Справа № 991/87/24
Провадження 1-кс/991/91/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

детектива ОСОБА_3 ,

захисників підозрюваного ОСОБА_4 адвокатів ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 про арешт майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 серпня 2023 року за № 0001415,

В С Т А Н О В И Л А :

І. Суть клопотання

1.1. 05 січня 2024 року до Вищого антикорупційного суду надійшло зазначене клопотання, у якому детектив просив накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів та спеціальної конфіскації на майно, власником та користувачем якого є ОСОБА_4 , а саме:

пляшку білого кольору з синьо-блакитним малюнком;

пакет чорного кольору;

купюри доларів США номіналом 100 у кількості 1499 (одна тисяча чотириста дев`яносто дев`ять) штук;

купюри доларів США номіналом 50 у кількості 2 (дві) штуки;

червоний пакет з картону;

коробку, на лицьовій стороні якої міститься зображення квітки.

Клопотання обґрунтоване тим, що детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 серпня 2023 року за № 0001415, за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України, за фактом пропозиції надати Віце-прем`єр-міністру з відновлення України Міністру розвитку громад, територій та інфраструктури України ОСОБА_8 та Голові Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України (надалі Агентство відновлення) ОСОБА_9 неправомірну вигоду у розмірі від 3 до 5 відсотків від суми грошових коштів, які будуть виділені за рахунок коштів Державного бюджету України для фінансування додаткових обсягів робіт, виконуваних підконтрольним їм АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ», вартістю близько 1 млрд грн, та надання зазначеним службовим особам частини цієї неправомірної вигоди у розмірі 150 000 доларів США.

1.2. 02 листопада 2024 року в ході огляду службового кабінету ОСОБА_9 було вилучено пляшку білого кольору з синьо-блакитним малюнком та пакет чорного кольору, які були принесені ОСОБА_4 . Цього ж дня в ході огляду автомобіля «BMW» вилучено готівкові грошові кошти у сумі 150 000 доларів США та пакунок, у якому їх принесла та передала ОСОБА_9 довірена особа ОСОБА_4 ОСОБА_10 .

Детектив просив накласти арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів та спеціальної конфіскації, пославшись на існування ризику втрати, знищення, використання, перетворення зазначеного майна.

ІІ. Позиція учасників судового засідання

2.1. Детектив ОСОБА_3 підтримав клопотання з наведених у ньому мотивів та повідомив, що пляшка білого кольору з синьо-блакитним малюнком була подарунком, який ОСОБА_4 приніс ОСОБА_9 , та є підтвердженням обставин, зафіксованих в ході негласної слідчої (розшукової) дії, зокрема, факту його перебування у кабінеті ОСОБА_9 . Також прокурор зазначив, що сторона обвинувачення вже зверталася з клопотанням про арешт майна, втім ухвалою слідчого судді його було повернуто.

2.2. Захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання та зазначив, що майно було вилучено в ході огляду, який мав бути проведений виключно на підстави ухвали слідчого судді. Адвокат звернув увагу, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів здійснення негласних слідчих (розшукових) дій, а ухвала слідчого судді про надання дозволу на використання матеріалів цих дій у межах цього кримінального провадження була постановлена внаслідок введення слідчого судді в оману.

Захисник звернув увагу, що ОСОБА_9 діяв під контролем детективів, втім детектив не долучив до клопотання матеріали щодо здійснення контролю за вчиненням злочину. Крім того, факт попереднього звернення з аналогічним клопотанням про арешт майна та недолучення ухвали слідчого судді за наслідком його розгляду виключає можливість оцінити, чи усунені встановленні недоліки клопотання.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 підтримав позицію адвоката ОСОБА_5 та звернув увагу на недоведеність тверджень детектива, які містяться у його клопотанні.

2.3. ОСОБА_4 повідомлений про час та місце розгляду клопотання належним чином, у судове засідання не прибув. Відповідно до абз. 4 ч. 2 ст. 482-2 КПК України неприбуття народного депутата України у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

ІІІ. Мотиви слідчого судді

3.1. Дослідивши клопотання, надані детективом матеріали, заслухавши думку учасників, висловлену у судовому засіданні, слідчий суддя дійшла таких висновків.

3.2. Норми кримінального процесуального закону, якими керується слідчий суддя

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, та полягає у тимчасовому позбавленні права на відчуження, розпорядження та/або користування майном (ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 131, ч. 1 ст. 170 КПК України).

Згідно з приписами ч. 1, 2 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, та він допускається виключно з метою забезпечення:

збереження речових доказів;

спеціальної конфіскації;

конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати (ч. 2 ст. 173 КПК України):

правову підставу для арешту майна;

розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Для кожної з правових підстав арешту (мети його накладення) кримінальний процесуальний закон визначає додаткові обставини, які мають враховуватися слідчим суддею, зокрема:

можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення речових доказів);

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або цивільного позову);

можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається з відповідною метою);

розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (якщо арешт майна накладається з метою забезпечення цивільного позову).

Також на особу, яка подала клопотання про арешт майна, покладено обов`язок довести (ч. 1 ст. 173 КПК України):

необхідність такого арешту;

наявність ризику приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Враховуючи загальні підстави застосування заходів забезпечення кримінального провадження, передбачені ч. 3 ст. 132 КПК України, арешт майна не допускається, якщо не буде доведено, що:

існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Крім того, клопотання про застосування заходів, що відповідно до закону обмежують права і свободи народного депутата України, розгляд яких віднесено до повноважень слідчого судді, мають бути погоджені Генеральним прокурором (особою, що виконує обов`язки Генерального прокурора).

Такі клопотання розглядаються за обов`язкової участі народного депутата України. Слідчий суддя зобов`язаний завчасно повідомити народного депутата України про розгляд зазначеного клопотання.

3.3. Оцінка обґрунтованості підозри щодо вчинення кримінального правопорушення

3.3.1. У межах зазначеного кримінального провадження ОСОБА_4 21 листопада 2023 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України, а саме у пропозиції службовим особам, які займають особливо відповідальне становище, надати їм неправомірну вигоду та наданні такої вигоди за вчинення службовими особами в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, та в інтересах третьої особи дій з використанням наданого їм службового становища, вчинених за попередньою змовою групою осіб.

Згідно з повідомленням про підозру кримінальне правопорушення було вчинене за таких обставин.

З 29 серпня 2019 року ОСОБА_4 є народним депутатом України та 19 січня 2022 року включений до переліку кінцевих бенефіціарних власників АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ».

У період з липня-серпня 2023 року у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на пропозицію та надання неправомірної вигоди Віце-прем`єр-міністру з відновлення України Міністру розвитку громад, територій та інфраструктури України ОСОБА_8 та Голові Агентства відновлення ОСОБА_9 за вчинення ними в його інтересах та інтересах АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ» дій, спрямованих на надання додаткових обсягів робіт у сфері дорожнього господарства з наступною оплатою вказаних робіт за рахунок коштів Державного бюджету України на користь товариства. До реалізації умислу ОСОБА_4 вирішив залучити директора зазначеного підприємства ОСОБА_7

08 серпня 2023 року під час особистої зустрічі ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_8 розглянути можливість надання підконтрольному йому товариству додаткових обсягів робіт, замовником яких є Агентство відновлення або його територіальні підрозділи, висловивши готовність виконувати будь-які роботи у будь-якому регіоні України, зокрема у поточному році виконати роботи вартістю до 1 млрд грн. Наступного дня ОСОБА_4 надіслав ОСОБА_8 контактний номер ОСОБА_7 .

10 серпня 2023 року ОСОБА_4 зустрівся з ОСОБА_9 з приводу отримання для підконтрольного йому акціонерного товариства замовлення на виконання додаткових обсягів робіт на суму до 1 млрд грн, про що спілкувався з ОСОБА_8 , та повідомив, з цього питання до нього звернеться ОСОБА_7 .

23 серпня 2023 року ОСОБА_7 під час зустрічі з ОСОБА_9 висловив пропозицію надати йому та ОСОБА_8 неправомірну вигоду у розмірі від 3 до 5 відсотків від суми грошових коштів, які будуть виділені за рахунок коштів Державного бюджету України для фінансування додаткових обсягів робіт, виконуваних підконтрольним йому та ОСОБА_4 АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ».

02 листопада 2023 року ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_9 , що готовий надати йому раніше обумовлену неправомірну вигоду того ж дня у будь-який час та місці шляхом передачі через свою довірену особу водія ОСОБА_10 .

02 листопада 2023 року ОСОБА_10 на парковці біля магазину «Новус» по вул. Георгія Кірпи, 5 у м. Києві в автомобілі «BMW» з державним номерним знаком НОМЕР_1 передав ОСОБА_9 від ОСОБА_4 та ОСОБА_7 неправомірну вигоду у розмірі 150 тис. доларів США.

3.3.2. Наведені у клопотанні обставини корелюють обставинам, зазначеним у витязі з ЄРДР, підтверджені наданими детективом матеріалами у мірі, достатній для вирішення питань, пов`язаних з розглядом клопотання, зокрема:

протоколами негласних слідчих (розшукових) дій та протоколом огляду одержаних за їх результатами матеріалів, в ході яких зафіксовані факт зустрічі та розмова ОСОБА_4 та ОСОБА_8 08 та 23 серпня 2023 року, а також розмови ОСОБА_4 з ОСОБА_9 10 серпня, 05 вересня 2024 року. Зміст розмов узгоджується з обставинами, зазначеними у повідомленні про підозру. Також зафіксовано факт пересилання ОСОБА_4 ОСОБА_8 контакту (номеру телефона) ОСОБА_7 ;

протоколом негласної слідчої (розшукової) дії, в ході якої зафіксовано зміст розмови ОСОБА_4 та ОСОБА_9 02 листопада 2023 року, в ході якої він повідомив останньому номер телефону свого водія та повідомив, що водій зможе під`їхати, куди скаже ОСОБА_9 ;

протоколами негласних слідчих (розшукових) дій, в ході яких зафіксовано факт передачі ОСОБА_10 грошових коштів у сумі 150 тис. доларів США ОСОБА_9

протоколами допитів свідка ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які підтвердили обставини перемовин та передачі неправомірної вигоди;

протоколами огляду інтернет-сайтів, на яких розміщені документи щодо наявності у ОСОБА_4 статусу народного депутата України, посад ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ;

витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якого ОСОБА_4 є кінцевим бенефіціарним власником АТ «Ю АР ДІ УКРАЇНСЬКІ ДОРОГИ».

У своїй сукупності доводи детектива та надані на їх підтвердження матеріали дають вагомі підстави для висновку про обґрунтованість підозри щодо вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення.

Слід наголосити, що в межах оцінки питань, обумовлених розглядом клопотання, слідчий суддя не вирішує питання про наявність усіх елементів складу злочину, винуватість чи невинуватість осіб у його вчиненні.

3.4. Оцінка правових підстав для арешту майна

3.4.1. Детектив просив накласти арешт на майно з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

02 листопада 2023 року в ході огляду автомобіля «BMW» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , здійсненого за згодою ОСОБА_9 , вилучено готівкові грошові кошти у сумі 150 000 доларів США та пакунок і пакет, у яких ОСОБА_10 їх приніс.

Також 02 листопада 2023 року в ході огляду службового кабінету ОСОБА_9 вилучено пляшку білого кольору з синьо-блакитним малюнком та пакет чорного кольору, які були принесені йому ОСОБА_4 цього ж дня.

Постановами детектива від 03 листопада 2023 року зазначені речі визнано речовими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Одним з процесуальними джерел доказів є, зокрема, речові докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.

За твердженням детектива зазначені грошові кошти, пляшка, пакунки, були передані ОСОБА_9 під час та за результатом протиправних домовленостей щодо передачі неправомірної вигоди. Наведені доводи підтверджені наданими детективом матеріалами, проаналізованими у п. 3.3 цієї ухвали. Отже, зазначені речі, зокрема, грошові кошти могли бути предметом кримінального правопорушення, а пакувальні матеріали могли зберегти на собі сліди вчинення злочину. Вилучена пляшка та її упакування також може бути використана як доказ достовірності відомостей, зафіксованих в ході негласних слідчих (розшукових) дій та підтвердити подальшу подію кримінального правопорушення.

Викладене свідчить, що зазначене майно може бути використане як доказ для встановлення обставин, що підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України, зокрема події кримінального правопорушення, обставин домовленості щодо умов передачі неправомірної вигоди, її реалізації, кола осіб, залучених до вчинення кримінального правопорушення.

3.4.2. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених КК України, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вже було зазначено, слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи детектива про можливість вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 369 КК України, за яке передбачене основне покарання, більш тяжке, ніж у згаданій нормі.

Також згідно з приписами п. 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у тому числі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом кримінального правопорушення.

Враховуючи, що зазначені грошові кошти могли бути передані ОСОБА_10 ОСОБА_9 як частина неправомірної вигоди на виконання попередніх домовленостей, слідчий суддя констатує, що вони можуть бути предметом кримінального правопорушення, обставини якого розслідуються у межах цього кримінального провадження.

Викладене свідчить про те, що до зазначених грошових коштів може бути застосована спеціальна конфіскація, а отже в цій частині наявні підстави для накладення арешту з метою її забезпечення.

3.5. Щодо строків звернення із клопотанням про арешт майна

3.5.1. Окремої уваги вартує факт звернення з клопотанням про накладення арешту на майно через два місяці з моменту його вилучення, що вочевидь суперечить положенням ч. 5 ст. 171 КПК України.

Зазначена норма передбачає, що клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Аналізуючи наслідки порушення цього строку, слідчий суддя виходить з визначення процесуальних строків, якими є встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії (ч. 1 ст. 113 КПК України).

Строки у кримінальному процесі завжди спрямовані на захист конкретних прав особи, зокрема, обмежують тривалість втручання у ці права, а також спрямовані на забезпечення загальноправового принципу правової визначеності одного з основоположних аспектів верховенства права, зокрема, обмежують у часі можливість скасування ухвалених рішень як сторони обвинувачення (інститут оскарження, передбачений ст. 303 КПК України), так і суду (інститут апеляційного оскарження).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 263/15845/2019, за своєю природою строки поділяються на строки реалізації права та строки виконання обов`язку. Їх недотримання спричиняє різні правові наслідки.

Закінчення строків реалізації права призводить до втрати можливості з боку носія цього права ним скористатися. Саме строк реалізації права може бути поновлений у встановленому порядку з відновленням і втраченої у зв`язку із закінченням строку можливості реалізувати право.

Закінчення строку виконання обов`язку не спричиняє його припинення. Обов`язкова дія повинна бути виконана і після закінчення строку, крім випадків коли виконання обов`язку призведе до порушення процесуальних прав учасників провадження. Пропуск строку виконання обов`язку, на відміну від пропуску строку реалізації права, спричиняє застосування до осіб, що пропустили строк, дисциплінарних стягнень, якщо строк пропущений оперативним підрозділом, слідчим, прокурором, слідчим суддею або суддею, або заходів забезпечення кримінального провадження, якщо строк пропущений учасником кримінального провадження.

Повертаючись до доводів адвокатів щодо пропуску строку звернення із клопотанням, слідчий суддя звертає увагу, що законодавцем у ч. 5 ст. 171 КПК України використано формулювання «клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано».

Зазначена норма містить чіткий та однозначний обов`язок сторони обвинувачення або (1) повернути вилучене майно особі, або (2) звернутися з клопотанням про його арешт. Також визначений строк виконання цього обов`язку не пізніше наступного робочого дня.

Отже, за своєю правовою конструкцією зазначена норма має зобов`язальний, а не уповноважуючий (дозволяючий) характер, а передбачений нею строк є строком виконання зобов`язання, а не строком реалізації права. Відповідно, наслідком пропуску цього строку не може бути позбавлення прокурора можливості звернутися з відповідним клопотанням.

Зазначений строк звернення до слідчого судді з відповідним клопотанням про арешт майна спрямований на захист прав власника та визначає момент, з якого утримання майна стороною обвинувачення набуває невиправдано тривалого характеру та з яким пов`язується можливість власника вимагати його повернення.

Факт дотримання цього строку не належить до кола обставин, які мають оцінюватися слідчим суддею під час розгляду клопотання про арешт майна (п. 3.2 цієї ухвали), а його недотримання не є підставою для відмови у задоволенні клопотання, адже не нівелює потребу у запобіганні ризику його знищення чи пошкодження.

Аналогічна правова позиція висловлена Апеляційною палатою Вищого антикорупційного суду у справі № 991/271/21, ухвала від 08 лютого 2021 року, № 991/4770/23, ухвала від 16 червня 2023 року, та, як зазначено в останньому рішенні, вона відповідає усталеній практиці Апеляційної палати.

3.6. Щодо вилучення майна без дозволу слідчого судді

Аналізуючи доводи представників власника майна щодо незаконності вилучення майна через відсутність відповідного дозволу слідчого судді слід зазначити, що огляд є слідчою дією, яка проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 237 КПК України).

Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи (ч. 2 ст. 237 КПК України).

Разом з тим, слід розмежовувати підстави та правила проведення слідчих дій. Якщо для проведення обшуку, враховуючи його характер та ступінь можливого втручання у права особи, здійснення судового контролю є безумовним (ч. 2 ст. 234 КПК України), то для огляду кримінальний процесуальний закон таких застережень не містить. Судовий контроль в цьому випадку має бути здійснений лише в частині підстав проникнення до житла чи володіння.

Втім, як зазначено у ч. 1 ст. 233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді.

Отже, кримінальний процесуальний закон не вимагає судового контролю за дотриманням прав і свобод особи у випадку, якщо особа добровільно надає згоду для огляду її володіння, адже у цьому випадку відсутні підстави констатувати порушення її прав через доступ у володіння всупереч її волі.

Питання необхідності здійснення судового контролю в разі огляду володіння особи за її добровільною згодою неодноразово було предметом дослідження Верховного Суду, внаслідок чого ним сформована стала правова позиція щодо відсутності такої необхідності.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 640/6847/15-к, проведення огляду автомобіля та вилучення в його ході речей не потребує ухвали слідчого судді на обшук у разі, якщо такий огляд проводився з дозволу його власника, який зафіксований у відповідній заяві.

Верховний Суд вказував, що законодавчі гарантії щодо недоторканності житла чи іншого володіння особи спрямовані на реалізацію захисту прав особи від зловживань правоохоронних органів, які здійснюють проникнення. Разом з цим вказані гарантії забезпечують насамперед дотримання прав саме володільця/користувача вказаним житлом чи майном, а не третіх осіб, які до вказаного житла чи майна не мають ніякого відношення (постанова від 18 липня 2022 року у справі 698/937/13-к).

Аналогічні позиції Верховного Суду викладені у справах № 702/308/22 (постанова від 30 листопада 2023 року), № 754/8327/16-к (постанова від 11 жовтня 2023 року) та інших.

Отже, вилучення речей в ході огляду володіння за добровільною згодою його власника не суперечить положенням кримінального процесуального закону, а відповідні дозволи ОСОБА_9 долучені детективом до клопотання.

Так само слідчий суддя відхиляє доводи сторони захисту щодо надання ОСОБА_9 дозволу лише на огляд, а не вилучення майна, адже ч. 2 ст. 168, ч. 5 ст. 237 КПК України прямо передбачають право сторони обвинувачення вилучати речі під час проведення зазначеного слідчої дії.

3.7. Щодо належності майна

Адвокати звертали увагу, що прокурором не доведений факт належності вилученого майна ОСОБА_4 . Втім, кримінальний процесуальний закон не покладає на сторону обвинувачення обов`язку доводити таку належність поза розумним сумнівом.

Участь підозрюваного чи іншого власника майна під час розгляду клопотання про арешт майна (ч. 1 ст. 172 КПК України) спрямована на забезпечення його права взяти участь у розгляді питання, безпосередньо пов`язаного з можливим втручанням у його право власності.

Неприбуття власника у судове засідання або заперечення ним належності майна, щодо якого вирішується питання про арешт, не перешкоджає розгляду клопотання.

Детектив надав матеріали на підтвердження можливої належності майна ОСОБА_4 і слідчому судді не надано аргументованих доводів, які б спростовували цей висновок.

У всякому разі, будь-яка особа, яка вважає себе власником арештованого майна, має право скористатися передбаченим ст. 174 КПК України правом ініціювати скасування арешту, а тому наведені доводи захисників не впливають на можливість задоволення клопотання детектива.

3.8. Щодо інших доводів захисників

Інші доводи, наведені захисниками ОСОБА_4 , зокрема незаконність ухвали слідчого судді про надання дозволу на використання матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій у цьому кримінальному провадженні, ненадання детективом матеріалів контролю за вчиненням злочину, щодо недоведеності обставин кримінального правопорушення не впливають на висновок слідчого судді, адже, на відміну від розгляду судом обвинувачення по суті, розглядаючи питання про арешт майна, слідчий суддя оперує лише категорією вірогідності вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи стадію кримінального провадження, ці обставини можуть бути не цілісними та не повними, втім достатніми для обґрунтованого припущення про можливість вчинення кримінального правопорушення.

Також на цьому етапі слідчий суддя не вирішує питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі оцінки сукупності отриманих даних лише аналізує питання, чи надані матеріали є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

З цих мотивів відсутні підстави аналізувати попереднє аналогічне клопотання сторони обвинувачення з точки зору його недоліків, які зазначені в ухвалі слідчого судді, на чому наголошували захисники, адже такий аналіз не належить до кола питань, які мають вирішуватися в ході розгляду клопотання.

3.9. Висновки слідчого судді

3.9.1. Як вже зазначала слідчий суддя, завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зважаючи на обставини кримінального правопорушення, яке розслідується у межах цього кримінального провадження, доводи детектива про існування такого ризику є цілком обґрунтованими.

Обмеження власника у доступі до майна релевантне потребам досудового розслідування у збереженні речового доказу та його властивостей, які можуть мати доказове значення, їх дослідження, а також забезпечити реальну можливість їх спеціальної конфіскації за вироком суду, та обумовлене необхідністю запобігти його знищенню чи пошкодженню.

Викладене переконує слідчого суддю у тому, що мета цього заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді запобігання цьому ризику може бути досягнута.

3.9.2. Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження є оціночними поняттями. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що будь-яке втручання у право особи з боку держави має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

На переконання слідчого судді, загальні інтереси суспільства у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України (зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування тощо), виправдовують ступінь втручання у право власності особи, яке пов`язане з накладенням арешту на належне їй майно.

Враховуючи характер майна, тимчасове позбавлення особи можливості користуватися та розпоряджатися ним, не становитиме надмірного втручання та суттєвих негативних наслідків для неї.

3.9.3. Наведене у клопотанні майно належать до переліку майна, на яке згідно з приписами ч. 10 ст. 170 КПК України може бути накладений арешт.

Слідчий суддя наголошує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або невідворотним позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, проте таке обмеження має тимчасовий характер.

Тимчасовий характер арешту майна обумовлений наявністю правового механізму, передбаченого ст. 174 КПК України, за яким арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

3.9.4. За таких обставин клопотання детектива підлягає задоволенню шляхом накладення арешту на пляшку білого кольору з синьо-блакитним малюнком, пакет чорного кольору, червоний пакет з картону, коробку, на лицьовій стороні якої міститься зображення квітки, з метою забезпечення збереження речових доказів, а на купюри доларів США номіналом 100 у кількості 1499 (одна тисяча чотириста дев`яносто дев`ять) штук, купюри доларів США номіналом 50 у кількості 2 (дві) штуки з метою забезпечення збереження речових доказів та спеціальної конфіскації.

На підставі викладеного, керуючись ст. 132, 170, 172, 173, 175, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И Л А :

1. Клопотання задовольнити.

2. Накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів та спеціальної конфіскації на майно, власником та користувачем якого є ОСОБА_4 , а саме:

пляшку білого кольору з синьо-блакитним малюнком;

пакет чорного кольору;

купюри доларів США номіналом 100 у кількості 1499 (одна тисяча чотириста дев`яносто дев`ять) штук;

купюри доларів США номіналом 50 у кількості 2 (дві) штуки;

червоний пакет з картону;

коробку, на лицьовій стороні якої міститься зображення квітки.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Cлідчий суддя ОСОБА_1