ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/165/25 Справа № 712/3567/25 Категорія: ст. 179, 183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючоїОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря учасники справи: прокурор підозрюваний захисникОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора Черкаської окружної прокуратури на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ляховци, Малоритського району, Брестської області, Білорусь, громадянин України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, є інвалідом 2 групи, працюючого директором ТОВ «Форамед», раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України,

в с т а н о в и в:

Прокурор Черкаської окружної прокуратури звернувся до суду із клопотанням про обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2025 року клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 залишено без задоволення.

Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 зобов`язання:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом;

- не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- заборонити спілкування із свідками та потерпілим у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала суду мотивована тим, що підозрюваний має постійне місце реєстрації та проживання, має постійне місце роботи, характеризується виключно позитивно, має стійкі соціальні зв`язки, одружений та має на утриманні неповнолітню дитину, є інвалідом 2 групи, з урахуванням того, що досудовим розслідуванням не встановлено нових даних, за допомогою яких би обґрунтовувалася неможливість запобігання зазначеним ризикам будь-яким із передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177КПК України, тому за таких обставин суд прийшов до висновку, що підозрюваний ОСОБА_7 не потребує ізоляції від суспільства та є можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме особистого зобов`язання.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, просить її задовольнити, ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.03.2025 року скасувати, та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В апеляційній скарзі вказує, що ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , будучи об`єднаними умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном шляхом зловживанням службовою особою своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах, діючи з корисливих мотивів, протягом березня-серпня 2023 року, перебуваючи в м. Черкаси, більш точний час та місце в ході досудового розслідування не встановлено, заволодів бюджетними коштами на загальну суму 911622,63 грн., що більш ніж у 679 разів перевищує неоподаткований мінімуму доходів громадян, установлений на 2023 рік, та відповідно до п. 4 примітки до ст. 185 КК України є особливо великими розмірами, чим спричинив матеріальної шкоди КНП «Перша Черкаська міська лікарня» та місцевому бюджету на вищевказану суму.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, що зазначені в п.п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

підозрюваний ОСОБА_7 має стійкі професійні та особисті зв`язки, які може використати для незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, зокрема, на службових осіб КНП «Перша Черкаська міська лікарня» шляхом підкупу, вмовляння та/або застосування погроз, що перешкоджатиме об`єктивному розслідуванню кримінального провадження;

враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 є підстави вважати, що останній перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності;

також при вирішенні питання про обрання міри запобіжного заходу слід врахувати розмір істотної шкоди, у завданні якої підозрюється особа. ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється в організації заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах.

Вищевикладене свідчить про неможливість запобігання наявним ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Прокурор вважає, що ухвала про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання є незаконною та підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження.

Слідчим суддею не надано належної оцінки тим фактам, що ОСОБА_7 проживає в іншому населеному пункті ніж знаходиться орган досудового розслідування, має реальну можливість вчиняти тиск чи іншим чином незаконно впливати на свідків, для уникнення кримінальної відповідальності.

Також не взято до уваги той факт, що ОСОБА_7 підозрюється у корупційному злочині, а саме заволодінні чужим майном, в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах, а тому наявний ризик зокрема самостійно або за допомогою третіх осіб впливати на свідків та експертів з метою зміни їх показів.

Також сторона обвинувачення вважає за доцільне, з урахуванням ч.ч. 4. 5 ст. 182 та ч. 3 ст. 183 КПК України визначити підозрюваному заставу, яка буде достатнім стимулюючим засобом до запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, відповідно призначити заставу в розмір завданої кримінальним правопорушенням шкоди, а саме в розмірі 911 622,63 грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки застава в меншому розмірі не здатна забезпечити виконання особою покладених на неї обов`язків.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми обрання запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Водночас, при здійсненні апеляційного перегляду колегія суддів керується Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477 від 23.02.2006 року, ст. 2, 17 якого передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як обов`язкове джерело права. Основним джерелом правозастосовної діяльності ЄСПЛ є Конвенція «Про захист прав людини та основоположних свобод», якою на міжнародному рівні закріплені головні принципи права на свободу та особисту недоторканість, за яким особа може бути позбавлена свободи виключно на підставах передбачених законом, права на справедливий публічний розгляд справи незалежним та безстороннім судом, права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Таким чином, норми Конституції України, національного законодавства, в тому числі і кримінально процесуального законодавства мають узгоджуватися з нормами Конвенції та рішеннями ЄСПЛ.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000045 від 17.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 4, 5 ст. 191 КК України.

18.03.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України в організації заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, яке передбачене ч. 5 ст. 191 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого санкцією статті передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст.131 КПК України, застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 зазначеної статті.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Термін «обґрунтована підозра», згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

Аналіз змісту наданих органом досудового розслідування до матеріалів клопотання та досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності та з огляду на їх вагомість та взаємозв`язок, дають достатньо підстав вважати, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України.

Обґрунтованість оголошеної ОСОБА_7 підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Апеляційний суд зазначає, що розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу, суд повинен враховувати вимоги п.п. 3,4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Підставою для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатньо підстав вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також дії передбачені п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а зокрема: може незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні.

Метою для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу є забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків. Ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається орган досудового розслідування знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчим суддею в достатній мірі встановлено підстави для відмови в обранні ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Такий запобіжний захід, на переконання апеляційного суду, є занадто суворим та таким, що не відповідає ступеню ризиків у даному кримінальному провадженні.

Тільки те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке за ступенем тяжкості належать до категорії особливо тяжких злочинів, не дає підстав для застосування до першого такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Будь-яких доказів неналежної процесуальної поведінки підозрюваного за час досудового розслідування стороною обвинувачення апеляційному суду також не надано.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання, працює, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, є інвалідом 2 групи, характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, що свідчить про його міцні соціальні зв`язки.

Також з часу оголошення ОСОБА_7 про підозру, 18 березня 2025 року, не встановлено жодного факту порушення ним своїх процесуальних обов`язків. Будь-яких доказів неналежної процесуальної поведінки підозрюваного за час досудового розслідування стороною обвинувачення апеляційному суду також не надано.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що у даному випадку прокурором хоч і доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, проте зазначені у клопотанні доводи не дають підстав вважати, що належну поведінку ОСОБА_7 неможливо забезпечити шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Положення ст.179 КПК України регламентують, що особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Оскільки протягом апеляційного розгляду не було обґрунтовано прокурором наявність виняткових обставин, які дають можливість для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що забезпечити належну поведінку останнього можливо шляхом застосування до нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Такий запобіжний захід, на думку суду апеляційної інстанції, здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

За таких обставин, зазначені в апеляційній скарзі підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, апеляційним судом не встановлено.

Законних підстав для скасування ухвали слідчого судді за викладених в апеляційній скарзі доводів, апеляційний суд не вбачає, а відмова в застосуванні щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, на думку колегії суддів, відповідає нормам кримінального процесуального законодавства та позиції Європейського суду з прав людини.

Керуючись ст.ст. 179, 183, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Черкаської окружної прокуратури залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 березня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді