ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника

потерпілої ОСОБА_8 ,

представників потерпілої ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0001605 за апеляційною скаргою представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2024 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбачено ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено долю речових доказів та питання про стягнення процесуальних витрат.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

За встановлених судом обставин 18 серпня 2024 року приблизно о 22 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де в нього виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиненого в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці, ОСОБА_7 потрапив до квартири АДРЕСА_3 , частки якої належить йому, та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, ОСОБА_7 взяв телевізор марки «Samsung» UE65AU8000UXUA, гриль марки "Tefal" OptiGrill 8385 S1, що належить потерпілій ОСОБА_8 .

Після чого, доводячи свій злочинний умисел до кінця, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 , залишив місце скоєння кримінального правопорушення разом з викраденим майном, а саме: телевізор марки "Samsung" UE65 AU8000UXUA, вартістю 32044 грн. 42 коп., гриль марки «Tefal» OptiGrill 8385 S1, вартістю 5010 грн. 00 коп., в подальшому розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 37 054 грн. 42 коп.

Крім того, в період дії воєнного стану, а саме 25 серпня 2024 року, приблизно о 07 годині 50 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Дніпро, пров. Штабний, б. 6, повторно потрапив до кв. АДРЕСА_3 , частки якої належить йому, реалізуючи свій злочинний умисел, та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, ОСОБА_7 взяв телевізор марки «Samsung» UE75AU8000UXUA, що належить потерпілій ОСОБА_8 .

Далі, доводячи свій злочинний умисел до кінця, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, вчиняючи злочин повторно та в умовах воєнного стану, утримуючи при собі викрадене майно, ОСОБА_7 залишив місце скоєння кримінального правопорушення разом з викраденим майном, в подальшому розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 50 275 грн. 97 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник потерпілої просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги представник потерплої посилається на незаконність судового рішення в частині призначеного покарання, через невідповідність призначеного покарання ступню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого.

Так, на переконання апелянта, суд призначаючи обвинуваченому покарання, не надав належної оцінки тому, що останній вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке визначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, кількість злочинних епізодів, та те, що враховуючи положення ст. 89 КК України, обвинувачений хоча і є раніше не судимим, однак враховуючи те, що він не має постійного доходу, є підстави вважати, що він схильний до вчинення злочинів, зокрема може знову вчинити злочин проти власності ОСОБА_8 .

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні потерпіла та її представник підтримали подану апеляційну скаргу та з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий в частині призначення покарання обвинуваченому.

Обвинувачений та прокурор заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої, а вирок суду вважали законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просили залишити його без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, у цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, фактичні обставини кримінального провадження, проти яких не заперечували учасники провадження, у зв`язку з чим судовий розгляд було здійснено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, в апеляційній скарзі не оскаржуються, тому перегляду не підлягають.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги представника потерпілої про невідповідність призначеного покарання ОСОБА_7 особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок м`якості, апеляційний суд вважає їх такими що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Відповідно до принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

За змістом ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

За правилами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Отже, суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу в межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а також визначити можливість виправлення засудженого без відбування покарання із застосуванням положень ст. 75 КК.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, свою вину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся у скоєному, при цьому, що визнано судом, як обставини, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, що обтяжуючих покарання обвинуваченого.

Отже, з урахуванням вищевказаного, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення на мінімальний строк, без його реального відбування, яке, на думку колегії суддів, повною мірою відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

При цьому, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, всупереч твердженням представника потерпілого, судом першої інстанції належним чином було з`ясовано обставини, що характеризують поведінку ОСОБА_7 до вчинення злочину, що безпосередньо пов`язані з вчиненням злочин та після вчинення злочину, а також індивідуальні особливості обвинуваченого.

Як видно з матеріалів провадження та оскаржуваного вироку ОСОБА_7 вину у скоєному злочині визнав у повному обсязі, підтвердив фактичні обставини щодо вчиненого ним діяння та викладених у обвинувальному акті, щиро розкаявся у вчиненому, а задану потерпілій шкоду було відшкодовано в повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги представника потерпілої про відсутність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, - щирого каяття.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що при проведенні досудового розслідування обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, та, відповідно до змісту обвинувального акта, слідчий під час досудового розслідування дійшов висновку, що обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття. Будь-яких даних про те, що обвинувачений не визнавав вину, перешкоджав у будь-який спосіб проведенню досудового розслідування, матеріали справи не містять.

Під час допиту в суді першої інстанції обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, підтвердив обставини скоєного, викладені в обвинувальному акті, докази щодо фактичних обставин кримінального провадження не оспорює, у зв`язку з чим суд першої інстанції під час дослідження доказів у справі обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та вважає необґрунтованими доводи представника потерпілої про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, оскільки у даній конкретній справі досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що представник потерпілої не навів в апеляційній скарзі належних доводів та аргументів, які б давали підстави вважати, що призначене ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, є явно не справедливим у цьому випадку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок ухвалений у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим відсутні підстави для його скасування, а доводи апеляційної скарги представника потерпілої є необґрунтованим та скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2024 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який перебуває під вартою, в той самий строк з моменту отримання ним копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4