.2 а.с.135);

-витяг з наказу № 438 о/с від 30.11.21 про призначення ОСОБА_7 на посаду поліцейського взводу №3 роти конвойної служби ГУНП в Луганській області (т.2 а.с.136);

-витяг з наказу № 253 о/с від 27.06.22 про звільнення ОСОБА_7 з посади поліцейського взводу №3 роти конвойної служби ГУНП в Луганській області (т.2 а.с.139);

-висновок службового розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУНП в Луганській області (арк. 140, 141,143, 187, 188, 194, 196, 200, 209) (т.2 а.с.140-224);

-копія паспорта громадянина України ОСОБА_7 (т.2 а.с.292-296).

При цьому суд не покладає в обґрунтування вироку в якості доказів вини ОСОБА_7 наступні матеріали та процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення:

-витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000180, внесеного 20.04.2022 на підставі матеріалів правоохоронних і контролюючих державних органів (т.2 а.с.1-2);

- повідомлення Луганського управління ДВБ НПУ про вчинення злочину від 19.04.2022 (т.2 а.с.3);

- рапорт оперуповноваженого Луганського управління ДВБ НПУ щодо вчинення злочину ОСОБА_7 (т.2 ас.4);

-постанова про доручення розслідування слідчий групі від 20.04.2022 у кримінальному провадженні №0000180 (т.2 а.с.5-6);

- повідомлення слідчого про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000180 від 20.04.2022 (т.2 а.с.7);

-постанова про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000180 від 20.04.2022 (т.2 а.с.8-9);

-доручення слідчого про проведення слідчих дій до Луганського управління ДВБ НПУ (т.2 а.с.16-17);

-супровідний лист Луганського управління ДВБ НПУ, якім направлені матеріали щодо виконання доручення слідчого в рамках кримінального провадження №0000180 від 20.04.2022, розпочатого за знаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.111 КК України (т.2 а.с.18);

-рапорт о/у Луганського управління ДВБ НПУ щодо виконання доручення слідчого з додатком №1 скріншот, (т.2 а.с.19,20).

Вказані документи за своїм змістом не містять ознак доказів, що мають значення для вирішення кримінального провадження, а лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону та належними особами.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, судом визнано загальновідомими та такими, що не потребують доказування обставинами те, що 24.02.2022 військовослужбовці збройних сил РФ шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Запорізькій, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, здійснили часткову окупацію території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан в Україні на 30 діб, період якого в подальшому був продовжений.

З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що ОСОБА_7 , будучи громадянином України, перебуваючи на посаді поліцейського взводу №3 роти конвойної служби ГУНП в Луганській області, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшого утримання РФ території Старобільського району, усвідомлюючи проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади РФ, з метою становлення і зміцнення окупаційної влади та недопущення контролю Української влади, в період проведення військових дій на території Луганської області, використовуючи теоретичні знання і практичні навики, отримані в Україні, перейшов на бік ворога та з власної ініціативи добровільно надав згоду представникам РФ на вступ до структурного підрозділу окупаційної адміністрації РФ, так званого «Старобільського РОВД МВД ЛНР», завдаючи шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, чим вчинив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

Вказаний висновок суду ґрунтується на аналізі показань свідків, наданих в судовому засіданні, та матеріалів справи.

Неможливість проведення допиту обвинуваченого ОСОБА_7 жодним чином не впливає на повноту судового розгляду і на переконання суду щодо доведеності «поза розумним сумнівом» винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки сукупність безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів прямо і опосередковано свідчить про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, а саме державної зради, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану.

Так, однією із форм об`єктивної сторони державної зради є перехід на бік ворога в період збройного конфлікту. Перехід на бік ворога означає, що громадянин України надає безпосередню допомогу державі, з якою Україна перебуває у стані війни або збройного конфлікту. Перехід на бік ворога може полягати як у переході на територію ворожої держави (так званій фізичний перехід), так і в наданні допомоги такій державі або її представникам на території України (так званий інтелектуальний перехід). У цій формі державна зрада визнається закінченою з моменту, коли особа почала надавати допомогу ворогові.

З суб`єктивної сторони перехід на бік ворога в період збройного конфлікту може бути вчинено тільки з прямим умислом, який характеризується конкретним усвідомленням суб`єкта, що він добровільно встановлює злочинний зв`язок із ворогом в період збройного конфлікту, і його дії завідомо спрямовані на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, що характеризує інтелектуальний момент прямого умислу особи. При цьому зміст прямого умислу суб`єкта полягає в тому, що він усвідомлює, що своїми діями, які полягають у наданні допомоги ворогу, спричиняє шкоду зовнішній безпеці України та бажає спричинення такої шкоди з будь-яких мотивів.

Дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджений той факт, що ОСОБА_7 на час окупації м. Старобільськ збройними формуваннями РФ і до моменту його звільнення з органів Національної поліції України (30.06.2022), тобто на час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, був діючим працівником правоохоронного органу Національної поліції України, обіймав посаду поліцейського взводу №3 роти конвойної служби Головного управління Національної поліції в Луганській області.

При цьому у суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_7 можливо діяв в умовах здійснюваного на нього тиску з боку збройний формувань РФ або т.з. «лнр» з огляду на те, що свідки у судовому засіданні показали, що вони також, будучи працівниками Старобільського ГУНП в Луганській області, не зазнавали тиску щодо вступу до правоохоронних органів т.з. «лнр» або РФ, мали можливість евакуюватися, виконуючи вказівки керівництва, що й зробили. Натомість характер дій ОСОБА_7 , встановлені обставини провадження свідчать про добровільність його співпраці з окупаційною владою, добровільності його дій, кваліфікованих як державна зрада в умовах воєнного стану.

Таким чином, на підставі оцінки зібраних доказів в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає доведеним той факт, що громадянином України ОСОБА_7 , який будучи працівником правоохоронного органу, зрадив Присязі вірно служити Українському народові, порушив обов`язки дотримуватись Конституції України та законів України, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки, надав добровільну згоду на співпрацю з окупаційною владою РФ та перейшов на бік ворога.

Ретельно дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, надавши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд дійшов висновку, що вони в своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_7 .

Покази свідків та встановлені судом обставини, вказують на те, що інкримінований злочин обвинуваченим був вчинений саме ним.

У суду відсутні підстави для сумніву у допустимості доказів, які зібрані в порядку, що передбачений КПК України.

Об`єктивних даних, які б давали суду підстави вважати, що ОСОБА_7 діяв не добровільно, виконував обов`язки під психічним впливом та фізичним примусом, та такі дії були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожували йому чи іншим особам, або інтересам держави, суду не надано.

Крім того, суд враховує, що заходів, спрямованих на виїзд з тимчасово окупованої території України, обвинувачений ОСОБА_7 не вживав.

Участь у діяльності незаконного, підконтрольного країні агресору утворення - т.з. «лнр» діючим працівником Національної поліції під час воєнного стану та збройного конфлікту надали можливість ворогу у використані такого відео контенту в мережі інтернет на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України в якості негативної пропаганди заохочення зради та взірця корисної для ворога поведінки іншими громадянами та правоохоронцями України та утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст.50 КК України, якими передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , відноситься до категорії особливо тяжких, раніше ОСОБА_7 не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який вчинив особливо тяжкий злочин проти основ національної безпеки України в період встановленого в Україні воєнного стану, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 неможливе без його ізоляції від суспільства, а покарання має бути призначено у вигляді позбавлення волі в межах санкції, встановленою ч.2 ст.111 КК України.

Крім того, відповідно до ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Також, з огляду на вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, та відсутність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, суд при призначенні покарання ОСОБА_7 не вбачає підстав для застосування положень ст.69 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Враховуючи, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення вчинено ним в статусі працівника правоохоронного органу - Національної поліції України, він перебував у спеціальному званні «сержанта поліції» та обіймав посаду, пов`язану з виконанням функцій держави, суд вважає за доцільне застосувати до нього додаткові покарання у виді позбавлення спеціального звання та позбавлення права обіймати певні посади у відповідності до ст. 54, 55 КК України, які не передбачені санкцією ч. 2 ст. 111 КК України.

При цьому суд враховує правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду щодо застосування ст. 55 КК України, викладений у постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 404/2081/22 провадження № 51-130 кмо 23, відповідно до якого, у випадку, коли санкцією відповідної частини статті Особливої частини КК передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення.

Цивільний позов у кримінальному провадження не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. 323, 368, 370, 374 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, та призначити йому покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна, з позбавленням на підставі ст.55 КК України права обіймати посади в органах державної влади (у тому числі у правоохоронних) та місцевого самоврядування строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.54 КК України позбавити ОСОБА_7 спеціального звання «сержант поліції».

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затримання.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади (у тому числі у правоохоронних) та місцевого самоврядування рахувати з моменту відбуття основного покарання.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.

Інформацію про ухвалення вироку розмістити у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3