Справа № 938/820/23
Провадження № 11-кп/4808/103/25
Категорія ч.2 ст.307 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку матеріали кримінального провадження №0000071 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селище Верховина, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 25 липня 2023 року. Зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу - тримання під вартою із визначенням розміру застави ОСОБА_8 залишено без змін до дня набрання даним вироком законної сили, з утриманням у Державній установі "Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)".

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив незаконне придбання, зберігання з метою збуту та незаконний збут наркотичних засобів, повторно.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.1 ст.311, ч.1 ст.317 КК України, за невстановлених досудовим слідством обставин у не встановлений час та місці, повторно, з метою особистого незаконного збагачення, керуючись злочинним умислом, спрямованим на незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут наркотичних засобів, придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено - бупренорфін, який у подальшому зберігав при собі з метою збуту. В подальшому, 21.07.2023 року близько 19.00 год. перебуваючи на території господарства за місцем свого проживання, що розміщене по АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 , повторно збув за грошову винагороду в сумі 1500 грн, ОСОБА_10 , дві таблетки під назвою «SUBITEX», які у відповідності до висновку експерта містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено - бупренорфін в загальній кількості 0,0160 грама.

Окрім цього, ОСОБА_8 не припиняючи своїх злочинних дій, будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.1 ст.311, ч.1 ст.317 КК України, за невстановлених досудовим слідством обставин у не встановлений час та місці, повторно, з метою особистого незаконного збагачення, керуючись злочинним умислом, спрямованим на незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут наркотичних засобів, придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено - бупренорфін, який у подальшому зберігав при собі з метою збуту. 25.07.2023 року близько 12:30 год., ОСОБА_8 перебуваючи на території господарства за місцем свого проживання, що розміщене по АДРЕСА_1 , повторно, незаконно збув за грошову винагороду в сумі 3 000 грн. ОСОБА_10 чотири таблетки під назвою «SUBITEX», які у відповідності до висновку експерта містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено - бупренорфін в загальній кількості 0,0319 грама.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу. Просить вирок Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2024 року змінити у частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, а саме перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 307 КК України.

Сторона захисту вважає вирок суду в частині призначеного покарання необґрунтованим та невмотивованим. Зокрема зауважує, що ОСОБА_8 під час досудового слідства та в судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, активно сприяв у слідстві, щиро розкаявся. Крім того, просить врахувати те, що обвинувачений за віком набув ряд захворювань а також отримав травму, перебуваючи в УВП №12, у зв`язку з чим стан його здоров`я погіршився. При цьому, ОСОБА_8 бажає змінити своє ставлення до життя, зокрема, працевлаштуватись, створити власну сім`ю та виховувати дітей, а визначений строк ув`язнення є довготривалим та позбавляє його надії на створення сім`ї. За вказаних обставин, вважає, що є можливість призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, що буде достатнім для його виправлення. Водночас, вважає, що суд першої інстанції не навів належних доводів щодо відсутності правових підстав для застосування положень ст. 69 КК України та не вказав які обставини свідчать про неможливість такого застосування.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, просив вирок суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно фактичні обставини вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, доведеність його вини та кваліфікація дій за ч.2 ст. 307 КК України у поданих апеляційних скаргах не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 вказує на незаконність вироку суду в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання і вважає його несправедливим через суворість.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального Закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі, а висновки суду належним чином мотивовані.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що обвинувачений не працевлаштований, неодружений, дітей немає, проживає один, за місцем проживання характеризується посередньо, на психіатричному обліку не перебуває, перебуває на наркологічному обліку, його задовільний стан здоров`я, а також наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставинами, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

З урахуванням всіх вказаних обставин в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у мінімальних межах санкції ч.2 ст.307 КК України - у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного обвинуваченому покарання, враховуючи наведені дані про його особу та конкретні обставини провадження.

Таким чином, обставини на які посилається сторона захисту в обґрунтування доводів щодо несправедливості призначеного судом покарання, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи сторони захисту про можливість призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання на підставі ч. 1 ст. 69 КК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у справі № 629/2739/18 від 03.02.2021 року, відповідно до якої частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду, у виключних випадках, призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто такі обставини або сукупність обставин мають одночасно відповідати двом умовам: вони визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2статті 66 КК та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при призначенні покарання необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено на забезпечення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення злочинів іншими особами.

Колегія суддів вважає, що встановлені судом першої інстанції обставини, які пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного, конкретних обставин кримінального провадження, не свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину і не дають правових підстав для застосування ч. 1 ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника щодо суворості призначеного покарання та необхідності його пом`якшення, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування вироку, при апеляційному розгляді не встановлено.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5