Провадження № 11-сс/4823/145/25 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2025 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 , та прокурора на ухвалу слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді застосовано запобіжний захід до підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою, на строк до 28 квітня 2025 року, із визначенням застави у розмірі 170 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 514760 грн. Слідчий суддя вказав на обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, застосуванням більш м`яких запобіжних заходів.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав в інтересах підозрюваної апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою визначити його підзахисній заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 грн. В обґрунтування скарги посилається на недоведеність ризиків, заявлених стороною обвинувачення. Вказує, що при визначенні розміру застави слідчим суддею не було з`ясовано матеріальний стан ОСОБА_8 , стан її здоров`я, перебування на її утриманні малолітньої доньки, відсутність майнового статку.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави. Посилається на необґрунтованість рішення слідчого судді в частині визначення підозрюваній застави, оскільки в ході досудового розслідування встановлено, що вона могла заощадити значну суму коштів від злочинної діяльності, що в свою чергу дасть можливість їй внести заставу та продовжити і надалі збувати наркотичні засоби і психотропні речовини. При цьому, визначена підозрюваній сума застави не перевищує вартості вилучених особливо небезпечних психотропних речовин. Також посилається на підвищену суспільну небезпечність скоєних нею кримінальних правопорушень. Зазначає, що відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на даний час в Дарницькому районному суді міста Києва розглядається кримінальне провадження за ч.ч.2, 3 ст.307 КК України, в якому щодо неї обирався запобіжний захід у виді домашнього арешту, проте вона продовжувала свою злочинну діяльність. Слідчим суддею було взято до уваги, що ОСОБА_8 має на утримані малолітню дитину, проте не враховано, що вона притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. А тому прокурор вважає недоцільним визначати підозрюваній заставу та ще і в такому незначному розмірі.

Заслухавши доповідь судді; підозрювану ОСОБА_8 та її захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, просили її задовольнити й залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора; прокурора, котрий підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

З матеріалів судового провадження слідує, що 01 березня 2025 року до ЄРДР за № 0000179 були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

01.03.2025 ОСОБА_8 було затримано, в порядку ст.208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

02.03.2025 ОСОБА_8 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, у незаконному придбанні та зберіганні особливо небезпечної психотропної речовини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб з метою збуту, в особливо великих розмірах.

Згідно з вимогами ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини зазначені у ч.1 ст.178 КПКУ.

Під час прийняття рішення про задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вимог ст.ст.178, 194 КПК України, наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, за яке передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, даних про особу підозрюваної, яка хоча раніше не судима, має міцні соціальні зв`язки, однак, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує їй у разі визнання її винуватою, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на іншого підозрюваного та свідка; вчинити інше кримінальне правопорушення; дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, так як інший запобіжний захід не забезпечить виконання останньою покладених на неї процесуальних обов`язків.

Отже, при прийнятті рішення про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя перевірив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, і зазначені обставини підтверджені достатніми даними, які досліджені та оцінені слідчим суддею в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що всупереч твердженням захисника, прокурором у судовому засіданні доведено існування ризиків, які є підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання слідчого та дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваної.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно підозрюваної запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає її особі, характеру та тяжкості інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваної, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, у рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

Крім того, всі наведені стороною захисту обставини та дані про особу підозрюваної були предметом розгляду слідчим суддею, який не знайшов їх такими, що гарантують належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 у разі обрання іншого, більш м`якого виду запобіжного заходу.

Європейська комісія з прав людини у своєму рішенні за скаргою «Феррарі Браво проти Італії» вказала, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі є метою досудового розслідування, а саме: встановлення реальних збитків та кваліфікуючих ознак, досягнення цілей якого і є тримання під вартою. Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку, чи для складання обвинувального акту, черга якого надходить на наступний стадії процесу кримінального розслідування.

Водночас, на переконання колегії суддів, слідчий суддя місцевого суду, згідно з вимогами ч.ч.4, 5 ст.182, ч.3 ст.183 КПК України, зважаючи на дискреційні повноваження слідчого судді щодо не визначення розміру застави; взявши до уваги дані про особу ОСОБА_8 , яка раніше не судима; наявність на її утриманні малолітньої доньки, зареєстрованого місця проживання; її майновий стан, дійшов обґрунтованого висновку про можливість визначення їй застави у розмірі 170 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків та забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

Попри це, наведені в апеляційній скарзі прокурором доводи, в тому числі тяжкість та особлива суспільна небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , дані про її особу, правильності висновків слідчого судді в частині можливості визначення розміру застави не спростовують, у зв`язку з чим колегія суддів вважає апеляційні вимоги прокурора непереконливими.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на непомірний для ОСОБА_8 розмір застави, не заслуговує на увагу, так як слідчий суддя, у відповідності до ч.3 ст.183 КПК України, з урахуванням ч.5 ст.182 КПК України, правильно визначив розмір застави, врахував усі обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваної, її майновий стан.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі слідчим суддею рішення, не вбачається.

Керуючись ч.3 ст.407, ст.422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 , та прокурора - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4