Провадження № 1-кп/466/440/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2025 року Шевченківський районний суд м.Львова

у складі : головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження №0001263 від 30.08.2024 р. про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, відповідно до ст.89 КК вважається раніше несудимим, останнє відоме місце проживання АДРЕСА_1 , реєстрація відсутня ,

за ч.5 ст.185 КК України,

у с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_4 28.08.2024 р. біля 17.40 год. , перебуваючи у приміщенні загального коридору будинку №362 на вул. Шевченка у м.Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, який введено Указом Президента України від 24.02.2022р. №64, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_6 - електричний самокат марки «АОУО» вартістю 9 816, 65 грн. ,яким в подальшому розпорядився на власний розсуд., чим спричинив потерпілій майнової шкоди.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений вину свою у учиненні кримінального правопорушення визнав повністю та суду пояснив, що 28.08.2024 р. вживав спиртні напої, випадково опинився у будинку №362 на вул. Шевченка, зауважив електричний самокат і вирішив його викрасти, щоб продати і виручити кошти для власних потреб. Викрав самокат, виніс його з будинку і здав його у ломбард, вирученими коштами розпорядився на власний роз суд. У вчиненому щиро розкаюється, просить не позбавляти його волі.

Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, розяснивши всім учасникам судового провадження правові наслідки ч.3 ст. 349 КПК України та отримавши на це їх згоду, визнав недоцільним дослідження інших доказів у справі.

З огляду на наведене, суд дійшов переконання, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміноване, доведена повністю. Кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.4 ст.185 КК України суд вважає вірною, оскільки обвинувачений вчинив таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану.

Обставини, які відповідно до вимог ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність матеріальних претензій потерпілої.

Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого відсутні.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №1588 від 12.11.2024 р. ОСОБА_4 психічним захворюванням не страждає, виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголем із синдромом залежності, на момент скоєння злочину міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У той же час згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

У справі №205/7091/16-к від 17.10.2019 ВС розтлумачив судову дискрецію у кримінальному судочинстві та звернув увагу на міжнародно-правове регулювання зазначеного інституту. Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких воно вчинено, погашення попередньої судимості та вважає, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Застосування відносно обвинуваченого ст.75 КК України, як було запропоновано стороною обвинувачення та захисту , суд вважає у даному випадку недоцільним ,зважаючи на соціальний статус обвинуваченого, відсутність у нього постійного місця проживання та реєстрації, а також неявок в суд для обрання йому запобіжного заходу під час досудового розслідування.

Суд із врахуванням пом`якшуючих вину обставин як то: визнання вини, сприяння слідству, відсутність претензій з боку потерпілої, вважає за можливе застосувати ст. 69 КК України обрання покарання нижче нижчої межі, визначеної санкцією ч.4 ст.185 КК України.

Запобіжний захід слід залишити попередньо обраний тримання під вартою.

Речовий доказ - відеозапис з камер спостереження «Безпечна Львівщина» - суд вважає за необхідне залишити при матеріалах кримінального провадження.

Окрім цього з обвинуваченого ОСОБА_4 слід стягнути витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи № 4287/24 від 09.09.2024 р. в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України.

Обрати покарання ОСОБА_4 за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 /одного / року позбавлення волі.

Запобіжний захід залишити попередньо обраний тримання під вартою.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання з 05 .11.2024 р.

Речовий доказ - відеозапис з камер спостереження «Безпечна Львівщина» - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи № 4287/24 від 09.09.2024 р. в розмірі 320 /триста двадцять/ грн.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Суддя ОСОБА_1