ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1700/23 Номер провадження 11-кп/814/516/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурораОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 лютого 2023 року за №0000158, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 вересня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у силу ст.89 КК України не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Арешт, накладений за ухвалою слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 лютого 2023 року на тимчасово вилучене майно, скасовано.

Відповідно до ст.96-1 КК України, ст.100 КПК України застосовано спеціальну конфіскацію та конфісковано в дохід держави речові докази: суху дров`яну деревину непромислового використання твердої породи "ясен", об`ємом 2, 5858 м3; бензопилу «Treszer TRS5» із серійним номером: 45YEO811477.

Речовий доказ - мікроавтобус «ГАЗ 2705», н.з. НОМЕР_1 , залишено в розпорядженні ОСОБА_7 .

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на проведення товарознавчої експертизи в розмірі 755 гривень 12 копійок.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення ним таємного викрадення чужого майна (крадіжки) в умовах воєнного стану за таких обставин.

11 лютого 2023 року ОСОБА_7 у ранковий час доби в умовах воєнного стану приїхав мікроавтобусом «ГАЗ 2705», н.з. НОМЕР_1 , у захисну лісосмугу, розташовану на землях Лубенської міської територіальної громади, між земельними ділянками із кадастровими номерами: :08:001:0008 та :08:002:0333, між с. Тернівщина та с. Суха Солониця Лубенського р-ну. Затим ОСОБА_7 без отримання дозволу в Лубенській міській раді, яка є єдиним представницьким органом Лубенської об`єднаної територіальної громади, діючи з прямим умислом, направленим на незаконне розпилювання сухих повалених дерев із метою заготівлі дров для власних потреб, використовуючи власну бензопилу «Treszer TRS5», здійснив розпилювання стовбурів та гілок повалених сухих дерев породи «ясен».

Викрадену ним дров`яну деревину непромислового використання породи «ясен», об`ємом 2, 5858 м3 і вартістю 1 954 гривні 79 копійок, належну Лубенській об`єднаній територіальній громаді, ОСОБА_7 завантажив у вказаний вище мікроавтобус, після чого залишив місце вчинення злочину та розпорядився нею на власний розсуд, тим самим здійснив її крадіжку.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 вересня 2023 року та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд не врахував те, що: дерева, частинами яких він заволодів, не були зрубаними, обробленими, заготовленими чи підготовленими до складування, а тому вони не відповідають предмету кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 КК України; в матеріалах кримінального провадження відсутні докази наявності в його діянні корисливого мотиву, а вказана вище деревина була призначена для обігріву блокпосту Добровольчого формування територіальної громади, тобто для суспільних потреб.

До апеляційного суду надійшли клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у яких вони просили здійснювали апеляційний розгляд за їх відсутності та навели позицію про підтримку апеляційної скарги.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора про безпідставність доводів апеляційної скарги та необхідність врахування декриміналізації вчиненого ОСОБА_7 діяння, здійснила перевірку й часткове повторне дослідження даних у матеріалах кримінального провадження, обговорила доводи апелянта та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга, як наслідок, підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатнімотиви та підстави його ухвалення.

Факт того, що 11 лютого 2023 року ОСОБА_7 у ранковий час доби в умовах воєнного стану приїхав мікроавтобусом «ГАЗ 2705», н.з. НОМЕР_1 , у захисну лісосмугу, розташовану на землях Лубенської міської територіальної громади, між земельними ділянками із кадастровими номерами: :08:001:0008 та :08:002:0333, між с. Тернівщина та с. Суха Солониця Лубенського р-ну, де без отримання дозволу в Лубенській міській раді, використовуючи власну бензопилу «Treszer TRS5», здійснив розпилювання стовбурів та гілок повалених дерев породи «ясен», після чого завантажив цю дров`яну деревину непромислового використання, об`ємом 2, 5857 м3, у мікроавтобус і залишив назване місце, в апеляційній скарзі не оспорюється та підтерджується доказами в кримінальному провадженні, яким судом першої інстанції надана правильна юридична оцінка, зокрема, показаннями самого ОСОБА_7 , наданими в місцевому суді.

Між тим, доводи обвинуваченого про те, що зазначена вище деревина не є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, в аспекті аналізу стану її перебування в лісосмузі, позбавлені підстав.

Місцевий суд, установивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані під час досудового розслідування й надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення, надавши доказам оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_7 було здійснено таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, представник потерпілого (Лубенської міської ради) - ОСОБА_11 (провідний спеціаліст Управління житлово-комунального господарства), підтвердила те, що захисна лісосмуга, яка розташована на землях Лубенської територіальної громади, між земельними ділянками із кадастровими номерами: :08:001:0008, :08:002:0333, між с. Тернівщина та с. Суха Солониця Лубенського р-ну Полтавської обл., де було викрадено деревину, перебуває у їх комунальній власності й відповідно Лубенська міська рада зверталась із заявою про викрадення цієї деревини. Для збирання деревини в зазначеній вище лісосмузі необхідно мати спеціальний дозвіл. Натомість, обвинувачений із заявами чи іншими зверненнями щодо надання йому дозволу на розпил та збір поваленої деревини для заготівлі дров не звертався, будь-які договори з ним із цього приводу не укладались.

Наведені вище показання відповідають даним повідомлення Виконавчого комітету Лубенської міської ради №01-16/809 від 21 лютого 2023 року про те, що Виконавчим комітетом Лубенської міської ради не надавався дозвіл ОСОБА_7 на збір (спилювання) сухої деревини у зазначеній вище лісосмузі (т.1 а.п.88).

У свою чергу, свідок ОСОБА_12 (провідний інженер філії Миргородського лісового господарства) підтвердив показання представника потерпілого в тому, що збір деревини за межами населеного пункту дозволяється лише за наявності спеціального дозволу.

А свідок ОСОБА_13 (староста Вовчицького старостинського округу, в адміністративних межах якого розташована лісосмуга, де мала місце крадіжка) засвідчила те, що обвинувачений не звертався за дозволом на збір чи вирубку деревини й до Вовчицького старостату.

При цьому, зі змісту показань свідка ОСОБА_14 слідує, те, що ОСОБА_7 займався перевезенням деревини (як видом діяльності на постійній основі).

Відповідно ж до протоколів оглядів місця події від 11 та 17 лютого 2023 року з додатками на блокпосту, розташованому на 208 км автодороги «Київ-Харків-Довжанський», 11 лютого 2023 року в кузові зупиненого поліцією мікроавтобуса «ГАЗ 2705», н.з. НОМЕР_1 , було виявлено бензопилу «Treszer TRS5» зі слідами свіжої тирси, суху дров`яну деревину непромислового використання породи «ясен», об`ємом 2, 5857 м3, якою заповнено більшу частину кузова автомобіля та яка мала свіжі сліди її розпилювання на частини. При цьому, водій вказаного вище транспортного засобу ОСОБА_7 як документ щодо законності походження цієї деревини надав накладну №1 від 01 листопаду 2022 року про придбання ним за грошові кошти у ФОП « ОСОБА_15 » паливних дров. Але ця накладна містила дані, що не відповідали наявній у кузові автомобіля деревині (т.1 а.п.44-53, 68-70).

У подальшому 11 лютого 2023 року ОСОБА_7 у ході огляду лісосмуги, розташованої на землях Лубенської міської територіальної громади, між земельними ділянками із кадастровими номерами: :08:001:0008 та :08:002:0333, між с. Тернівщина та с. Суха Солониця Лубенського р-ну Полтавської обл., продемонстрував, де він заволодів деревиною, яка знаходилась в одному місці, що зафіксовано у відповідному протоколі огляду з додатком (т.1 а.п.54-63).

І затим після встановлення за результатами експертного дослідження вартості викраденої деревини обвинувачений відшкодував Лубенській міській раді 1 955 гривень майнової шкоди, завданої внаслідок незаконного заволодіння ним деревиною (вартість деревини експертом визначено в розмірі 1 954 гривень 79 копійок), що підтверджується змістом квитанції до платіжної інструкції від 25 квітня 2023 року (т.1 а.п.91).

Отже, аналіз викладеної вище сукупності доказів свідчить про те, що ОСОБА_7 , заволодівши вказаною вище деревиною, таємно вилучив її із комунальної власності без законних підстав. Ці дерева до приїзду обвинуваченого в захисну лісосмугу вже були вилучені з природних умов і обставин свого зростання, не зберігали екологічні зв`язки з біосферою (зокрема, припинили ріст, функціонування і знаходились у поваленому стані на землі в одному місці), й, таким чином, ОСОБА_7 було здійснено не порубку деревини, а розкрадання лісоматеріалів (лісопродукції), яка набула якості майна. Склад же кримінального правопорушення проти довкілля закінчується в той момент, коли особа відокремила стовбур від пня, надалі вчинювані дії з деревиною мають уже корисливу спрямованість.

Далі обвинувачений розпиляв деревину на менші частини та вивіз її за допомогою транспортного засобу з лісосмуги, на момент його зупинки поліцією намагався створити вигляд того, що вона була ним придбана у ФОП « ОСОБА_15 », надавши накладну, в якій містились дані, що не відповідали наявній у кузові автомобіля деревині, хоча купівлю деревини він не здійснював, а заволодів нею з лісосмуги.

Ураховуючи викладені вище обставини в їх сукупності та поведінку ОСОБА_7 , місцевий суд на час ухвалення вироку правильно встановив у цьому судовому рішенні обставини, згідно з якими деревина, якою заволодів ОСОБА_7 , була предметом кримінального правопорушення проти власності, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Також необґрунтованими є посилання апелянта як на підставу для закриття кримінального провадження на те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність у його діях корисливого мотиву, а зазначена вище деревина була призначена для суспільних потреб.

Насамперед слід зауважити, що при кваліфікації дій особи мотив має кримінально-правове значення тільки у випадках, коли він безпосередньо вказаний у диспозиції кримінально-правової норми.

У диспозиції ст.185 КК України відсутня вказівка на таку обов`язкову ознаку суб`єктивної сторони крадіжки як корисливий мотив, а крадіжка вважається закінченою з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпоряджатися і користуватися ним.

У випадку звернення особи чужого майна на свою користь або на користь третіх осіб слід констатувати наявність у діях винного корисливої мети, яку, власне, самим фактом звернення майна він і досягає. Однак досягнення такої мети не обов`язково поєднується з наявністю в діях особи корисливого мотиву. В основі крадіжки можуть лежати і мотив наслідування (солідарність), альтруїстичні спонукання (звернення майна на користь інших осіб, бажання допомогти, показати щедрість), помсти та самовираження. Отже, з огляду на вказане вище, крадіжка може бути вчинена не лише з корисливих мотивів.

Питання про цілі, які мав винний, його плани щодо майна виходять за межі обов`язкових ознак складів кримінальних правопорушень проти власності. Ці кримінально протиправні плани й цілі можуть бути враховані судом під час призначення покарання, однак як обов`язкові ознаки кваліфікації діяння вони не повинні розглядатися.

Тобто мотиви, які спонукали особу до крадіжки, можуть бути різними й від них склад кримінального правопорушення не змінюється, оскільки крадіжка залишається крадіжкою незалежно від того, чи винний діяв для власного збагачення, чи з мотивів помсти, благочинної діяльності та інших мотивів.

Обов`язковою ж суб`єктивною ознакою крадіжки є вина у формі прямого умислу на таємне викрадення чужого майна. Вид вини безпосередньо випливає із суті вчинюваних винним активних дій щодо вилучення майна.

На час ухвалення вироку суд першої інстанції обґрунтовано констатував наявність у діях ОСОБА_7 необхідних елементів суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, що, на думку колегії, підтверджується: суттю вчинених дій обвинуваченим, який і раніше займався перевезенням деревини, активних дій щодо вилучення майна - цілеспрямовано прибув транспортним засобом у лісозахисну смугу, де заволодів деревиною; змістом дій і поведінкою ОСОБА_7 після його зупинки поліцією намагався створити уявлення в інших осіб про те, що він придбав за грошові кошти лісопродукцію, яку перевозив, у ФОП « ОСОБА_15 », надавши накладну з даними, що не відповідали наявній у кузові автомобіля деревині, якою він заволодів у лісосмузі, й, до того ж, не висував позицію про те, що дійсно вилучив деревину з лісосмуги та мав намір використати її для суспільних потреб, що спростовує показання обвинуваченого в цій частині. Дійсне місце заволодіння деревиною він показав лише тоді, коли його дії були викриті поліцією. Таким чином, ОСОБА_7 не тільки усвідомлював незаконний характер своїх дій, а й намагався їх приховати, мав намір у подальшому використати деревину в обраний ним спосіб. На усвідомлення ОСОБА_7 кримінальної протиправності своїх дій вказує і його посткримінальна поведінка щодо повного відшкодування Лубенській міській раді завданої майнової шкоди, внаслідок заволодіння ним деревиною.

Оскільки крадіжка визнається закінченою з моменту протиправного вилучення майна, тобто коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним (заховати, передати іншим особам, вжити за призначенням), то моментом її закінчення в цьому випадку було залишення ОСОБА_7 лісосмуги й початок вивезення завантаженої в кузов автомобіля деревини, після чого він мав початкову можливість розпорядитись чи користуватись нею. А посилання сторони захисту щодо порядку розпорядження майном, яким заволодів обвинувачений, перебувають поза межами суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та не свідчать про її відсутність у діях ОСОБА_7 .

Отже, доводи апеляційної скарги про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення не знайшли свого підтвердження.

Разом з тим, апеляційний суд ураховує те, що Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX до ст.51 КУпАП унесено зміни, за якими збільшено до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян межу між адміністративною та кримінальною відповідальністю за викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Згідно з висновком щодо застосування норм права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року (справа №278/1566/21), зміни, внесені Законом України №3886-IX, мають зворотну дію в часі. У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений у ст.51 КУпАП, має враховуватися розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з огляду на положення п.5 підрозд. 1 розд. ХХ та п.п.169.1.1 п.169.1 ст.169 розд.IV Податкового кодексу України.

Відповідно до положень Податкового кодексу України та Закону України №3886-IX вартість викраденого майна, з якого наставала кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, в 2023 році становила 2684 гривні.

ОСОБА_7 інкриміновано вчинення ним 11 лютого 2023 року крадіжки майна в розмірі 1 954 гривні 79 копійок, який є меншим ніж 2 неоподатковувані мінімуми доходів громадян, що застосовувались у 2023 році, а тому, з урахуванням передбаченого ст.58 Конституції України і ст.5 КК України принципу зворотної дії закону в часі, це виключає кримінальну відповідальність обвинуваченого за ч.4 ст.185 КК України.

За приписами п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом установлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.4-1 ст.284 КПК України, але в порядку п.1-2 ч.2 ст.284 КПК України.

ОСОБА_7 під час апеляційного провадження наполягав на закритті кримінального провадження з реабілітуючої підстави, передбаченої п.2 ч.1 ст.284 КПК України (у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення), але доводи апелянта, як установлено вище, не знайшли свого підтвердження.

За таких обставин, оскаржуваний вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження - закриттю в порядку п.1-2 ч.2 ст.284 КПК України, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Зважаючи на те, що вчинене ОСОБА_7 діяння наразі не є кримінально-караним, то підстави для застосованої місцевим судом спеціальної конфіскації, яка підлягає застосуванню лише у випадку наявності кримінального правопорушення, до вилученої 11 лютого 2023 року в ході огляду місця події на блокпосту, розташованому на 208 км автодороги «Київ-Харків-Довжанський», із кузова автомобіля «ГАЗ 2705», н.з. НОМЕР_1 , деревини породи «ясен», об`ємом 2, 5857 м3, і бензопили обвинуваченого є відсутніми.

За змістом вимог ст.100 КПК України речові докази під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, повертаються власнику або законному володільцю, якщо вони не стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення, не вилучені з обігу.

Тому бензопилу, яка належить ОСОБА_7 , належить повернути останньому, а вилучену деревину - Лубенській міській раді.

Вирішуючи долю речового доказу - автомобіля «ГАЗ 2705», н.з. НОМЕР_1 , суд апеляційної інстанції констатує, що в ст.100 КПК України законодавець використовує терміни «власник» і «законний володілець» як альтернативні.

Окрім того, і в положеннях КПК України поняття «особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт» не визначається виключно правом власності на це майно. В означене поняття включено також тих осіб, у володінні яких таке майно перебуває на інших підставах.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод по суті гарантує право на власність. Однак поняття «володіння» у цій статті має автономне значення, яке, очевидно, не обмежується правом власності на речі: певні інші права та інтереси, що складають майно, також вважаються «майновими правами» і, таким чином, «володінням для мети цього положення» (рішення у справах «Gasus Dosier-und Fordertechnik GmbH v. The Netherlands», «Matos e Silva, Lda and Оthers v. Portuga», «Dogan and Оthers v. Turkey»).

З огляду на викладене вище, під час вирішення питання про повернення речового доказу насамперед слід установити, чиїх майнових інтересів і дійсних прав стосується його повернення, та виходити із сукупності обставин у справі.

Із сукупності обставин, установлених у кримінальному провадженні встановлено те, що: обвинувачений є володільцем транспортного засобу «ГАЗ 2705», н.з. НОМЕР_1 , керував ним на момент його зупинки, використовував цей автомобіль для перевезення деревини, мав при собі реєстраційний документ на нього (свідоцтво про реєстрацію № НОМЕР_2 ), надавав дозвіл на проведення огляду вказаного транспортного засобу в порядку ст.233 КПК України та його було вилучено саме в ОСОБА_7 , що підтверджується даними протоколу огляду місця події від 11 лютого 2023 року з фототаблицею, заяви ОСОБА_7 від 11 лютого 2023 року про дозвіл на проведення огляду, показаннями свідків ОСОБА_16 (поліцейського, який зупиняв обвинуваченого) та ОСОБА_17 (пасажира, який перебував у салоні автомобіля «ГАЗ 2705», н.з. НОМЕР_1 ) (т.1 а.п.43-52). У протоколі огляду від 17 лютого 2023 року також установлено те, що цей транспортний засіб «фактично перебуває у власності» ОСОБА_7 (т.1 а.п.68-70).

Релевантним фактором, який підлягає врахуванню, є і цілковита пасивність номінального власника, зазначеного в технічному паспорті, під час кримінального провадження, хоча автомобіль тривалий час перебував під арештом (майже 2 роки), а саме номінальний власник із будь-якими процесуальними документами (зокрема, заявами чи клопотаннями) або повідомленнями в іншій процесуальний спосіб не звертався до слідчого, прокурора чи суду щодо належності йому автомобіля «ГАЗ 2705», н.з. НОМЕР_1 , не проявляв інтересу в його поверненні та не оспорював вирок у частині повернення названого транспортного засобу ОСОБА_7 .

Окрім того, за змістом ухвали слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 лютого 2023 року арешт на вказаний вище транспортний засіб було накладено із позбавленням його фактичного власника ОСОБА_7 тільки права розпоряджатись ним до скасування арешту майна в установленому законом порядку й відповідно мікроавтобус не поміщався на територію відділу поліції (т.1 а.п.72-73). 17 вересня 2023 року саме ОСОБА_7 надавав поліції дозвіл на проведення повторного огляду автомобіля «ГАЗ 2705», н.з. НОМЕР_1 , із його участю проводився згаданий огляд, тобто й через більше ніж через 7 місяців транспортний засіб перебував у володінні обвинуваченого (т.1 а.п.67-70). Жодних заперечень номінального власника проти цього (володіння ОСОБА_7 на постійній основі автомобілем) перевіркою матеріалів провадження не встановлено.

За таких обставин у їх сукупності, проаналізувавши, колегія суддів дійшла висновку про те, що на підставі ст.100 КПК України автомобіль «ГАЗ 2705», н.з. НОМЕР_1 , слід повернути його законному володільцю ОСОБА_7 .

Що стосується накладної №1 від 01 листопада 2022 року про відпуск ФОП « ОСОБА_15 » ОСОБА_7 деревини, яку останній пред`явив в ході огляду місця подїї та яка є речовим доказом, то вона підлягає залишенню в матеріалах кримінального провадження, так як згідно з п.7 ч.9 ст.100 КПК України документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Окрім того, у зв`язку із закриттям кримінального провадження та з метою забезпечення можливості прийняття рішення щодо долі речових доказів, арешт, накладений на зазначене вище майно (речові докази) за ухвалою слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 лютого 2023 року (справа №539/573/23, провадження №1-кс/539/128/2023 - т.1 а.п.72-73), необхідно скасувати.

Водночас, оскільки апеляційний суд дійшов висновку про закриття кримінального провадження, то процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи (висновок СЕ/19/117-23/3923-ТВ від 02 березня 2023 року - т.1 а.п.77-82) у розмірі 755 гривень 12 копійок не підлягають стягненню з ОСОБА_7 , а мають бути віднесені на рахунок держави.

Отже, апеляційна скарга, в якій порушувалось питання про скасування вироку та закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, як наслідок, підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 вересня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України на підставі п.1-2 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Арешт майна, накладений за ухвалою слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 лютого 2023 року (справа №539/573/23, провадження №1-кс/539/128/2023), скасувати.

Речові докази:

суху дров`яну деревину непромислового призначення породи «ясен», об`ємом 2, 5857 м3, вилучену в ході огляду місця події 11 лютого 2023 року на блокпосту, розташованому на 208 км автодороги «Київ-Харків-Довжанський», із кузова автомобіля «ГАЗ 2705», н.з. НОМЕР_1 - повернути Лубенській міській раді Полтавської області;

автомобіль марки «ГАЗ 2705», н.з. НОМЕР_1 , і бензопилу марки «Treszer TRS5» із серійним номером: 45YEO811477 - повернути ОСОБА_7 ;

накладну №1 від 01 листопада 2022 року про відпуск ФОП « ОСОБА_15 » ОСОБА_7 деревини залишити в матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи (висновок №СЕ/19/117-23/3923-ТВ від 02 березня 2023 року) в розмірі 755 гривень 12 копійок віднести на рахунок держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців із дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4