Номер провадження по справі 1-кп/387/178/24
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2024 року селище Добровеличківка
Добровеличківський районний суд Кіровоградської області
в складі головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Рівне Новоукраїнського району Кіровоградської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , громадянина України, не працюючий, освіта середня-спеціальна, РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимий,-
у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,
ОСОБА_4 вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.
Кримінальне правопорушення вчинено при таких обставинах.
28.05.2024 близько 21:30 год. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем Nisan Micra GL реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись на проїзній частині провулку Герасимівський в м. Помічна Новоукраїнського району Кіровоградської області, був поміченим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мав до вказаного водія претензії з приводу швидкості, яку він розвиває на своєму транспортному засобі в межах населеного пункту.
У вказаний час ОСОБА_5 , зупинивши автомобіль під керуванням ОСОБА_4 , зробив йому відповідні зауваження, в результаті чого між вказаними громадянами під час розмови виник конфлікт, який призвів до неприязних відносин та у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .
ОСОБА_4 , діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, реалізуючи свій протиправний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , будучи за кермом автомобіля Nisan Micra GL реєстраційний номер НОМЕР_2 , умисно розпочав рух вперед вказаним транспортним засобом, в той час коли потерпілий ОСОБА_5 стояв попереду автомобіля, здійснивши наїзд на нього, внаслідок чого потерпілий від отриманих тілесних ушкоджень впав на землю.
Відповідно до висновку експерта від 26.08.2024, у ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому середньої третини правої стегнової кістки, яке має ознаки середнього ступеня тяжкості, так як викликає тривалий розлад здоров`я на термін більше трьох тижнів.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, визнав повністю, своїми показаннями підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, підтвердив місце, час та обставини вчинення кримінального правопорушення. Вказав, що в кінці травня 2024 року (точної дати не пам`ятає) у вечірній час він рухався автомобілем Nisan Micra GL реєстраційний номер НОМЕР_2 по вулиці Герасимівська в м. Помічна де його зупинив потерпілий ОСОБА_5 та зробив зауваження щодо швидкості, з якою він рухається по населеному пункту. На вказане зауваження він відповів ОСОБА_5 , що рухається з дозволеною швидкістю та хотів продовжити рух, однак ОСОБА_5 вийшов наперед автомобіля намагаючись перешкодити його руху. Проте, він не зупинив автомобіль, в результаті чого ОСОБА_5 впав на капот автомобіля та після чого скотився на землю, а він продовжив рух. Наступного дня йому повідомили про те, що ОСОБА_5 знаходиться в лікарні. Він навідував ОСОБА_5 в лікарні та пропонував свою допомогу, від якої останній відмовився. До вчиненого ставиться негативно та засуджує свою поведінку. У скоєному щиро розкаюється.
Відносно пред`явленого до нього потерпілим ОСОБА_5 цивільного позову про відшкодування 88 122 грн матеріальної шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, вказав, що визнає позов частково, а саме в частині 88 122 грн матеріальної шкоди та 15 000 грн моральної шкоди. Решту суми моральної шкоди не визнає, посилаючись на відсутність у нього таких фінансових можливостей та вважаючи, що заявлена сума є значно завищеною.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що 28.05.2024 близько 21:00 год. повернувся з родиною з відпочинку на місцевій водоймі та перебував за місцем свого проживання. В цей час почув як по вулиці їде автомобіль на великій швидкості. Вийшовши на вулицю він побачив автомобіль ОСОБА_4 та вирішив зробити йому зауваження з приводу швидкості. На зауваження ОСОБА_4 відповів нецензурною лайкою та почав рух автомобіля на нього. В результаті він впав на капот автомобіля ОСОБА_4 і проїхав на ньому відстань біля 15 метрів, а потім скотився на землю. Потерпілий зазначив, що ОСОБА_4 не зупинився після того як він впав на землю, не поцікавився його станом. Також не цікавився станом його здоров`я і під час перебування на лікуванні та не пропонував будь-якої допомоги. При обранні міри покарання, підтримав позицію прокурора. Цивільний позов підтримав в повному обсязі та просив позовні вимоги задоволити.
Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки зі звільненням від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном на 2 (два) роки та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Вина обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.122 КК України, доведена сукупністю доказів, зібраних по кримінальному провадженню, перевірених і досліджених в судовому засіданні, зокрема:
- протоколом огляду місця події від 28.05.2024 з фототаблицями, проведеного у присутності 2-х понятих, з якого слідує, що проведеним оглядом встановлено: оглядом місяця події являється відрізок вулиці Герасимівська в м. Помічна Новоукраїнського району Кіровоградської області. Покриття вказаної вулиці відносно ґрунтове, ширина дороги 3,7 м. біля домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 виявлено сліди протектора шини за 80 см. від узбіччя із зовнішньої сторони та 90 см. від внутрішньої сторони. У подальшому здійснено вимірювання протектора шин до узбіччя становить 215 см. із внутрішньої сторони та 222 см. із зовнішньої сторони. При вимірюванні протекторів становить зовнішні 150 см та внутрішні 120 см. Також здійснено вимірювання протекторів відносно електроопори №24, вимірювання становить від першого протектора 3 м. та 3,8 м. від другого протектора (а.к.п. 121-126);
- протоколом огляду місця події від 29.05.2024 з фототаблицями, проведеного у присутності 2-х понятих, з якого слідує, що проведеним оглядом встановлено: оглядом місяця події являється прилегла територія біля домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , а саме гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_2 добровільно видав працівникам поліції автомобіль NisanMicraGL, бежевого кольору, 1986 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 . При огляді вказаного транспортного засобу (далі т/з) трьохдверний хечбек, виявлено сліди механічного пошкодження на лобовому склі з лівої водійської сторони вм`ятиною в середину салону, на вигляд павутино подібне пошкодження скла. При огляді гр. ОСОБА_4 добровільно видав свідоцтво про реєстрацію на вказаний т/з серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_6 та ключі запалення від т/з в зв`язці в кількості 3 шт. (а.к.п. 127-132);
- висновком експерта № 131, проведеної від 26.08.2024, яким встановлено, що у ОСОБА_5 1983 року народження, згідно даних медичної карти стаціонарного хворого № 4552 КНП «Новоукраїнська МЛ» мається тілесне ушкодження у вигляді: закритого перелому середньої третини правої стегнової кістки, яке згідно пункту 2.2.2. «Правил визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом № 6 від 17.01.1995 року, має ознаки середнього ступеня тяжкості, так як викликає тривалий розлад здоров`я на термін більше 3-х тижнів. Вказані тілесні ушкодження утворилися від локальної дії твердого тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею та могло утворитися у термін вказаний у постанові, на що вказують дані медичної документації (а.к.п. 135,136);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 21.08.2024, проведеного в присутності 2-х понятих, з фототаблицями, в якому підтверджено обставини щодо того, яким чином та при яких обставинах ОСОБА_4 заподіяв тілесне ушкодження ОСОБА_5 (а.к.п.138-142);
- висновком експерта №133 від 27.08.2024, яким встановлено, що локалізація та механізм утворення виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, не протирічить показам викладеним ним у протоколі проведення слідчого експерименту: «… водій поводив себе агресивно та почав рух автомобіля прямо в бік потерпілого. На вказані дії потерпілий ОСОБА_5 не встиг відреагувати та внаслідок чого останній опинився на капоті авто та після чого скотився на землю…» (а.к.п. 143)
Зазначені докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінально-процесуального закону, вони є допустимими, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення, відповідають показанням потерпілого.
В ході судового розгляду всі учасники судового засідання погодились з дослідженим судом обсягом доказів, оскільки клопотань про дослідження доказів, що не були предметом розгляду не надходило, заперечень щодо неповноти з`ясування обставин під час розгляду в умовах закінчення з`ясування обставин кримінального провадження сторони також не заявляли.
Суд приймає докази, надані сторонами кримінального провадження та докази одержані під час судового розгляду.
Статтею 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Згідно ст.85 КПК України докази є належними, якщо вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
У відповідності до вимог ст.94 КПК України, суд оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення. Жоден доказ не має наперед установленої сили. При цьому має бути усунено всі розумні сумніви.
Аналізуючи показання потерпілого, суд надає їм віри, оскільки вони є послідовними, узгоджуються між собою та знаходяться в об`єктивному зв`язку із матеріалами кримінального провадження, стверджуються іншими доказами та не викликають в суду сумнівів щодо їх правдивості.
Таким чином, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого у скоєнні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, повністю доведена та вважає, що умисні дії ОСОБА_4 , які виразились в умисному спричиненні потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесне ушкодження, правильно кваліфіковано за ч.1 ст.122 КК України.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.122 КК України, яке відповідно до вимог ст.12КК України відноситься до нетяжких злочинів, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого: має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо; на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває; раніше не судимий; його поведінку до і після вчинення злочину; ставлення до скоєного та обставини, що пом`якшують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, суд враховує його повне визнання вини у вчиненні злочину, каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачених ст. 67 КК України судом не встановлено.
Згідно досудової доповіді Новоукраїнського районного сектору №1 філії державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області у обвинуваченого встановлено середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушення, середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, а також середній рівень небезпеки для суспільства, уповноважений орган з питань пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб) (а.с.38-41).
Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
З урахуванням всіх обставин кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд прийшов до висновку, що йому слід призначити покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, в межах, встановлених в санкції інкримінованого йому відповідною частиною статті КК України, а саме у виді позбавлення волі строк на 2 (два) роки.
Разом з тим, беручи до уваги всі дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 та обставини, що пом`якшують його покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ще можливе без ізоляції від суспільства, і що є підстави звільнити його від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, застосувавши ст.75 КК України, а тому з урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід визначити іспитовий строк 2 роки.
Згідно ст.76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_4 під час іспитового строку слід покласти обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На думку суду, саме таке покарання у виді позбавлення волі, але з іспитовим строком, буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).
Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, оскільки справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому кримінальному правопорушенню; категорія справедливості передбачає, що покарання за кримінальне правопорушення повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Отже, призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування, суд сприймає, як діяння, яке б вказувало на те, що саме у даній ситуації, та обставинах, при яких було вчинено злочини, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), і як наслідок, у світлі практики ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Враховуючи наведене, обраний обвинуваченому такий вид покарання, на переконання суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення та обставинам провадження, але й особі самого обвинуваченого, є обгрунтованим та буде відповідати меті покарання.
Відносно запобіжного заходу, суд констатує наступне.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, запобіжний захід щодо обвинуваченого на стадії досудового розслідування та судового розгляду не обирався. Таким чином, запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на момент розгляду даного провадження відсутній.
Разом з тим, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також те, що суд прийшов до висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, застосувавши ст. 75 КК України та визначивши іспитовий строк, суд приходить до висновку про можливість не обирати запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу.
Що стосується заявленого потерпілим ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_4 цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, суд зазначає наступне.
Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до положень ст.ст. 55, 56, 61, 128, 129 КПК України фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, вправі пред`явити до обвинуваченого цивільний позов, який розглядається судом у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Так, потерпілим (цивільним позивачем) ОСОБА_5 заявлено позовну вимогу про стягнення з обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_4 на його користь 88 122,00 грн матеріальної шкоди, складовими якої потерпілим визначено: 6353,00 грн витрати на лікування; 1260,00 грн витрати на проїзд; 80 509,00 грн середній заробіток за період червень-вересень 2024 року.
Обґрунтовуючи вимоги по відшкодуванню матеріальної шкоди в частині стягнення витрат на лікування потерпілий (цивільний позивач) зазначає, що після нанесення обвинувачем (цивільним відповідачем) йому тілесних ушкоджень шляхом наїзду автомобілем, потерпілий звернувся за допомогою до медичного закладу. Так, каретою швидкої допомоги його доставлено до КНП «Новоукраїнська МЛ» де поставили діагноз : закритий перелом правого стегна зі зміщенням, і в період з 28.05.2024 по 31.05.2024 він перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Новоукраїнська МЛ», про що свідчить копія виписка з медичної карти стаціонарного хворого № 4552.
Через відсутність матеріалів для лікування, його було направлено до КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» за його кошти, де 04.06.2024 було проведено оперативне втручання по встановленню системи БІОС. З 30.05.2024 по 11.06.2024 він перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради», що підтверджується копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого №8129.
12.07.2024 було проведено повторне оперативне втручання по видаленню дистального блокуючого гвинта правого стегна, про що свідчить копія консультативного висновку спеціаліста від 12.07.2024.
Після виписки зі стаціонару потерпілий продовжив лікування амбулаторно.
Тому потерпілий вказує, що обсяг витрат, пов`язаних з лікуванням та на проїзд, становить 7 613,00 грн,з яких: 6 353,00 грн витрати на лікування; 1260,00 грн витрати на проїзд, на підтвердження чого до позову долучено копії фіскальних чеків (оригінали яких оглянуто судом в судовому засіданні).
Суд приходить до висновку, що зазначені вище витрати, понесені потерпілим (цивільним позивачем), відповідають періоду після вчинення відносно нього кримінального правопорушення та зумовлені потребами потерпілого відповідно до лікарських призначень. Досліджені судом розрахункові документи (фіскальні чеки) підтверджують понесення останнім витрати на лікування в розмірі 6 353,00 грн, тому саме ця сума підлягає стягненню з обвинуваченого (цивільного відповідача) на користь потерпілого (цивільного позивача) в якості компенсації завданої матеріальної шкоди.
При цьому, заявлені до стягнення з обвинуваченого (цивільного відповідача) потерпілим (цивільним позивачем) витрати на проїзд не підтверджені документально, позаяк останнім не надано доказів понесення витрат на проїзд в заявленому до стягнення розмірі (1260,00 грн), а відтак вимога задоволенню не підлягає.
В обґрунтування позовної вимоги про відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілий (цивільний позивач) зазначає, що під час лікування він втратив можливість основного заробітку на період 4 місяці, тому просить стягнути з обвинуваченого (цивільного відповідача) середній заробіток у сумі 80 509 грн, розрахований виходячи з середнього заробітку за 4 місяці, з січня по квітень 2024 року.
Відповідно до абзацу другого ч.1 ст.1197 ЦК України середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров я.
Як слідує з матеріалів цивільного позову потерпілий ОСОБА_5 станом на 28.05.2024 працював черговим по залізничній станції у Відокремленому структурному підрозділі Помічнянська дистанція копії № 12 Одеської залізниці.
Медичною документацією та довідкою КПП «Помічнянська МЛ» № 4798 від 27.09.2024 підтверджено періоди тимчасової втрати працездатності, а саме з 28.05.2024 по 27.09.2024, а всього - 122 дні.
При цьому суд зважає, що потерпілим (цивільним позивачем) не вірно визначено період розрахунку, адже проведено розрахунок за період, що не відповідає положенням ч. 1 ст. 1197 ЦК України, а саме за 4 (чотири) місяці та не враховано місяць роботи, що передував ушкодженню здоров`я.
Поряд з цим суд зважає, що наявними матеріалами цивільного позову та поясненнями самого потерпілого (цивільного позивача) доведено, що останній в період з 29.05.2024 по 27.09.2024 перебував на лікарняному. Отже потерпілому (цивільному позивачу), відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», підлягала виплата у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності від відповідного фонду соціального страхування. Про здійснення такої виплати потерпілий (цивільний позивач) суду не повідомив, при цьому і не спростував її. Відтак потерпілий (цивільний позивач) просить за один і той же період непрацездатності двічі відшкодувати не отримані доходи.
З урахуванням наведеного, у його сукупності, потерпілим (цивільним позивачем) обґрунтовано та документально підтверджено розмір матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням в сумі 6 353,00 грн.
Решта розміру матеріальної шкоди потерпілим (цивільним позивачем) не доведено та не підтверджено первинними документами, що виключає правові підстави їх задоволення.
Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно ст.23 ЦК України моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до п.9 ПП ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру й обсягу заподіяних позивачеві моральних чи фізичних страждань, наявності інших негативних наслідків, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
В іншій частині заявлених позовних вимог щодо відшкодування потерпілому ОСОБА_5 моральної шкоди слід відмовити у зв`язку з необгрунтованістю.
Процесуальні витрати відсутні.
Питання про речові докази слід вирішити відповідно до правил ст.100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 17, 100, 124, 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, ст. 62, ст. 63 Конституції України, ст. 5, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (зі змінами та доповненнями внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, Протоколом № 14 від 13.05.2004 року), суд,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки.
На підставі пунктів 1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
медичну картку амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка знаходиться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_5 , залишити потерпілому після набрання вироком законної сили;
автомобільNisan Micra GL реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути власнику або законному користувачу.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в розмірі 188122,00 грн, завданої у зв`язку із вчиненням останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України - задовольнити частково.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Рівне Новоукраїнського району Кіровоградської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця роз`їзд Висоцьке Новоукраїнського району Кіровоградської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 - 6 353 (шість тисяч триста п`ятдесят три) грн. 00 коп. матеріальної шкоди та 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди.
В решті вимог цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 відмовити.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження та може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Добровеличківський районний суд Кіровоградської області.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_7