У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2025 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.307 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 16.05.2025.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений просить скасувати ухвалу суду і постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Просить врахувати, що тривалий час перебуває під вартою в умовах слідчого ізолятору та має постійне місце проживання.

На думку апелянта, не доведені ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

На розгляді в Заводському районному суді м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.307 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, у вигляді можливості переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на інших обвинувачених та свідків у даному кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення у якому обвинувачується.

Задовольняючи клопотання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зазначив, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не зменшились, та завершити розгляд справи до завершення строку дії обраного запобіжного заходу не є можливим.

За висновком суду першої інстанції, підстави для зміни обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу відсутні, а його належну процесуальну поведінку можливо забезпечити лише шляхом продовження строку тримання під вартою.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_5 доставлений до зали суду. Під час встановлення особи відмовився відповідати на питання та заявив, що не бажає приймати участь в розгляді його апеляційної скарги. За такого, колегія судді продовжила розгляд без фіксування технічними засобами та без участі учасників судового провадження.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 422-1 КПК України, апеляційні скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, розглядаються не пізніш як через три дні після їх надходження до суду апеляційної інстанції.

Згідно вимогам ч.4 зазначеної статті, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Прокурор та захисник до апеляційного суду не з`явились, повідомлені про дату та час апеляційного розгляду.

Участь обвинуваченого, захисника та прокурора в апеляційному розгляді відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України не є обов`язковою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»). За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вищевказані вимоги кримінального процесуального закону судом враховано.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений оспорює висновки суду в частині доведеності ризиків, які виправдовують подальше його тримання під вартою. Проте, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення слідчого судді з наведених в апеляційній скарзі підстав.

З матеріалів, наданих апеляційному суду, вбачається, що на розгляді в Заводському районному суді м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Наразі судовий розгляд не розпочато, однак строк дії запобіжного заходу щодо обвинуваченої спливає 24.03.2025.

До суду першої інстанції прокурором подано клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , в обґрунтування якого зазначено, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу обвинуваченому, залишаються та можуть зашкодити виконанню процесуальних обов`язків.

Що стосується наявності ризиків, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, незаконно впливати на інших обвинувачених та свідків у даному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується.

На наявність встановлених судом першої інстанції ризиків вказує те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, тобто у вчиненні особливо тяжкого злочину, а у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна.

Також, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стійку антисоціальну поведінку обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення тяжких корисливих кримінальних правопорушень проти власності, а також те, що злочин, у якому обвинувачують ОСОБА_5 , має характер корисливого мотиву.

За такого, існують ризики того, що усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у разі встановлення вини обвинуваченого, перебуваючи на волі ОСОБА_5 може переховуватися від суду, що унеможливить своєчасний розгляд кримінального провадження судом, а також незаконно впливати на інших обвинувачених та свідків у даному кримінальному провадженні з метою спонукання їх до зміни показань та вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Оскаржуване рішення про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином вмотивовано.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Всупереч доводам апелянта, колегія суддів зазначає, що встановленим ризикам неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, і що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого в ході судового розгляду.

Зазначені обвинуваченим обставини не є достатніми підставами для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Оскаржуване рішення є обґрунтованим, законним та вмотивованим. Тому, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2025 року щодо ОСОБА_5 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_6