ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/806/20 Номер провадження 11-кп/814/1010/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора представника виправної колонії захисника засудженогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції апеляційні скарги засудженого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою щодо ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого неповнолітню дитину, засудженого вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 05 жовтня 2020 року за ч.2 ст.286, ч.3 ст.135, ч.1 ст.70 КК України на 5 років 3 місяці позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки,

суд відмовив у задоволенні подання начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 05 жовтня 2020 року.

В обгрунтування прийнятого рішення суд зазначив про те, що засуджений поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

В апеляційних скаргах засуджений та його захисник просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити подання начальника виправної колонії, звільнивши ОСОБА_9 від відбування покарання умовно-достроково.

При цьому зазначають, що за період відбування покарання ОСОБА_9 довів своє виправлення та готовність до самокерованої поведінки, що підтвердив представник виправної колонії в судовому засіданні.

Вказують про наявність у засудженого 13 заохочень та відсутність стягнень.

Наголошують, що ОСОБА_9 відбув 2/3 строку призначеного йому покарання, працевлаштований, щиро розкаявся у вчинених ним кримінальних правопорушеннях, сплатив судові витрати, має дружину та неповнолітню дитину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримання апеляційної скарги, міркування представника виправної колонії, який погодився з доводами апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).

Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснив про необхідність під час розгляду даного питання ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 відбув більше двох третин строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного йому за умисний тяжкий злочин (ч.3 ст.135 КК України).

Доводи засудженого та його захисника про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є слушними.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_9 засуджений вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 05 жовтня 2020 року за ч.2 ст.286, ч.3 ст.135, ч.1 ст.70 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

З 14 травня 2021 року ОСОБА_9 відбуває покарання в державній установі «Полтавська виправна колонія (№64)», характеризується позитивно, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки має 15 заохочень.

Крім того, ОСОБА_9 працевлаштований днювальним відділення СПС №10 виправної колонії, до виконання поставлених завдань ставиться сумлінно, добровільно, за власною ініціативою залучається до додаткових неоплачуваних робіт з благоустрою установи, які виконує з розумною ініціативою, якісно та у строк. Порушень техніки безпеки не допускає, дбайливо ставиться до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує з ними рівні стосунки.

За період відбування покарання засуджений також брав участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», «Духовне відродження» та «Підготовка до звільнення», ставиться до них з інтересом, відвідує лекції правового характеру та культурно-масові заходи.

Також ОСОБА_9 підтримує доброзичливі зв`язки з матір`ю та дружиною шляхом телефонних розмов і тривалих побачень

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_9 ухилився від виконання суспільно корисної праці з огляду на те, що за період відбування покарання отримав заробітну плату лише за один місяць у 2021 році.

При цьому апеляційний суд враховує те, що хоча засуджений ОСОБА_9 і отримав заробітну плату лише один раз у липні 2021 року, проте за власним бажанням, відповідно до поданої ним заяви, на підставі наказу в.о. начальника виправної колонії від 16 вересня 2024 року №460/АГ-24 був призначений днювальним відділення соціально-психологічної служби установи з числа засуджених з робочим часом згідно зі встановленим графіком.

За змістом п.2 розділу XVIII наказу Міністерства юстиції України від 28 лютого 2018 року «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань» виконання обов`язків старших днювальних та днювальних відділення соціально-психологічної служби (чергові камери) хоча і не належить до роботи з господарського обслуговування, проте відбір засуджених для виконаннятаких обов`язків проводиться підрозділами соціально-виховної та психологічної роботи за погодженням з підрозділами нагляду і безпеки, контролю за виконанням судових рішень та оперативними підрозділами установи, з урахуванням останньої наявної оцінки поведінки засудженого.

Обов`язки старшого днювального та днювального відділення соціально-психологічної служби не можуть бути покладені на осіб, які злісно порушують режим відбування покарання або перебувають на профілактичному обліку.

Враховуючи наведене, покладення адміністрацією установи відбування покарань виконання обов`язків днювального на ОСОБА_9 обумовлене належним дотриманням ним правил поведінки, встановлених КВК України, та правил внутрішнього розпорядку, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, а тому відсутні підстави стверджувати про недоведеність ним свого виправлення з огляду лише на те, що робота, яку він виконував, мала характер безоплатної.

Наведені обставини місцевий суд залишив поза увагою та прийшов до помилкового висновку про відсутність визначених законом підстав для звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання умовно-достроково.

Враховуючи встановлені дані про особу засудженого, його ставлення до вчиненого злочину, систематичне виконання трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи, з огляду на дотримання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, колегія суддів приходить до висновку що ОСОБА_9 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і підлягає звільненню умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Отже, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково, а апеляційні скарги засудженого та його захисника до задоволення.

Керуючись статтями 404,405,407, 409 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_9 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» та звільнити засудженого ОСОБА_9 від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 05 жовтня 2020 року умовно-достроково на невідбутий строк 01 (один) рік 04 (чотири) місяці 10 (десять) днів.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4