Провадження № 1-кс/202/160/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого відділу РЗЗС СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця республіки Вірменія, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 189 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчий слідчого відділу РЗЗС СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 за погодженням із прокурором ОСОБА_7 звернувся з клопотанням, в якому просить продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 в межах строку досудового розслідування, без права внесення застави.

Клопотання слідчого обґрунтовано тим, що відділом розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СУ ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000474 від 16.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на початку вересня 2024 року у потерпілої ОСОБА_8 , виник штучний конфлікт майнового характеру з ОСОБА_6 , нібито потерпіла повинна була надати грошові кошти останньому. В свою чергу ОСОБА_6 здійснював психологічний тиск та погрожував застосуванням насильства відносно потерпілої, так як остання не визнавала виниклі зобов`язання перед ОСОБА_6 та не мала наміру на їх виконання.

Так, в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 10 жовтня 2024 року у ОСОБА_6 виник злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом Audi A5, чорного кольору, д.н.з НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , 2021 року випуску, котрий на праві власності належить потерпілій ОСОБА_8 , а саме вчинене за попередньою змовою групою осіб. З метою реалізації злочинного умислу ОСОБА_6 залучив до вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 , на що останній надав свою згоду, тим самим вступив в злочинну змову з ОСОБА_6 , спрямовану на незаконне заволодіння транспортним засобом та останні розподілили між собою ролі з метою вчинення кримінального правопорушення.

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинений за попередньою змовою групою осіб, в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 10 жовтня 2024 року, ОСОБА_9 згідно відведеної йому ролі, виконуючи вказівку співучасника злочину ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , підійшов до потерпілої ОСОБА_8 за допомогою психологічного тиску (насилля), діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, не маючи на нього ані дійсного, ані передбачуваного права на користування і керування даним автомобілем, всупереч волі власника, усвідомлюючи протиправність своїх дій забрав у потерпілої ОСОБА_8 ключи від належного їй автомобіля.

Продовжуючи свій спільний злочинний умисел ОСОБА_9 передав ключі від зазначеного автомобіля співучаснику злочину ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 діючи умисно, всупереч волі власника вилучили автомобіль потерпілої, котрий перебував за адресою: м. Дніпро, вул. Генерала Пушкіна біля буд. 1, тим самим незаконно заволоділи транспортним засобом, а саме: автомобілем марки Audi A5, чорного кольору, д.н.з НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , 2021 року випуску.

Після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , пересуваючись на викраденому транспортному засобі з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, тим самим, своїми умисними злочинними діями спричинили потерпілій майнову шкоду, що у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що Указом Президента України № 66/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, на всій території України введено воєнний стан, який в подальшому був неодноразово продовжений та діє по теперішній час.

ОСОБА_6 та ОСОБА_9 діючи за попередньою змовою групою осіб, не зупинившись на досягнутому, знаходячись в невстановленому місці, переслідуючи корисливий мотив, направлений на отримання незаконного прибутку та швидкого збагачення, достовірно знаючи, що на території України Указами Президента введено та в теперішній час діє воєнний стан, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер діяння, вирішили збагатитись за рахунок вчинення злочинів, а саме вчинення вимагання від особи передачі майна.

Так, ОСОБА_6 в ході спілкування через телефонний зв`язок продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на вимагання передачі чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, переслідуючи корисливий мотив, достовірно знаючи, що на території України Указом Президента введено та по теперішній час діє воєнний стан, погрожуючи застосуванням насилля висловив протиправну вимогу ОСОБА_8 про передачу йому грошових коштів в розмірі 180 000 доларів США, в якості сплати за неіснуючий борг.

На що ОСОБА_8 відповіла, що ніяких грошових коштів в борг у ОСОБА_6 , або інших осіб, вона не брала, жодних зобов`язань перед ними не має, і тому відмовилась від передачі ОСОБА_6 грошових коштів.

Почувши вказану відмову, ОСОБА_6 продовжуючи реалізацію умислу, направленого на вимагання передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілою, діючи за попередньою змовою групою осіб, надав вказівку співучаснику злочину ОСОБА_9 забрати документи на автомобіль потерпілої, а саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки Audi A5, чорного кольору, д.н.з НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , 2021 року випуску, з метою подальшої її перереєстрації на невстановлених осіб тим самим отримавши від цього незаконний прибуток.

В свою чергу, ОСОБА_9 23.10.2024 знаходячись в невстановленому місці виконуючи вказівку ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, направленого на вимагання передачі чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, переслідуючи корисливий мотив, достовірно знаючи, що на території України Указом Президента введено та по теперішній час діє воєнний стан, в телефонній розмові погрожуючи застосуванням насилля висловив протиправну вимогу ОСОБА_8 про передачу йому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки Audi A5, чорного кольору, д.н.з НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , 2021 року випуску.

На що ОСОБА_8 відповіла, що нібито не може знайти документи на автомобіль та повторила, що жодних зобов`язань перед ними не має, і тому відмовилась від передачі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Крім того, наступного дня 24.10.2024 ОСОБА_9 продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, здійснюючи психологічний тиск на потерпілу, приїздивши до неї під будинок за адресою: АДРЕСА_3 , повторно висунув вимогу передачі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на що ОСОБА_8 відмовила під вигаданим приводом, що нібито не знайшла документи.

Цього ж дня, ОСОБА_6 продовжуючи реалізацію спільного умислу, направленого на вимагання передачі чужого майна, діючи з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, спілкуючись в телефонній розмові повторно висловив протиправну вимогу ОСОБА_8 про передачу грошових коштів в розмірі 180 000 доларів США в якості оплати за неіснуючий борг, одночасно з цим здійснюючи психологічний тиск (насилля) над потерпілою з метою залякування останньої та доведення спільного злочинного умислу до кінця, що полягало в отриманні грошових коштів неіснуючого боргу.

Почувши чергову відмову від слати неіснуючого боргу ОСОБА_6 продовжуючи реалізацію умислу, направленого на вимагання передачі чужого майна, діючи з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, спілкуючись в телефонній розмові повторно висловив протиправну вимогу ОСОБА_8 , щодо перереєстрації належного її автомобіля марки Audi A5, чорного кольору, д.н.з НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , 2021 року випуску, котрий на той час знаходився в невстановленому місці та під контролем ОСОБА_6 та ОСОБА_9

12.11.2024 року під час проведення огляду за адресою: АДРЕСА_4 , за участі власника будинку ОСОБА_10 , в гаражному приміщенні виявлено та вилучено автомобіль марки Audi A5, чорного кольору, д.н.з НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , 2021 року випуску та на цьому злочинна діяльність ОСОБА_6 та ОСОБА_9 була припинена працівниками поліції.

12.11.2024 ОСОБА_6 , ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

14.11.2024 ОСОБА_6 , ОСОБА_9 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 189 КК України.

18.11.2024 ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16.01.2025, без визначення розміру застави.

Слідчий вважає, що залишаються наявними ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК України, отже ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати, у зв`язку з чим просив продовжити строк тримання підозрюваного під вартою, без права внесення застави.

В судовому засіданні прокурор клопотання слідчого підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, оскільки ризики є наявними та не зменшилися.

Захисник заперечив проти задоволення клопотання, вважаючи що підозра є необґрунтованою, а ризики, на які посилається слідчий та прокурор недоведені, оскільки окрім заяв та допитів потерпілої, а також протоколів впізнання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 по фотознімкам, інших будь-яких вагомих доказів стороною обвинувачення не надано.

Крім того, навіть у разі наявності ризиків їх запобігання можливе шляхом застосування іншого, більш м?якого запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі або заставою.

Вважає, що автоматичне застосування положень абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України буде суперечити ст. 29 Конституції України в контексті рішення Конституційного Суду України № 7-р від 25.06.2019 року, тримання підозрюваного під вартою не відповідає публічному інтересу який би превалював над правом підзахисного, вина якого наразі не доведена, на свободу та особисту недоторканість та інтересам судового провадження та не переслідує легітимну мету

Вважає можливим застосувати до підозрюваного більш м`який вид запобіжного заходу, у зв`язку з чим просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту чи застави.

Підозрюваний підтримав свого захисника, заперечуючи проти задоволення клопотання.

Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню за наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що відділом розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СУ ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000474 від 16.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 190 КК України, в якому 14.11.2024 ОСОБА_6 , ОСОБА_9 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 189 КК України.

18.11.2024 слідчим суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська відносно підозрюваного ОСОБА_6 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави, строком до 16.01.2025 року включно.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08.01.2025 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000474 від 16.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 190 КК України продовжено до 4 місяців, до 12 березня 2025 року.

При вирішенні питання про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, слідчий суддя виходить із того, що відповідно до статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Статтею 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з частиною 3 статті 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, слідчим суддею встановлено доведеність прокурором наявності ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, про наявність ризику переховуватись від органів досудового розслідування, свідчить тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 289, ч. 4 ст.189 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких та особливо злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість можливого покарання у разі визнання вини підозрюваного, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання.

Слідчий суддя вважає наявним й ризики, передбачені п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, про існування яких свідчать встановлені обставини кримінальних правопорушень у вчиненні яких ОСОБА_6 повідомлено про підозру, а також те, що підозрюваному відомі особисті дані потерпілої, відносно якої, як встановлено органом досудового розслідування, було здійснено кримінальне правопорушення із погрозами насильства, у зв`язку з чим підозрюваний може вчинити спроби незаконного впливу на неї чи свідків, а також продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Таким чином, на переконання слідчого судді встановлені при застосуванні запобіжного заходу ризики які виправдовують тримання ОСОБА_6 під вартою не зменшилися.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання доцільності застосування до підозрюваного ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про обґрунтованість підозри пред`явленої йому у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 189 КК України; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному; наявність ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України; дані про його особу: вік, стан його здоров`я, наявність стійких соціальних зв`язків.

Крім того, згідно вимог ч.3 ст. 199 КПК України, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведено неможливість завершення досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, оскільки органу досудового розслідування ще необхідно провести та завершити наступні процесуальні дії, зокрема встановити та допитати в якості свідків осіб, яким може бути відома інформація, з приводу обставин вчинення злочинів; після проведення оглядів комп`ютерної техніки, та мобільних телефонів, вилучених під час проведення обшуків, вирішити питання щодо доцільності призначення комп`ютерно-технічних експертиз; після проведення оглядів мобільних телефонів, які були вилучені під час проведення обшуків за місцем мешкання та роботи підозрюваних, звернутись до суду з клопотанням про отримання дозволу на проведення тимчасового доступу до документів, які містять охоронювану законом таємницю, які перебувають у володінні операторів мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», ПрАТ «ВФ Україна» та ТОВ «Лайфселл» щодо встановлених абонентських номерів та мобільних телефонів; направити доручення до УОТЗ ГУНП в Дніпропетровській області з метою встановлення фактів з`єднань по мобільних телефонах, якими користувались підозрювані та інші особи, які можуть бути причетними до злочинів; вирішити питання, щодо передачі майна підозрюваних, в тому числі автомобілів, які визнано речовими доказами, та яке підпадає під критерії спеціальної конфіскації, в управління Агентству з розшуку та менеджменту активів; здійснити заходи щодо скасування грифу секретності з документів, які стали підставою (ухвали, постанови) для проведення негласних слідчих (розшукових) дій, проведених під час досудового розслідування (ускладнено великою кількістю проведених НСРД); провести огляд та аналіз отриманих матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій та надати належну правову оцінку діям осіб, які були на них зафіксовано, в тому числі на предмет можливих інших епізодів злочинної діяльності підозрюваних, а також встановлення інших учасників; отримати висновок експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи; отримати висновок експерта за результатами проведення судово-трасологічної експертизи (дактилоскопічне дослідження); отримати висновок експерта за результатами проведення судово транспортно-товарознавчої експертизи; отримати висновок експерта за результатами проведення судової комп`ютерно-технічної експертизи; завершити проведення інших судових експертиз в яких виникне необхідність; отримати зразки голосу та мовлення підозрюваних, для призначення судових експертиз аудіо-записів; після отримання зразків голосу та мовлення підозрюваних, призначити 2 судові експертизи аудіо-записів матеріалів, отриманих під час проведення негласних слідчих розшукових дій; отримати дозвіл на проведення тимчасового доступу до речей та документів котрі перебувають у володінні Комунального підприємства «Дніпропетровська Багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради», з метою вилучення оригіналів медичної карти стаціонарного хворого та медичної карти амбулаторного хворого, інших документів на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зібрати характеризуючи матеріал відносно підозрюваного ОСОБА_9 з метою проведення судово-психіатричної експертизи; призначити судово-психіатричну експертизу відносно підозрюваного ОСОБА_9 ; допитати в якості підозрюваних ОСОБА_6 та ОСОБА_9 ; провести слідчий експеримент за участі потерпілої ОСОБА_8 ; завершити проведення оглядів речей і документів, які були вилучені під час проведення обшуків, що ускладнено великою кількістю проведених обшуків, та вилучених об`єктів дослідження; за результатами проведених судових експертиз та слідчих дій, в тому числі негласних слідчих розшукових дій, визначити наявність підстав для повідомлення про підозру іншим учасникам кримінального провадження, чи вирішення питання про зміну повідомленої підозри; провести інші слідчі (розшукові) дії, необхідність у проведенні яких виникне під час проведення досудового розслідування.

Щодо доводів сторони захисту про необґрунтованість підозри, суд зазначає, що на даній стадії кримінального провадження судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, зібраних органом досудового розслідування, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, яка відображена у п. 175 рішення від 21.04.2011 р. у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 р., «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 р.).

Застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя вважає недоцільним з огляду встановлені обставини кримінального провадження та наявні ризики.

З огляду на вказане, слідчий суддя вважає, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які враховувалися при обранні запобіжного заходу на даний час не відпали і продовжують існувати, що унеможливлює зміну існуючого наразі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов до переконання, що наявні ризики виправдовують подальше тримання ОСОБА_6 під вартою, оскільки саме цей вид запобіжного заходу є необхідним та єдиним достатнім для попередження існуючих ризиків, а завершення досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою є неможливим з об`єктивних причин, у зв`язку з чим вважає, що клопотання в цій частині підлягає задоволенню.

В той же час, обираючи 18.11.2024 відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею, відповідно п.1 ч.4 ст. 183 КПК України визнано недоцільним визначення розміру застави.

Вирішуючи питання продовження строку тримання підозрюваного під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України на час розгляду клопотання, слідчий суддя прийшов до наступного.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

У відповідності до положень ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього ж Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

В той же час, Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях вказував на те, що обґрунтовуючи неможливість обрання інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, суд повинен послатися на ті чи інші конкретні обставини, як цього вимагає пункт 3 статті 5 Конвенції. (рішення у справі «Осипенко проти України»)

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76).

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

Враховуючи вказану практику ЄСПЛ, ст. 183 КПК України, яка наділяє слідчого суддю дискреційними повноваженнями щодо питання стосовно застави та зобов`язує слідчого суддю визначити розмір застави застосовуючи чи продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також беручи до уваги, що в даному кримінальному провадженні наразі вже проведено значну кількість слідчих дій, враховуючи особу підозрюваного, встановлені обставини кримінального правопорушення, наявність ризиків, які продовжують існувати, суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування доцільно визначити заставу.

Згідно ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого підозрюваному злочину, обставини їх вчинення, майновий стан підозрюваного, суспільний інтерес, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, слідчий суддя вважає, що застава у межах 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який визначено на підставі ч. 5 ст. 182 КПК України, здатна забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, є достатньою та необхідною для запобігання визначених судом ризиків та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та не є непомірною для підозрюваного.

Керуючись ст.ст. 177- 178, 183, 199, 309, 372 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

Клопотання задовольнити частково.

Продовжити обраний відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування на 60 (шістдесят) днів, до 08 березня 2025 року.

Визначити альтернативний вид запобіжного заходу у виді застави у розмірі 250 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 757 000 грн.

У разі внесення застави, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти та повідомити про це слідчого, прокурора, слідчого суддю або суд.

З моменту звільнення ОСОБА_6 з-під варти у зв`язку з внесенням застави він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_6 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утриматися від спілкування з іншим підозрюваними, потерпілими та свідками у справі.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що у разі невиконання покладених на ньогообов`язків, застава звертається в дохід держави та до нього знову буде застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвала слідчого судді діє до 08 березня 2025 року включно та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передати для виконання до СУ ГУНП в Дніпропетровській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1