У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/1620/25

№ 1-кс/183/650/25

14 квітня 2025 року місто Самар Дніпропетровської області

Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого слідчого відділу Самарівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні внесеному 19 лютого 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000099, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

у с т а н о в и в :

До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання слідчого слідчого слідчого відділу Самарівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення.

В обґрунтування заявленого клопотання стороною обвинувачення зазначено, що встановлені під час досудового розслідування обставини та зібрані докази, свідчать про обґрунтованість повідомленої громадянину ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, попередньо кваліфікованого за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України. На даний час досудове розслідування триває, необхідно додатково допитати потерпілого, провести слідчий експеримент, призначити експертизи, відкрити сторонам матеріали кримінального провадження та виконати інші дії. Необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , обумовлюється наявністю ризиків, передбачених п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також тим, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним вище ризикам. Ураховуючи, що заявлені ризики не зменшилися; а також з огляду на необхідність завершення досудового розслідування у встановлений процесуальним законом строк, слідчий вважає за доцільне продовжити строк застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчення строку досудового розслідування до 20 травня 2025 року.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, посилаючись на положення ст. 177, 178, 183 КПК України вказував на наявність права на звернення з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу та на наявність підстав для задоволення клопотання. Також, враховуючи особу підозрюваного, вважає неможливим застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою та продовжити строк запобіжного заходу. Наголосив на тому, що зважаючи на те, що наявність ризиків, на які посилається у клопотанні, єдиним запобіжним заходом який забезпечить своєчасне і повне досудове розслідування, є необхідність продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також наголосив, що досудове розслідування не завершене з причин того, що у вказаному кримінальному провадженні необхідно провести ряд слідчих дій а також призначити та провести експертизи, що не дозволяє завершити досудове розслідування.

Слідчий підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, зазначених прокурором.

Захисник в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_5 також не заперечував проти задоволення клопотання, зазначив лише, що жодним чином він ніколи не впливав, а ні на свідків, а ні на потерпілого.

Слідчий суддя, дослідивши заявлене клопотання, вислухавши доводи прокурора, захисника, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, з урахуванням ч. 1 ст. 177, ст. 178 КПК України, приходить до наступних висновків, а саме:

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» затверджено зазначений Указ. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжений та дії на час розгляду справи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

На виконання вимог ст. 147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», розпорядженням Голови Верховного суду від 06 березня 2022 року у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя Сєвєродонецьким міським судом Луганської області через бойові дії на території м.Сєвєродонецьк Луганської області визначено підсудність справ вказаного суду Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області.

Вирішуючи клопотання по суті виходжу з наступного.

19 лютого 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000099, було внесено відомості за фактом замаху на умисне вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, що за своїми ознаками підпадає під правову кваліфікацію злочину, визначеного ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Так, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_5 , який зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення, призначено на посаду солдату резерву взводу солдатів 101 запасної роти.

Згідно ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статуту внутрішньої служби ЗС України) ОСОБА_5 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Натомість, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину проти життя та здоров`я особи. Так, 19 лютого 2025 року приблизно об 11 годині 35 хвилин, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 разом з військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 , перебували у приміщенні намету № 5 у наметовому містечку вищевказаної військової частини, котра наразі дислокуються в АДРЕСА_1 (точна адреса не розголошується в умовах воєнного стану), де між ними виник словесний конфлікт.

Далі, 19 лютого 2025 року приблизно об 11 годині 38 хвилин, ОСОБА_8 попросив ОСОБА_5 наклеїти йому на спину медичний пластир. На вказане прохання ОСОБА_5 погодився та в цей час у нього виник прямий умисел на позбавлення життя ОСОБА_8 .. В результаті чого, ОСОБА_5 реалізуючи свій прямий умисел, перебуваючи за вище вказаною адресою взяв з поверхні столу кухонний ніж з дерев`яною ручкою жовтого кольору та тримаючи ніж у правій руці зжатій в кулак діючи умисно наніс три удари в область спини ОСОБА_8 .

В результаті вказаних дій ОСОБА_8 спричинені тілесні ушкодження у виді двох колото-різаних ран шиї праворуч проникаюче в грудну клітку, колото-різані ран спини праворуч, правобічний гідроторакс.

Вважаючи, що ОСОБА_5 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця та настання смерті ОСОБА_8 , ОСОБА_5 втік з місця вчинення кримінального правопорушення, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 було надано своєчасну невідкладну медичну допомогу.

Тобто ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України закінченому замаху на умисне вбивство, тобто закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

19 лютого 2025 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України. 20 лютого 2025 року громадянину ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2025 року підозрюваному ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19 квітня 2025 року.

Постановою в.о. керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону строк досудового розслідування у кримінальному проваджені внесеному 19 лютого 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000099, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, у якому підозрюється ОСОБА_5 продовжений до трьох місяців, тобто до 20 травня 2025 року.

Вирішуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою по суті, відповідно до вимог ст. 199 КПК України слідчим суддею перевіряється доведеність існування обставин, зазначених у ч. 3 цієї статті, а саме, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що існують обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення попередньої ухвали про тримання під вартою.

Щодо доведеності існування обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою, як зазначено слідчим у своєму клопотанні, у кримінальному провадженні не проведені всі необхідні слідчі дії, а саме: необхідно додатково допитати потерпілого, провести слідчий експеримент, призначити експертизи, відкрити сторонам матеріали кримінального провадження та виконати інші дії; виконати інші необхідні для завершення досудового розслідування процесуальні дії та прийняти законне рішення у даному кримінальному провадженні в порядку ст. 283 КПК України; виконати вимоги ст. 290 КПК України, надати доступ до матеріалів досудового розслідування сторонам кримінального провадження, а тому слідчий суддя вважає доведеним факт існування таких обставин, а також поважність причин, що обумовили нездійснення таких дій у визначений строк.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

За положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання доцільності продовження підозрюваному раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Вирішуючи питання доцільності продовження тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою, суд виходить з того, що останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України віднесений до категорії особливо тяжких, за вчинення якого у разі визнання підозрюваного ОСОБА_5 винуватим, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років позбавлення волі. А тому, розуміючи наслідки завершення судового розгляду провадження, ОСОБА_5 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

Суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Також, у конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

З урахуванням викладеного суд вважає, що на цей час є наявним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування обвинуваченого від суду, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання останнього винуватим у пред`явленому обвинувачені. Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, з огляду на наступне.

Зазначена у клопотанні слідчого спроба підозрюваного незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні має бути підтверджена належними доказами, у тому числі показами вказаних осіб, які доводять незаконний вплив особи, що здійснюється безпосередньо або через довірених осіб, однак клопотань про попит свідків, або відповідний допит таких осіб, у передбачений ст. 225 КПК України спосіб не надано.

Отже, припущення прокурора або слідчого щодо наявності спроб, яким слід запобігати, має бути підтверджене доказами, що в судовому засіданні не було підтверджено.

Суд, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених вище, на підставі матеріалів справи, оцінив у сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання у іншій місцевості, розлучений, має на утриманні двох малолітніх дітей, є військовослужбовцем, раніше не судимий. Підтверджень наявності у нього захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду не надано. За таких обставин, суд доходить переконання, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів станом на дату розгляду вказаного питання не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_5 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є підставою для продовження підозрюваному ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд бере до уваги відомості про те, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, однак ці обставини з урахуванням вищевикладеного не можуть слугувати достатньою підставою для зміни підозрюваному ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу на інший більш м`який запобіжний захід.

При оцінці можливості застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження підозрюваному ОСОБА_5 строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи вищевикладене, а також строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, суд вважає за необхідне клопотання слідчого задовольнити, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований підозрюваному ОСОБА_5 продовжити, з урахуванням пред`явленої підозри, однак не більше ніж до 20 травня 2025 року.

Продовжуючи застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя вважає необхідним застосувати підозрюваному найбільш тяжкий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначеного раніше ризику.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 3, 177, 178, 183, 194, 196, 331, 372, 376, 615 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання про продовження строку запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 травня 2025 року.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали проголошений 14 квітня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1