Провадження №: 1-кс/755/938/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2025 р. м. Київ

слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , за участю представника скаржника адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у залі суду в відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.02.2014 за № 0000041 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, встановила :

І. Узагальнена історія кримінального провадження

08 лютого 2014 року внесено відомості до ЄРДР за №0000041, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі у т.ч. КК) та у межах цього кримінального провадження у лютому 2024 року до СВ надійшла заява ОСОБА_3 , як представника ОСОБА_4 , про залучення останнього, у порядку ст. 55 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), до провадження, у якості потерпілого.

Постановою слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_5 від 11 березня 2025 року відмовлено у залученні ОСОБА_4 як потерпілого.

ІІ. Суть скарги

ОСОБА_4 , діючи через представника - адвоката ОСОБА_3 , подав до слідчого судді, у порядку п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК, скаргу на вказане рішення слідчого про відмову залученні до провадження, як потерпілого.

Скаргу вмотивовано у т.ч. тим, що аргументація слідчого про відсутність шкоди, як передумови залучення особи в якості потерпілого, згідно ст. 55 КПК, не враховує у собі того, що об`єктом вчинення шахрайських діє у межах кримінального провадження та судового рішення про витребування майна, є одне і те саме приміщення нежитлового фонду, а саме група приміщень АДРЕСА_1 загальною площею 212, 00 кв.м. в м. Києві, а тому ОСОБА_4 внаслідок вчинення невідомими особами шахрайських дій завдано матеріальну шкоду у розмірі 106 014 (сто шість тисяч чотирнадцять) гривень 60 копійок, і у зв`язку з цим, після початку кримінального провадження та встановлення обставин витребування у ОСОБА_4 його майна на підставі судового рішення у справі №757/8845/17, стягнення судового збору, тощо, на останнього покладено надмірний тягар та порушено його право приватної власності.

З огляду на викладене, слідчий у своїй постанові про відмову у визнанні потерпілим мав враховувати ці обставини та послатися на докази, зібрані у ході досудового розслідування, які доводять, що зазначеними діями невстановленої особи ОСОБА_4 шкоди не заподіяно. Однак, постанова не містить посилань на обставини, встановлені у ході досудового розслідування, які б слугували підставою для прийняття рішення про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

ІІІ. Позиції сторін

ОСОБА_3 скаргу підтримав з викладених у ній передумов, котрі наведені у п. ІІ ухвали.

Інші сторони у судове засідання не з`явилися, однак від СВ надійшли матеріали кримінального провадження в 2 томах. Тому, слідчий суддя беручи до уваги положення ст. 22, 26 КПК в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у їх відсутність.

ІV. Право, яким керувалася слідчий суддя

Кримінальний процесуальний кодекс України

Стаття 55. Потерпілий

1. Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, […].

3. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

5. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Стаття 110. Процесуальні рішення

1. Процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.

5. Постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: […] 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; […]

Стаття 303. Рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження

1. На досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: […] 5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; […]

V. Стислий виклад з`ясованих обставин

У постанові слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_6 від 11 березня 2025 року в т.ч. вказується, що відсутні дані про завдання шкоди, визначеної ч. 1 ст. 55 КПК,

ОСОБА_4 , у ході аналізу зазначених доводів у заяві вих. № 1 від 17.02.2025 про залучення ОСОБА_4 до кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000041 від 08.02.2014, а також додатків до вказаної заяви, встановлено, що адвокатом ОСОБА_3 не надано жодного підтвердження, що у результаті вчинення кримінального правопорушення, особі, інтереси якої він представляє завдано шкоди, зазначеної у ч. 1 ст. 55 КПК України.

Натомість, у поданій заяві адвокат ОСОБА_3 посилається виключно на процесуальні витрати покладені судом на ОСОБА_4 (сплата судового збору у справі №755/8845/17) та витрати, пов`язані із відкриттям відносно ОСОБА_4 виконавчого провадження, у зв`язку із несвоєчасною сплатою судових зборів у справі №755/8845/17 (мінімальні витрати виконавчого провадження).

Однак, вказані процесуальні витрати та пов`язані з їх сплатою наслідки не є шкодою, яка була заподіяна ОСОБА_4 внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а є результатом розгляду цивільної справи №755/8845/17 за позовом Київської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_4 про витребування майна від добросовісного набувача.

VІ. Мотиви слідчого судді

Слідчий суддя, проаналізувавши доводи сторін та матеріали судового провадження, приходить до наступного.

Діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема ст. 36, 40 КПК, передбачають, що прокурор, слідчий здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Зазначена правова норма гарантує незалежність посадової особи органу державного обвинувачення у виборі у визначених законом межах способу здійснення своїх повноважень, в тому числі у прийнятті тих чи інших рішень, що є запорукою їх неупередженості й ефективності

Процесуальна самостійність прокурора, слідчого і їх свобода нарівні з протилежною стороною у відстоюванні тієї чи іншої правової позиції є чинниками справедливого балансу прав та законних інтересів усіх учасників процесу, а також інших осіб, держави й суспільства

Завданням слідчого судді, відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК, є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування (див. постанову ВПВС від 04 квітня 2019 року у провадженні № 11-945сап18).

Вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені до слідчого судді під час досудового розслідування, наведено в ч. 1 ст. 303 КПК. Зокрема, предметом такого оскарження є рішення про відмову у визнанні потерпілим.

Водночас, для вирішення питань скарги на таке рішення, першочергово слід відмітити, що для аналізу будь-якого з вказаних питань по суті (через призму мотивів постанови), необхідно встановити його межі. На переконання слідчого судді, доцільно встановити такі критерії щодо дотримання (1) формальних вимог до постанови (має відповідати ст. 110 КПК) та (2) безпосередньо змісту зазначеної постанови.

Надаючи відповідно оцінку оскаржуваному рішенню через призму цих критеріїв слідчий суддя зауважує, що оскаржувана постанова відповідає формальним вимогам ст. 110 КПК.

В частині безпосередньо змісту зазначеної постанови слід указати, що в цьому ключі важливим є дотримання балансу між дискреційними повноваженнями слідчого і його обов`язком установити істину, перевірити звернення на предмет слушності визнання певної особи потерпілою у справі, обов`язком за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 1 ст. 94 КПК України), та обов`язком виявити обставини, що впливають на це питання (з`ясування питання наявності чи відсутності шкоди вказаної в ч. 1 ст. 55 КПК), надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

З огляду на що, слідчий суддя має оцінювати постанову у світлі досягнення завдань кримінального провадження, якими є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ч. 1 ст. 2 КПК України).

Проте, повноваження, ввірені слідчому, також спрямовані на здійснення ефективного досудового розслідуванням. Він, як особа, що має повний доступ до матеріалів кримінального провадження, достатню кваліфікацію як професійний юрист, на яку поширюються гарантії незалежності від впливу, тиску, втручання, діяльність якого підлягає обґрунтованій критиці у відповідних межах, а також наділена відповідним обсягом повноважень відповідно до КПК України (у частині здійснення повноважень у кримінальному провадженні), має дискрецію приймати рішення у порядку ч. 5 ст. 55 КПК України.

Безумовно, слідчий суддя не може перебирати на себе повноважень слідчого, брати активну участь у досудовому розслідуванні здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав,свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях на етапі досудового розслідування, а також не розглядає справу по суті на цьому етапі.

Позиція ця витікає з того, що слідчий суддя не може втручатися у процес прийняття рішень слідчим, із урахуванням його незалежності, гарантованої законом, його професійного досвіду і експертності, а також певної свободи розсуду, що випливає із особливого становища його як слідчого, тобто особи, що здійснює розслідування у цьому кримінальному провадженні, обізнаної із обставинами справи.

Тому, рішення, яке оскаржується, необхідно оцінити у контексті його обґрунтованості та вмотивованості. Наприклад, у ч. 3, 4 ст. 370 КПК вказується, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими та оціненими відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення

Здійснивши таку оцінку, слідчий суддя констатує, що оскаржуване рішення в частині відмови відповідає вказаному критеріям вмотивованості та обґрунтованості, адже при його ухваленні суб`єкт прийняття керувався нормами ч. 5 ст. 55 КПК щодо відсутності ґрунтовних даних про завдану шкоду, як таку.

Так, оскільки предметом доказування цього процесу є матеріальні збитки та шкода, то є необхідність визначитися, в якому значенні ці поняття застосовуються у кримінальному судочинстві.

КПК та КК не містять визначення цих понять. У законодавстві про кримінальну відповідальність в основному застосовується поняття «шкода» як суспільно небезпечні наслідки кримінального правопорушення на конкретному рівні з позначенням сфери, в якій проявляється цей негативний результат («майнова шкода», «шкода здоров`ю»), так і суспільно небезпечні наслідки як збірне невизначене поняття.

Виходячи з аналізу положень статей 55, 61, 62, 91, 127, 128, 130, 170, 242, 291 КПК під шкодою у кримінальному провадженні розуміються втрати, яких зазнала потерпіла сторона у результаті викрадення, знищення або пошкодження майна, або шкода, завдана безпосередньо особі, її здоров`ю, діловій репутації внаслідок протиправної поведінки іншої особи.

При цьому майнова шкода - це наслідки кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, що мають вартісну форму та полягають у безпосередньому зменшенні матеріального блага особи (викрадення, пошкодження, знищення майна), у позбавленні її можливості одержати заплановані доходи (позбавлення заробітку внаслідок втрати працездатності чи його зменшення тощо), а також у понесенні особою будь-яких додаткових майнових витрат (на лікування, протезування, сторонній догляд, поховання; втрата особами, що перебували на утриманні померлого, його заробітку).

У кримінальному провадженні під матеріальними збитками треба розуміти грошову оцінку (еквівалент) заподіяної матеріальної шкоди (втрачених, додатково витрачених або недоотриманих майнових благ особою внаслідок порушення її прав та інтересів іншою особою), а відшкодування збитків є одним із способів відшкодування шкоди (див. постанову від 25 листопада 2019 року в справі № 420/1667/18 Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду).

В цьому випадку, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між кримінальним правопорушенням та шкодою, на яку посилається заявник. Описані у зверненні витрати (обтяження), як слушно вказує слідчий, є прямим наслідком процесу, пов`язаного з виконанням судового рішення у цивільній справі про витребування майна. Такий контекст не вказує на заподіяння шкоди у розумінні ч. 1 ст. 55 КПК України, а відображає правові наслідки участі особи в цивільному процесі.

Сплата судового збору та виконавчого збору не є майновою шкодою, завданою кримінальним правопорушенням, оскільки вони виникають незалежно від наявності чи відсутності злочину. Їх наявність не може свідчити про заподіяння особі шкоди в контексті кримінального провадження. Згідно з усталеною практикою, ці витрати належать до категорії процесуальних, а не кримінально-правових наслідків.

Навіть якщо у кримінальному провадженні розслідується можливе шахрайське набуття права власності на майно, це не означає автоматичного завдання шкоди особі, яка фігурує у подальших правовідносинах щодо цього майна. ОСОБА_4 може вважати себе обтяженим, проте сам факт обтяження правовими наслідками рішень судів цивільної юрисдикції не дорівнює завданню шкоди шляхом злочину.

VІІ. Висновок

Згідно п. 1, 4 ч. 2 ст. 307 КПК ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого або відмову у задоволенні скарги.

За таких обставини, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, які йому відомі, на час розгляду скарги, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з підстав вказаних у п. VІ ухвали.

З цих підстав Суд, керуючись статтями 55, 303, 306-307, 309, 376 Кримінального процесуального кодексу України, постановив:

У задоволенні ОСОБА_4 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.02.2014 за № 0000041 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 17:40 год. 16 квітня 2025 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_7