Справа № 932/7846/24
Провадження № 1-кс/932/2582/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у приміщенні суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0002688 від 06.07.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0002688 від 06.07.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, в якому слідчий просить, накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 020) та заборонити будь-яким особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав на квартиру АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 020) , у тому числі шляхом укладення договорів купівлі-продажу, дарування, міни, про задоволення вимог іпотекодержателя, передачі в оренду, поділу об`єкта тощо.

В обґрунтування свого клопотання слідчий зазначає, що у провадженні СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань України за № 0002688 від 06.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 358 КК України.

05.07.2023 до ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від адвоката ОСОБА_5 з ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (справа №932/4210/23), що зобов`язує уповноважену особу ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою ОСОБА_6 в інтересах якої звернувся адвокат ОСОБА_5 .

В ході досудового розслідування встановлено, що 19.10.2022 року, невстановленою групою осіб, підроблено договір купівлі-продажу квартири серії ААР №530794 від 16.02.1999 року, який начебто посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, Дніпропетровської області ОСОБА_7 , та зареєстрований 16.02.1999 року в реєстрі за № 447, з метою використання цього Договору підроблювачами для заволодіння квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Надалі, продовжуючи свої злочинні дії, невстановлені особи, 19.10.2022 року, надали (використали) договір купівлі-продажу квартири серії ААР №530794 від 16.02.1999 року, державному реєстратору ОСОБА_8 , (Виконавчий комітет П`ятихатської міської ради, Дніпропетровської області). Остання, прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 65207734 від 21.10.2022 року, на підставі підробного договору купівлі-продажу серія та номер: ААР № 530794, виданого 16.02.1999 року, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 . При цьому власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 вказано ОСОБА_9 . В подальшому 21.12.2022 року, вказану квартиру було 2, продано ОСОБА_10 (РНОКПП: НОМЕР_1 ). Відповідно до листа-відповіді від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 №334/01-16 від 04.09.2024, встановлено, що Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , виконаний на бланку серії ААР №530794, зареєстрований в реєстрі за № 447, нею не посвідчувався. У реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за реєстровим №447, вчинено запис про посвідчення іншої нотаріальної дії з іншою особою.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, на теперішній час право власності на квартира АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Враховуючи вищевикладене, дані обставини у своїй сукупності свідчать, що спірне нерухоме майно є предметом незаконних дій. Постановою слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про визнання речовим доказом, квартиру АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0002688.

Із врахуванням вищевикладеного, з метою забезпечення збереження речового доказу у кримінальному провадженні № 0002688, та запобігання його відчуження, необхідним у даному випадку є накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 із забороною будь-яким особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь- які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав, у тому числі шляхом укладення договорів купівлі-продажу, дарування, міни, про задоволення вимог іпотекодержателя, передачі в оренду, поділу об`єкта тощо.

Таким чином, у слідства є всі підстави вважати, що зазначеним нерухомим майном заволоділи невстановлені особи протиправним шляхом.

У судове засідання слідчий не з`явилась. Про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялась належним чином. Через канцелярію суду надав заяву, в якій просить розглянути за відсутності слідчого, своє клопотання підтримує в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, вважаю можливим розглянути клопотання за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього докази, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Поряд з цим, статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Арешт майна, відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з положеннями ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Частиною 1 статті 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту або обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчим суддею встановлено, що Дніпровським РУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0002688, відомості про яке внесені до ЄРДР 06.07.2023 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Згідно доказів, що долучені слідчим до свого клопотання, вбачається, що підставою для внесення відомостей до ЄРДР слугувало майно, щодо якого вчиняються дії, які мають ознаки ч. 3 ст. 358 КК України, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Постановою слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 25.07.2024 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0002688 від 06.07.2023 року квартиру АДРЕСА_1 .

В разі не застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді заборони користування, розпорядження (відчуження, реалізації) майна та його можливе подальше незаконне відчуження або володіння ним, позбавить орган досудового можливості проведення об`єктивного та всебічного розслідування у даному кримінальному провадженні.

З наведених вище підстав, слідчий суддя вважає, що слідчим доведено, що у матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що зазначене майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні та без їх арешту та вилучення існує реальна загроза зміни слідової інформації, яка наявна на них на теперішній час, крім того необхідно провести ряд невідкладних слідчих (розшукових) та процесуальний дій, в тому числі експертних досліджень, для встановлення об`єктивної істини по кримінальному провадженню, у зв`язку з чим, з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя вважає за доцільне накласти арешт на майно, вказане у клопотанні.

Слідчий суддя враховує наявність правових підстав для накладання арешту, можливість використання вказаного речового доказу у кримінальному провадженні. Приймаючи до уваги, що вищевказані речі, можуть бути використані, як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, тому з метою збереження цього речового доказу та досягнення дієвості кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання, тому воно підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Оскільки вилучене майно необхідно зберігати в тому вигляді, в якому вони були вилучені, а також для забезпечення дієвості повного та всебічного розслідування злочину та проведення ряду відповідних експертиз, вважаю, що існують підстави для заборони користування, відчуження та розпорядження майном.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання про задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на вищезазначене майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є предметом кримінального правопорушення та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчий суддя з огляду на конкретні обставини справи та враховуючи, що необхідно виконати ряд слідчих дій, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне розслідування всіх обставин кримінального правопорушення, вважає наявними підстави для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що в подальшому ускладнить встановлення істини у кримінальному провадженні та проведенню необхідних слідчих (процесуальних) дій.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 131, 170-173, 309, 372 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0002688 від 06.07.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 020).

Заборонити будь-яким особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав на квартиру АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 020), у тому числі шляхом укладення договорів купівлі-продажу, дарування, міни, про задоволення вимог іпотекодержателя, передачі в оренду, поділу об`єкта.

Копію ухвали направити прокурору, слідчому та власнику майна не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_11