Справа № 694/3102/23
Провадження № 1-кп/690/79/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Багачеве

Ватутінський міський суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ватутінського міського суду Черкаської області кримінальне провадження № 0001322 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , освіта середньо-спеціальна, одружений, має на утриманні 1 малолітню дитину, військовозобов`язаний, водій ФОП ОСОБА_4 , раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, запобіжний захід не обирався, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 12.10.2023 року близько 15 год 10 хв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем Ford Scorpio, р.н. НОМЕР_1 , пасажиром якого був ОСОБА_9 , рухаючись по вул. Польовій у напрямку перехрестя з вул. Шостацького в с. Чичиркозівка Звенигородського району Черкаської області, грубо порушуючи вимог пп. а) п. 2.3, п.п. 10.1, 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2021 року № 1306, які виразились в тому, що він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалась, до дорожніх умов, не вибрав безпечної швидкості, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля, та безпечно керувати ним у даній дорожній обстановці, виїхав на смугу зустрічного руху, де лівою стороною автомобіля перетнув край проїзної частини дороги та виїхав на ліве узбіччя, де здійснив зіткнення з залізобетонною опорою № 35, внаслідок чого пасажир автомобіля ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого багатоуламкового перелому дуг 6, 7 шийних хребців із зміщенням, уламкового перелому остистого відростка тіла 3 шийного хребця, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Своїми діями ОСОБА_3 12.10.2023 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286-1 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до ч. 1 ст. 348 КПК України суд встановив, що обвинуваченому ОСОБА_3 зрозуміла суть обвинувачення, він визнає свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, щиро розкаюється та соромно за вчинене, бажає давати показання.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 22.03.2018 року в справі № 521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

З огляду на вказане, враховуючи те, що обвинуваченим ОСОБА_3 визнано свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повному обсязі, він погоджується з кваліфікацією вчиненого нею діяння, учасники судового провадження, які з`явились у судове засідання, не висловлюють жодних заперечень щодо встановлених обставин, вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження всіх доказів щодо обставин справи, що підтверджують вину обвинуваченого і ніким не оспорюються, та вирішив обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_9 , дослідженням відповідних письмових доказів, які підтверджують: обставини щодо події кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення; місцезнаходження речових доказів, розмір процесуальних витрат, а також матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого з метою з`ясування наявності обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обтяжують чи пом`якшують його покарання.

Також суд роз`яснив учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оскаржити обставини, які не досліджувались судом у судовому засіданні, в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_10 вказав, що визнає свою вину у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення та щиро шкодує про вчинене, а також надав суду показання за змістом яких 12.10.2023 року під час обіду він випив орієнтовно 200 г горілки. Через деякий час на автомобілі Ford Scorpio, р.н. НОМЕР_1 , який фактично перебуває в його користуванні за техпаспортом, він приїхав до ОСОБА_9 , який проживає по сусідству, та він запропонував йому поїхати покататися. ОСОБА_9 сів на переднє пасажирське сидіння і вони поїхали в м. Ватутіне, де їх почав переслідувати невідомий автомобіль, і тому він вирішив відірватись від нього поїхав у напрямку с. Чичиркозівка, але не впоравшись з керуванням на ґрунтово-щебневій дорозі автомобіль занесло та він правою передньою частиною врізався електроопору. Після зіткнення він відразу вийшов з автомобіля та побіг допомагати ОСОБА_9 , витягнув його з машини та викликав швидку медичну допомогу, а поліцію викликав водій автомобіля, що їхав позаду. Додатково вказав, що компенсував потерпілому ОСОБА_9 витрати на лікування та реабілітацію, а також відшкодовуватиме й подальші витрати даного характеру.

Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, крім його визнавальних показань, також підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 та іншими доказами, які судом безпосередньо досліджені в судовому засіданні за участю сторін кримінального провадження, а також визнано їх належними та допустимими.

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні надав показання за змістом яких вони тривалий час товаришують з ОСОБА_3 , оскільки проживають по сусідству. 12.10.2023 року в післяобідній час до нього заїхав ОСОБА_3 та запропонував поїхати покататися в м. Ватутіне на його автомобілі Ford Scorpio, на що він погодився та сів на переднє пасажирське сидіння. Спочатку вони їхали по асфальтному покриттю, а потім з`їхали на ґрунтово-щебневу дорогу, та проїхавши на ній близько 300 м. автомобіль занесло, після чого він з`їхав на узбіччя, де зіткнувся з електроопорою правою передньою стороною. Відразу після зіткнення він не відчував ні рук, ні ніг, та через деякий час приїхала швидка медична допомога і його госпіталізували до лікарні. Також зазначив, що коли ОСОБА_3 приїхав до нього, то він зовні не бачив, що той перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Додатково вказав, що ОСОБА_3 відшкодував йому понесені на даний час витрати на лікування та відновлення, а також допомагає йому в повсякденному житті. Крім цього, вказав, що подальше відновлення потребуватиме додаткових витрат, які ОСОБА_3 також зобов`язався відшкодувати.

Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12.10.2023 року, план-схеми та фототаблиці до нього встановлено, що по вул. Польова в с. Чичиркозівка Звенигородського району Черкаської області сталася дорожньо-транспортна пригода у виді наїзду автомобіля Ford Scorpio, р.н. НОМЕР_1 , на нерухому перешкоду (електроопору), внаслідок чого транспортний засіб отримав пошкодження передньої правої частини.

Згідно висновку експерта від 30.10.2023 року № 05-3-08/2159 в наданих зразках крові ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлено етанол.

За змістом висновку експерта від 14.12.2023 року № СЕ-19/124/23/13509-ІТ до моменту дорожньо-транспортної пригоди рульове керування, ходова частина та робоча гальмівна частина автомобіля Ford Scorpio, н.з. НОМЕР_1 , знаходились в працездатному стані.

Відповідно до висновку експерта від 14.12.2023 року № СЕ-19/124-23/13514-ІТ в дорожній обстановці, що склалася водій автомобіля Ford Scorpio, н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти у відповідності до вимог пп. 10.1, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху.

За змістом висновку експерта від 24.11.2023 року № 05-9-01/505 в ОСОБА_9 наявні тілесні ушкодження у вигляді закритого багатоуламкового перелому дуг 6, 7 шийних хребців зі зміщенням, уламкового перелому остистого відростка тіла 3 шийного хребця, які спричинені дією тупого твердого предмету, та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Виявлені на тілі ОСОБА_9 тілесні ушкодження могли виникнути при дорожньо-транспортній пригоді, обставини та механізм якої зазначено в фабулі постанови слідчого.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, а саме у рішенні «Коробов проти України», вказано, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що в ході судового розгляду кримінального провадження винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена в повному обсязі, та сумніви в суду щодо вказаного, як і підстави для визнання досліджених доказів недопустимими, відсутні.

Діяння обвинуваченого ОСОБА_3 , вчинене ним 12.10.2023 року, суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

ОСОБА_3 має право на керування транспортними засобами категорії «А», «В», «С», «С1», що підтверджується посвідченням водія НОМЕР_2 , виданим 29.08.2009 року Звенигородським ВРЕР ДАІ в Черкаській області.

ОСОБА_3 з 20.06.2013 року перебуває в шлюбі з ОСОБА_11 , та є батьком малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого повторно 13.08.2019 року Ватутінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, та свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 29.01.2024 року виконавчим комітетом Ватутінської міської ради Черкаської області, відповідно.

ОСОБА_13 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Ватутінської міської ради в зв`язку з отриманням допомоги при народженні дитини в період часу з 01.02.2024 року по 31.01.2027 року, щомісячно в розмірі 860 грн.

За змістом характеристики виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області та акту депутата Ватутінської міської ради за місцем проживання ОСОБА_3 зарекомендував себе з позитивної сторони.

Відповідно до змісту листа відокремленого структурного підрозділу Звенигородські енергетичні мережі публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» від 18.04.2024 року № 892/25/2024 ОСОБА_3 в повному обсязі відшкодовано вартість відновлювальних робіт залізобетонної електроопори в с. Чичиркозівка, пошкодженої 12.10.2023 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

ОСОБА_3 офіційно працевлаштований водієм у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , що підтверджується копіями наказу від 22.04.2024 року № 4-к «Про прийняття на роботу ОСОБА_3 » та трудового договору від 23.04.2024 року.

У судових дебатах прокурор просив визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років, вказавши на недопустимість застосування ст. 75 КК України під час призначення покарання ОСОБА_3 , а також вирішити питання речових доказів та процесуальних витрат у справі відповідно до вимог законодавства.

Захисник адвокат ОСОБА_8 у судових дебатах не заперечуючи винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, під час призначення покарання його підзахисному просив застосувати ст. 69 КК України, враховуючи його щире каяття, відшкодування заподіяних збитків, а також те, що в нього на утриманні перебувають малолітня дитина та дружина.

Потерпілий ОСОБА_9 в судових дебатах вказав, що не має претензій до ОСОБА_3 та просив не позбавляти його волі, оскільки він ще й надалі потребуватиме лікування, кошти на яке дає обвинувачений, оскільки власних коштів на лікування він не має.

У судових дебатах та під час останнього слова обвинувачений ОСОБА_3 вказав, що визнає свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині, щиро розкаюється у вчиненому, добровільно відшкодував заподіяну шкоду. Просив врахувати, що він має на утриманні малолітню дитину, та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, зокрема у виді штрафу чи громадських робіт.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Відповідно до змісту досудової доповіді, складеної Звенигородським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області, обвинувачений ОСОБА_3 засуджений вироком Ватутінського міського суду Черкаської області від 09.12.2010 року за ч. 1 ст. 191 КК України з призначенням покарання у виді штрафу, в минулому до адміністративної відповідальності не притягувався, за інформацією знайомих характеризується позитивно, відповідно до статистичних та динамічних даних має середні рівні ризику небезпеки для суспільства та вчинення повторного кримінального правопорушення. З урахуванням дослідженої інформації, що характеризує ОСОБА_3 за місцем проживання, умов його життєдіяльності, відносин у суспільстві, результатів оцінки ризиків вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його імовірної небезпеки для суспільства, вказано про його можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Також вказано, що ОСОБА_3 має середні рівні ризику ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення та ризику небезпеки для суспільства.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд визнає: 1) його щире каяття, оцінюючи вказане не лише з огляду на визнання обвинуваченим вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення під тиском беззаперечних доказів, зібраних під час досудового розслідування, а й з урахуванням усвідомлення ним протиправності вчиненого діяння, негативної оцінки свого діяння, бажання виправити ситуацію, що склалася, співчуття потерпілому; 2) добровільне відшкодування завданих збитків, що підтверджується як безпосередніми показаннями потерпілого ОСОБА_9 , наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, так і листом відокремленого структурного підрозділу Звенигородські енергетичні мережі публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» від 18.04.2024 року № 892/25/2024; 3) надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; 4) перебування на утриманні обвинуваченого малолітньої дитини, яка ще не досягла й 1-річного віку.

При цьому, суд вважає, що добровільне відшкодування обвинуваченим ОСОБА_10 завданих збитків як потерпілому ОСОБА_9 , так і відокремленому структурному підрозділу Звенигородські енергетичні мережі публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго», а також надання допомоги потерпілому ОСОБА_9 безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення є обставинами, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено, оскільки стан алкогольного сп`яніння є кваліфікуючою ознакою.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд, крім обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховує: суспільну небезпеку, характер та обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке класифікується як тяжкий злочин, однак воно є неумисним та вчиненим з необережності; особу винного, який в минулому до будь-якого виду відповідальності за правопорушення в сфері проти безпеки руху та експлуатації транспорту не притягувався, його належну посткримінальну та процесуальну поведінку, офіційне працевлаштування; висновки досудової доповіді щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а також про середні рівні ризику ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення та ризику небезпеки для суспільства; позиції учасників справи, висловлені в судових дебатах, зокрема потерпілого, який не має претензій до обвинуваченого та просив не призначати йому покарання, пов`язане з позбавленням волі.

З урахуванням вказаного та принципу індивідуалізації покарання, враховуючи відсутність як заборон імперативного характеру, так і обмежень передбачених ч. 3 ст. 56 КК України, суд вважає за можливе при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 основного покарання за вчинення 12.10.2023 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, на підставі ч. 1 ст. 69 КК України перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 286-1 КК України, призначивши основне покарання у виді громадських робіт максимальним строком, який передбачений для такого виду покарання в Загальній частині КК України, зокрема в ч. 1 ст. 56 КК України.

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 69 КК України на підставах, передбачених у ч. 1 ст. 69 КК України, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Водночас враховуючи те, що вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення обумовлене керуванням ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, не зважаючи на те, що на даний час отримання доходу ОСОБА_3 пов`язане з виконанням роботи водія автотранспортних засобів, суд вважає за необхідне призначити йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами мінімальним строком, адже воно безпосередньо покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим аналогічних кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню, як учасника дорожнього руху.

Призначення такого покарання ОСОБА_3 , на думку суду, в повній мірі забезпечить як мету покарання, в тому числі превентивного характеру, так і сприятиме можливості своєчасного, а не після відбуття покарання, відшкодування ОСОБА_3 вартості подальшого лікування та реабілітації потерпілого ОСОБА_9 , в разі потреби, а також не створюватиме зобов`язань для держави щодо необхідності забезпечення належних умов утримання ОСОБА_3 в умовах ізоляції від суспільства, як засудженого до позбавлення волі, впродовж щонайменше 3 років, та з урахуванням обставин даної справи та особи обвинуваченого буде достатньою та справедливою для нього.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів для проведення експертиз в даному кримінальному провадження в сумі 4 543 (чотири тисячі п`ятсот сорок три) грн. 68 коп.

Питання щодо речових доказів, відомості про наявність яких надано суду, вирішується відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 17.10.2023 року в справі № 694/2452/23, на автомобіль Ford Scorpio, р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_5 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 належить ОСОБА_14 , підлягає скасуванню.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались, підстави для їх застосування до набрання даним вироком законної сили відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 12, 18, 23-25, 50-52, 56, 63, 65-67, 69, ч. 2 ст. 286-1 КК України, ст.ст. 100, 368, 370, 373, 374, 395, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком 240 (двісті сорок) годин з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_7 , виданий 21.05.2014 року Ватутінським МС УДМС України в Черкаській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати в розмірі 4 543 (чотири тисячі п`ятсот сорок три) грн. 68 коп.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 17.10.2023 року в справі № 694/2452/23, на автомобіль Ford Scorpio, р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_5 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 належить ОСОБА_14 .

Речовий доказ автомобіль Ford Scorpio, р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_5 , який передано на зберігання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити в його розпорядженні як належного користувача.

Підстави для застосування заходів забезпечення кримінального провадження до набрання даним вироком законної сили відсутні.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Ватутінський міський суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію даного вироку суду.

Суддя ОСОБА_1