КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали судового провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 02 грудня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, строком на 60 діб, тобто до 30 січня 2025 року включно,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 02 грудня 2024 року клопотання прокурора задоволено та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, строком на 60 діб, тобто до 30 січня 2025 року включно.

Цією ж ухвалою, в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 від 02 грудня 2024 року про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, відмовлено.

Рішення суду мотивовано наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, тим, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить дотримання обвинуваченими процесуальних обов`язків під час судового розгляду.

Тому, зважаючи на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні ряду злочинів, в тому числі за ч. 3 ст. 307 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, при цьому, обвинувачені не мають достатньо міцних соціальних зв`язків, не працюють та суспільно корисною працею не займаються, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для визначення обвинуваченим альтернативних запобіжних заходів.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 02 грудня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту або визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та вважає, що зазначені в ухвалі ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відсутні.

Зокрема, поведінка ОСОБА_6 свідчить про відсутність ризику переховування від суду, оскільки під час затримання та проведення обшуку, він жодним чином не чинив опір працівникам правоохоронних органів, також обвинувачений має постійне місце проживання.

Апелянт вказує на необґрунтованість ризику знищення, приховування або спотворення речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки всі речові докази були вилучені під час обшуку та перебувають у відповідних органах.

Окрім того, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження вчинення, у якому підозрюється обвинувачений є не доведеним, оскільки ОСОБА_6 раніше не судимий та ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності, що дає підстави вважати ризик вчинення іншого злочину не доведеним.

Звертає увагу на необґрунтованість ризику впливу на учасників кримінального провадження, оскільки вони вже допитані та жодного разу не скаржилися щодо впливу на них з боку обвинуваченого.

Окрім того, ОСОБА_6 не має необхідності перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки він зацікавлений в найшвидшому розгляді справи.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_6 має місце реєстрації та проживання, міцні соціальні зв`язки та позитивні характеристики.

При цьому, захисник вказує, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обґрунтуванням застосування тримання під вартою.

На підставі викладено, захисник вважає, що до ОСОБА_6 можливо застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту або визначити помірний розмір застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 02 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 та обрати інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, або визначити розмір застави, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та такою, що постановлена без повного з`ясування всіх обставин справи, всупереч вимогам КПК України та практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, в клопотанні прокурора та в оскаржуваній ухвалі суду відсутнє обґрунтування щодо намірів чи реальних дій обвинуваченого ОСОБА_8 , які були спрямовані на переховування від слідства чи суду. Так, під час проведення досудового розслідування та участі у слідчих діях обвинувачений ОСОБА_8 не вживав жодних заходів, щоб переховуватись від органів слідства чи суду.

Вказує на відсутність документально підтверджених фактів незаконного впливу ОСОБА_8 на учасників кримінального провадження.

Звертає увагу, що ОСОБА_8 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки та позитивні характеристики.

Апелянт вважає, що поведінка ОСОБА_8 вказує на відсутність підстав вважати, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а стороною обвинувачення протилежного не наведено.

На думку сторони захисту, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, прокурором не доведені, а тому є всі правові підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, або визначення йому застави у відповідному розмірі, що в свою чергу здатне забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційних скарг захисників на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснено без участі сторін кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю клопотання про розгляд справи за участю сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений в ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2024 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Зокрема, суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.

Наведені в ухвалі ризики щодо можливості обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 переховуватися від органів досудового слідства та суду, незаконно впливати на свідків, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення ґрунтуються на досліджених у суді матеріалах кримінального провадження, оскільки обвинувачуються у вчиненні ряду злочинів, в тому числі за ч. 3 ст. 307 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченим в разі визнання їх винними, а також з огляду на характер та обставини пред`явленого обвинувачення було вчинено ними у складі злочинної організації; а також те, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, докази судом на даний час в повному обсязі не досліджені.

Окрім того, суд врахував, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 не мають достатньо міцних соціальних зв`язків, не працюють та суспільно корисною працею не займаються.

Що стосується доводів захисників про те, що немає жодних підстав стверджувати про наявність ризику переховування обвинувачених від правосуддя, то вони є безпідставними, оскільки тяжкість покарання, що загрожує кожному із обвинувачених у разі визнання їх винними у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вони обвинувачуються, у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик переховування ОСОБА_6 та ОСОБА_8 органів досудового слідства та суду.

Ризик незаконного впливу на свідків а також інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, врахований судом з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання судом показань та стадію судового розгляду кримінального провадження.

Посилання захисника ОСОБА_5 на те, що у клопотанні прокурора відсутні докази, які б вказували на наявність ризику, що ОСОБА_6 матиме можливість знищити, приховувати або спотворювати речі чи документи, які мають значення для вставлення обставин кримінального правопорушення, не може бути взятим до уваги, оскільки такий ризик судом не враховувався.

Доводи захисників про те, що судом не враховано наявність у обвинувачених постійного місця проживання в Україні, усталеного способу життя, що свідчить про міцність соціальних зв`язків, є безпідставними, оскільки такі обставини не нівелюють встановлених ризиків.

Посилання захисників на те, що судом безпідставно не розглянуто можливості застосування альтернативного запобіжного заходу є неспроможними, позаяк суд розглянув питання про можливість застосування до обвинувачених таких альтернативних заходів, як домашній арешт, проте не знайшов для цього підстав, оскільки запобіжні заходи, не пов`язані з позбавленням волі, не будуть достатніми для запобігання зазначеним ризикам.

Зокрема, в оскаржуваній ухвалі суду мститься висновок про неможливість застосування цілодобового арешту до обвинувачених, з посиланням не на відсутність даних, які б вказували на зменшення ризиків, які є підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Щодо доводів апеляцій захисників про можливість застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді застави, то таке твердження є безпідставним, оскільки суд обґрунтовано не визначив альтернативний вид запобіжного заходу у виді застави, з посиланням на п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України та врахуванням того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Посилання захисників на те, що згідно з практикою ЄСПЛ, сама по собі тяжкість обвинувачення не може бути підставою для тримання під вартою і суд також зобов`язаний перевірити можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, є неспроможними, оскільки суд, окрім покарання, яке може загрожувати кожному обвинуваченому, у разі визнання винуватим у вчиненні ряду злочинів, врахував й інші ризики, які існують з огляду на стадію судового розгляду.

Окрім того, на думку колегії суддів, прийняте судове рішення суду першої інстанції не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, колегія суддів, вважаючи законною і обґрунтованою ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 02 грудня 2024 року про продовження ОСОБА_6 та ОСОБА_8 строку тримання під вартою, не убачає підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст. 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 02 грудня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, строком на 60 діб, тобто до 30 січня 2025 року включно, залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 757/27547/24-к

Провадження № 11-кп/824/2631/2025

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9

Доповідач ОСОБА_1