Номер провадження: 11-кп/813/1167/25
Справа № 523/4245/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» за участю обвинуваченого ОСОБА_8 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 09.04.2024 року в кримінальному провадженні №0000017 від 04.01.2024 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Маринівка, Березівського району, Одеської області, українця, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 13.05.2020 року Комінтернівським районним судом Одеської області за ч.2 ст.186 КК України, до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

- 07.07.2020 року Комінтернівським районним судом Одеської області за ч.2 ст.185 КК України, до покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України приєднано 3 роки 1 місяць позбавлення волі за вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.05.2020 року та до відбуття остаточно призначено 4 роки 1 місяць позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та йому призначене покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.72 КК України зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_8 , строк попереднього ув`язнення у період з 31.01.2024 року по дату набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Вироком суду строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» відносно ОСОБА_8 продовжено до набрання вироком законної сили, із правом внесення застави у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60500 (шістдесят тисяч п`ятсот) грн.

Строк відбуття покарання рахується з моменту набрання вироком законної сили.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 27553,44 грн.

Вироком суду вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Судом першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_8 , достовірно знаючи про військову агресію збройних сил Російської Федерації та впровадження на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-IX, згідно з яким в Україні запроваджено воєнний стан з 05:30 години 24.02.2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 року № 2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022, затвердженого Законом України від 21.04.2022 року №2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України від 22.05.2022 року № 2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.05.2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 12.08.2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України від 15.08.2022 року № 2500-ІХ 3 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком на 90 діб, Указом Президента України від 07.11.2022 року № 757/2022, затвердженого Законом України від 16.11.2022 року № 2738-IX з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком на 90 діб, Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023, затверджено Законом України від 07.02.2023 року № 2915-ІХ з 05 години 30 хвилин з 19 лютого 2023 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком на 90 діб, Указом Президента України від 01.05.2023 року № 254/2023 затверджено Законом України від 02.05.2023 року № 3057-ІХ з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 26.07.2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 року № 3275-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року на 90 діб, Указом Президента України від 06.11.2023 № 734/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 року № 3429-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року на 90 діб, в період часу з 23:45 години 29.12.2023 року по 07:00 годину 30.12.2023 року, маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи в місті Одеса, біля будинку № 111 по вулиці Семена Палія, помітив припаркований автомобіль марки «Renault Logan», в кузові білого кольору, 2019 року випуску, з державним номером НОМЕР_1 , який перебуває в користуванні ОСОБА_10 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 підійшов до вказаного автомобіля та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно, повторно, під час встановленого на території України воєнного стану, та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою викрутки, яку заздалегідь взяв з собою, виламав замок водійських дверей і незаконно проник до салону вказаного автомобіля, звідки таємно викрав сонцезахисні окуляри «Palaroid», модель «2137/G/S/X80760М9» в оправі чорного кольору, вартістю 2599 гривень, а також футляр для окулярів чорного кольору та одеколон фірми «AVON Blue Strong», які матеріальної цінності для потерпілого ОСОБА_10 не представляють.

Після чого, ОСОБА_8 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 2599 грн.

Крім того, ОСОБА_8 , достовірно знаючи про військову агресію збройних сил Російської Федерації та впровадження на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-IX, згідно з яким в Україні запроваджено воєнний стан з 05:30 години 24.02.2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 року № 2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022, затвердженого Законом України від 21.04.2022 року № 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України від 22.05.2022 року № 2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.05.2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 12.08.2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України від 15.08.2022 року № 2500-ІХ з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком на 90 діб, Указом Президента України від 07.11.2022 року № 757/2022, затвердженого Законом України від 16.11.2022 року № 2738-IX з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком на 90 діб, Указом Президента України від 06.02.2023 року № 58/2023, затверджено Законом України від 07.02.2023 року № 2915-ІХ з 05 години 30 хвилин з 19 лютого 2023 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком на 90 діб, Указом Президента України від 01.05.2023 року № 254/2023 затверджено Законом України від 02.05.2023 року № 3057-ІХ з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 26.07.2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 року № 3275-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року на 90 діб, Указом Президента України від 06.11.2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 року № 3429-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року на 90 діб, в період часу з 17:00 години 02.01.2024 року по 06:20 годину 03.01.2024 року, маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи в місті Одеса, біля будинку № 151/2 по проспекту Добровольського, помітив припаркований автомобіль марки «Renault Logan», в кузові білого кольору, 2020 року випуску, з державним номером НОМЕР_2 , який перебуває в користуванні ОСОБА_11 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 підійшов до вказаного автомобіля та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно, повторно, під час встановленого на території України воєнного стану, та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою викрутки, яку заздалегідь взяв з собою, виламав замок водійських дверей і незаконно проник до салону вказаного автомобіля, звідки таємно викрав сонцезахисні окуляри «Palaroid», модель «2075/S/Х08659UC» в оправі чорного кольору, вартістю 1549 гривень, зарядний пристрій Power Bank марки «Xiaomi» на 20000 mAh чорного кольору, вартістю 1000 гривень, а також футляр для окулярів синього кольору, який матеріальної цінності для потерпілого ОСОБА_11 не представляє.

Після чого, ОСОБА_8 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_11 майнову шкоду на суму 2549 грн.

Крім того, ОСОБА_8 , достовірно знаючи про військову агресію збройних сил Російської Федерації та впровадження на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-IX, згідно з яким в Україні запроваджено воєнний стан з 05:30 години 24.02.2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 року № 2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022, затвердженого Законом України від 21.04.2022 року № 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України від 22.05.2022 року № 2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 годин 30 хвилин 26.05.2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 12.08.2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України від 15.08.2022 року № 2500-ІХ з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком на 90 діб, Указом Президента України від 07.11.2022 року № 757/2022, затвердженого Законом України від 16.11.2022 року № 2738-IX з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком на 90 діб, Указом Президента України від 06.02.2023 року № 58/2023, затверджено Законом України від 07.02.2023 року № 2915-ІХ з 05 години 30 хвилин з 19 лютого 2023 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком на 90 діб, Указом Президента України від 01.05.2023 року № 254/2023 затверджено Законом України від 02.05.2023 року № 3057-ІХ з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 26.07.2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 року № 3275-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року на 90 діб, Указом Президента України від 06.11.2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 року № 3429-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року на 90 діб, в період часу з 17:30 години 03.01.2024 року по 07:40 годину 04.01.2024 року, маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи в місті Одеса, біля будинку № 34 по вулиці Героїв Оборони Одеси, помітив припаркований автомобіль марки «Volkswagen Transporter 4», в кузові зеленого кольору, 1991 року випуску, з державним номером НОМЕР_3 , який перебуває в користуванні ОСОБА_12 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 підійшов до вказаного автомобіля та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно, повторно, під час встановленого на території України воєнного стану, та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, руками надавив на скло передніх пасажирських дверей автомобіля, в результаті чого, скло провалилось в рамку дверей, після чого відчинив двері вказаного автомобіля та незаконно проник до салону вказаного автомобіля, звідки таємно викрав домкрат «Hercules Maxi 330 005», вартістю 800 гривень, зарядний пристрій Power Bank марки «Xiaomi» на 20000 mAh білого кольору, вартістю 999 гривень, а також документи на транспортний засіб «Volkswagen Transporter 4», в кузові зеленого кольору, 1991 року випуску, з державним номером НОМЕР_3 , автомобільну аптечку білого кольору, флягу (НАТО) чорного кольору, куртку зимову ЗСУ, які матеріальної цінності для потерпілого ОСОБА_12 не представляють.

Після чого, ОСОБА_8 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_12 майнову шкоду на суму 1799 грн.

Крім того, ОСОБА_8 , достовірно знаючи про військову агресію збройних сил Російської Федерації та впровадження на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-IX, згідно з яким в Україні запроваджено воєнний стан з 05:30 години 24.02.2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 року № 2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022, затвердженого Законом України від 21.04.2022 року № 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України від 22.05.2022 року № 2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.05.2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 12.08.2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України від 15.08.2022 року № 2500-ІХ 3 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком на 90 діб, Указом Президента України від 07.11.2022 року № 757/2022, затвердженого Законом України від 16.11.2022 року № 2738-IX з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком на 90 діб, Указом Президента України від 06.02.2023 року № 58/2023, затверджено Законом України від 07.02.2023 року № 2915-ІХ з 05 години 30 хвилин з 19 лютого 2023 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком на 90 діб, Указом Президента України від 01.05.2023 року № 254/2023 затверджено Законом України від 02.05.2023 року № 3057-ІХ з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 26.07.2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 року № 3275-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року на 90 діб, Указом Президента України від 06.11.2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 року № 3429-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року на 90 діб, в період часу з 22:00 години 07.01.2024 року по 07:30 години 08.01.2024 року, маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи в місті Одеса, біля будинку №52 по вулиці Академіка Заболотного, помітив припаркований автомобіль марки «ЗАЗ 1102», в кузові білого кольору, 1992 року випуску, з державним номером НОМЕР_4 , який перебуває в користуванні ОСОБА_13 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 підійшов до вказаного автомобіля та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно, повторно, під час встановленого на території України воєнного стану, та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою викрутки, яку заздалегідь взяв з собою, виламав замок водійських дверей і незаконно проник до салону вказаного автомобіля, звідки таємно викрав авто магнітолу «ALPINE CDE100EUB», вартістю 800 гривень.

Після чого, ОСОБА_8 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_13 майнову шкоду на суму 800 грн.

Крім того, ОСОБА_8 , достовірно знаючи про військову агресію збройних сил Російської Федерації та впровадження на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-IX, згідно з яким в Україні запроваджено воєнний стан з 05:30 години 24.02.2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 року № 2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022, затвердженого Законом України від 21.04.2022 року № 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України від 22.05.2022 року № 2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.05.2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 12.08.2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України від 15.08.2022 року № 2500-ІХ 3 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком на 90 діб, Указом Президента України від 07.11.2022 року № 757/2022, затвердженого Законом України від 16.11.2022 року № 2738-IX з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком на 90 діб, Указом Президента України від 06.02.2023 року № 58/2023, затверджено Законом України від 07.02.2023 року № 2915-ІХ з 05 години 30 хвилин з 19 лютого 2023 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком на 90 діб, Указом Президента України від 01.05.2023 року № 254/2023 затверджено Законом України від 02.05.2023 року № 3057-ІХ з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 26.07.2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 року № 3275-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року на 90 діб, Указом Президента України від 06.11.2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 року № 3429-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року на 90 діб, в період часу з 10:30 години до 12:40 години 20.01.2024 року, маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи в місті Одеса, біля магазину «Сільпо», що розташований за адресою: вулиця Генерала Бочарова № 13, помітив припаркований автомобіль марки «KIA CARENS», в кузові сірого кольору, 2013 року випуску, з державним номером НОМЕР_5 , який перебуває у власності ОСОБА_9 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 підійшов до вказаного автомобіля та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно, повторно, під час встановленого на території України воєнного стану, та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою викрутки, яку заздалегідь взяв з собою, розбив скло задніх пасажирських дверей і незаконно проник до салону вказаного автомобіля, звідки таємно викрав жіночу сумку блакитного кольору, яка матеріальної цінності для потерпілої ОСОБА_9 не представляє, з особистими документами, а саме: закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_14 , закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_15 , паспорт громадянина Молдови на ім`я ОСОБА_14 , паспорт громадянина Молдови на ім`я ОСОБА_15 , посвідку на постійне місце проживання в Україні на ім`я ОСОБА_9 , а також грошовими коштами в сумі 11000 (одинадцять тисяч) гривень, 100 доларів США, що станом на 20.01.2024 року, згідно офіційного курсу НБУ, становить 3770 гривень 94 копійки (1 долар 37,7094 гривень), та 3000 молдавських лей, що станом на 20.01.2024 року, згідно офіційного курсу НБУ, становить 6382 гривень 50 копійок (1 молдавський лей 2,1275 гривень), а також монітор «MSI G2412», вартістю 6400 гривень.

Після чого, ОСОБА_8 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 27553 гривні 44 копійки.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_8 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, поєднана з проникненням у сховище.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 та кваліфікацію його дій, просить змінити вирок в частині призначеного покарання, яким за ч.4 ст.185 КК України призначити обвинуваченому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, та звільнити його від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням, із іспитовим строком, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник посилається на те, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тому є явно несправедливим внаслідок його суворості.

На думку захисника, місцевий суд, при призначенні обвинуваченому покарання, не в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують його покарання, а саме визнання вини обвинуваченим, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, та його бажання компенсувати спричинену ним шкоду потерпілим.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Судовий розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України, проведено за відсутності потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , які будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду не подавали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом створені всі умови для реалізації права учасників провадження на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

У своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 заявила клопотання про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за чотирма епізодами щодо потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, набранням чинності 09.08.2024 року Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших Законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18 липня 2024 року, яким внесені зміни до ст.51 КУпАП, відповідальність за якою настає, якщо вартість майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Захисник вказує, що за вироком місцевого суду ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, а вартість викраденого майна за кожним епізодом злочинів щодо потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , не перевищує розміру, з якого настає кримінальна відповідальність. За таких обставин, захисник вважає, що дії обвинуваченого за цими епізодами не підпадають під кримінальну відповідальність, внаслідок чого кримінальне провадження в цій частині підлягає закриттю на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК.

Разом з цим, захисник підтримала подану нею апеляційну скаргу в частині зміни вироку місцевого суду щодо призначення покарання за епізодом скоєння злочину стосовно потерпілої ОСОБА_9 за ч.4 ст.185 КК України, та просила призначити обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 підтримав клопотання захисника ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження щодо нього за епізодами скоєння ним кримінальних правопорушень відносно потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. За епізодом щодо потерпілої ОСОБА_9 за ч.4 ст.185 КК України, просив вирок змінити в частині призначеного покарання та застосувати положення ст.ст.75, 76 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали клопотання та апеляційну скаргу; думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу захисника та вважав можливим за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , закрити кримінальне провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, при цьому вирок суду за епізодом вчинення кримінального правопорушення за ч.4 ст.185 КК України щодо потерпілої ОСОБА_9 , зокрема в частині призначення покарання просив залишити без змін;вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи клопотання про закриття кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Щодо заявленого захисником ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_8 клопотання про закриття кримінального провадження за епізодами скоєння кримінальних правопорушень відносно потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частина 1 статті 5 Кримінального Кодексу України регламентує, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип гарантований ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

За приписами ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX (далі - Закон №3886-IX).

Законом №3886-IX внесені зміни у ст.51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином ст.ст. 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст.51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за ст.ст. 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року (справа №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24), суд касаційної інстанції зробив правовий висновок, відповідно до якого Закон №3886-IX, яким внесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП. Зміни, внесені Законом №3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого майна розмір, визначений ст.51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом №3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим за вчинення крадіжок вчинених повторно, в умовах воєнного стану, поєднаних з проникненням у сховище, 29.12.2023/30.12.2023 року у потерпілого ОСОБА_10 на суму 2599 грн.; 02.01.2024/03.01.2024 року у потерпілого ОСОБА_11 на суму 2549 грн.; 03.01.2024/04.01.2024 року у потерпілого ОСОБА_12 на суму 1799 грн., а також 07.01.2024/08.01.2024 року у потерпілого ОСОБА_13 на суму 800 грн.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону №3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, у 2023 році становить 2684 грн., у 2024 році становить 3028 грн.

Згідно вироку місцевого суду протиправними діями ОСОБА_8 за одним епізодом щодо потерпілого ОСОБА_10 , який мав місце у 2023 році заподіяна матеріальна шкода потерпілому у розмірі 2599 грн.; а за трьома епізодами злочинів щодо потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які мали місце у 2024 році заподіяна матеріальна шкода потерпілим у розмірі 2549 грн., 1799 грн., та 800 грн., відповідно.

За таких обставин у даному кримінальному провадженні вартість викраденого обвинуваченим майна на час вчинення діяння за кожним вказаним епізодом не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 2684 грн. станом на 2023 рік, 3028 грн. - станом на 2024 рік, а отже до цих діянь мають застосуватись положення ст.5 КК і на теперішній час інкриміновані обвинуваченому дії за цими епізодами не підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК.

Відповідно до положень ч.1 ст.479-2 КПК суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до положень ч.2 ст.479-2 КПК за відсутності згоди підозрюваного на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що підозрюваним вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 або 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.3 ст.479-2 КПК якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4 - 1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Враховуючи той факт, що в даному кримінальному провадженні обвинуваченим ОСОБА_8 надана згода на закриття кримінального провадження за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , у зв`язку з тим, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, апеляційний суд керується положеннями п.4-1 ч.1 ст.284, ч.3 ст.479-2 КПК.

Відповідно до абз.5 ч.7 ст.284 КПК ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст. 479-2 цього Кодексу.

Відповідно до ст.417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

На підставі викладеного, враховуючи надання обвинуваченим згоди на закриття провадження, керуючись положеннями п.4-1 ч.1 ст.284, ч.3 ст.479-2, ст.417 КПК, колегія суддів вважає за необхідне закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

При цьому, враховуючи обставини скоєного кримінального правопорушення за цими епізодами, кваліфікацію дій обвинуваченого, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку відсутні підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.4 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України, з таких підстав.

При вирішенні вказаного питання, окрім власного переконання щодо застосування положень матеріального та процесуального законів, колегія суддів враховує останню практику Верховного Суду, зокрема висновки колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 09.01.2025 року (справа №161/8760/22).

Так, у згаданому рішення касаційний суд дійшов висновку, що оскільки обвинувачений вчинив таємне викрадення майна шляхом проникнення до автомобілів, то наявні підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого із ч.ч.3, 4 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України, із призначенням обвинуваченому покарання в межах санкції цієї норми кримінального закону.

Разом з цим, на переконання колегії суддів, в даній справі апеляційний суд не може керуватися висновком Верховного Суду в постанові від 09.01.2025 року (справа №161/8760/22), з таких підстав.

З оскарженого вироку в даній справі вбачається, що місцевим судом обвинуваченого ОСОБА_8 було визнано винуватим у скоєнні п`яти епізодів крадіжок чужого майна, які мали місце: 29.12.2023/30.12.2023 року відносно викрадення майна потерпілого ОСОБА_10 із салону автомобіля «Renault Logan» державний номер НОМЕР_1 на суму 2599 грн.; 02.01.2024/03.01.2024 року відносно викрадення майна потерпілого ОСОБА_11 із салону автомобіля «Renault Logan» державний номер НОМЕР_2 на суму 2549 грн; 03.01.2024/04.01.2024 року відносно викрадення майна потерпілого ОСОБА_12 із салону автомобіля «Volkswagen Transporter 4» державний номер НОМЕР_3 на суму 1799 грн; 07.01.2024/08.01.2024 року відносно викрадення майна потерпілого ОСОБА_13 із салону автомобіля «ЗАЗ 1102» державний номер НОМЕР_4 , на суму 800 грн.; та 20.01.2024 року відносно викрадення майна потерпілої ОСОБА_9 із салону автомобіля «KIA CARENS» державний номер НОМЕР_5 на суму 27553,44 грн.

Вказані обставини встановлені результатами судового розгляду в суді першої інстанції та сторонами не оспорюються.

За вказаними п`ятьма епізодами крадіжок чужого майна дії обвинуваченого кваліфіковані судом за ч.4 ст.185 КК України.

У свою чергу, перекваліфікація апеляційним судом дій обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до позиції Верховного Суду в постанові від 09.01.2025 року (справа №161/8760/22) із ч.4 ст.185 КК України за 4 епізодами (щодо потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ) на ч.1 ст.162 КК України, на думку колегії суддів, фактично розриває обвинувачення, яке було пред`явлене обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.4 ст.185 КК України та за яким він був засуджений оскарженим вироком, тому за таких обставин, апеляційному суду, крім визнання обвинуваченого винуватим за ч.4 ст.185 КК України за епізодом крадіжки у потерпілої ОСОБА_9 , слід визнавати обвинуваченого винуватим ще й за ч.1 ст.162 КК України за іншими чотирма епізодами, які кваліфікувалися також за ч.4 ст.185 КК України, та відповідно призначати обвинуваченому окреме покарання за ч.1 ст.162 та ч.4 ст.185 КК України, а потім застосовувати при призначенні остаточного покарання положення ст.70 КК України. Однак такий алгоритм дій та можливе ухвалення апеляційним судом вищенаведеного рішення, фактично погіршуватиме становище обвинуваченого в порівнянні з покаранням, призначеним оскарженим вироком, що не відповідатиме вимогам процесуального закону, з огляду на відсутність апеляційної скарги сторони обвинувачення з аналогічною вимогою, а апеляційний розгляд проводиться лише в межах вимог скарги сторони захисту.

Даний висновок колегії суддів узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постанові від 30.01.2025 року (справа №361/5159/20).

Приписами ч.ч.1, 2 ст.404 КПК регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та вправі вийти за межі апеляційних вимог, лише в тому випадку якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.4 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ).

Щодо доводів сторони захисту про незаконність та необґрунтованість вироку місцевого суду в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за епізодом скоєння злочину щодо потерпілої ОСОБА_9 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги стосовно суворості призначеного покарання та можливість призначення обвинуваченому покарання, із застосуванням положень ст. 75 КК України, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.185 КК України (за епізодом вчинення злочину щодо потерпілої ОСОБА_9 ), суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст.65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки злочину, особу винного, та дійшов висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі.

Надаючи оцінку обставинам даного кримінального провадження колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, як за своїм видом, так і за розміром, не можна вважати занадто суворим, з огляду на таке.

Так, визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що сторона захисту порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання пов`язаних із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ст.ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Вирішуючи питання про те, яке покарання має бути призначене обвинуваченому ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України (за епізодом вчинення злочину щодо потерпілої ОСОБА_9 ), і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції в повній мірі врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, суспільну небезпеку вчиненого діяння, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів; обставини скоєного кримінального правопорушення; обставини, що пом`якшують покарання, передбачені ст.66 КК України, а саме: визнання вини, щире каяття у скоєнні кримінального правопорушення, активне сприяння розкриттю злочину; та відсутність обставин, що обтяжують покарання. Суд також врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який є раніше судимим та не працює.

Врахувавши вказані обставини, а також факт не погашення матеріального збитку потерпілій, місцевий суд дійшов висновку, що покарання у виді позбавлення волі є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Оцінюючи доводи сторони захисту про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 403, 405, 407, 408, 429 КПК, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для застосування положень ст.75 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 колегія суддів враховує, обставини, тяжкість та характер вчиненого ним кримінального правопорушення.

Зокрема колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за злочини проти власності, маючи не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості, звільнившись з місць позбавлення волі 06.12.2023 року, по спливу короткого проміжку часу, а саме 20.01.2024 року, в складний для країни воєнний час, повторно вчинив аналогічний тяжкий злочин проти власності. Крім того, завдану потерпілій ОСОБА_9 шкоду, ні в ході досудового розслідування кримінального провадження, ні під час розгляду справи в місцевому та апеляційному судах, обвинувачений не відшкодував.

За наведених обставин, звільнення від відбування покарання з випробуванням обвинуваченого за скоєння тяжкого злочину, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, без намагання відшкодувати спричинену шкоду потерпілій, на думку колегії суддів, не буде достатнім для виправлення ОСОБА_8 та не сприятиме запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень іншими особами та породить в них відчуття безкарності та впевненість в тому, що скоєння корисливих злочинів проти власності та не відшкодування спричиненої шкоди, не матиме наслідком реальне покарання.

Посилання сторони захисту про визнання вини обвинуваченим, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також наявність бажання компенсувати спричинену потерпілій шкоду, є недостатніми для застосування положень ст. 75 КК України.

Колегія суддів вважає, що з врахуванням обставин скоєного кримінального правопорушення, тяжкості злочину та його наслідків, призначення обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.4 ст.184 КК України покарання із застосуванням ст.75 КК України, про що просить сторона захисту є недостатнім для виправлення обвинуваченого та явно несправедливим.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів звертає увагу, що місцевим судом обвинуваченому призначене мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.4 ст.185 КК України, яке відповідає положенням ст.ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому не вбачає підстав вважати, що призначене покарання є явно несправедливим через його суворість.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що кримінальне правопорушення, яке вчинене ОСОБА_8 зазіхає на суспільну складову безпечного права власності особи, оскільки формує думку суспільства про незахищеність та уразливість до вчинення відносно них злочинних дій проти власності громадян.

Разом з цим, належна правова охорона будь-яких соціальних цінностей, у тому числі й таких як право власності, забезпечується лише тоді, коли застосовується ефективний кримінально-правовий засіб, яким є кримінальна відповідальність.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Істотних порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для скасування чи зміни вироку за епізодом вчинення злочину щодо потерпілої ОСОБА_9 , апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку та застосування при призначенні покарання ст.75 КК України, про що просить сторона захисту.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Клопотання захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження за чотирма епізодами щодо потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння задовольнити.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 09.04.2024 року в кримінальному провадженні №0000017 від 04.01.2024 року, яким ОСОБА_8 засуджений за ч.4 ст.185 КК України, скасувати в частині засудження обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.4 ст.185 КК Україниза епізодами скоєних крадіжок у потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Закрити кримінальне провадження №0000017 від 04.01.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України щодо потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

В іншій частині вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 09.04.2024 року в кримінальному провадженні №0000017 від 04.01.2024 року, щодо засудження ОСОБА_8 за ч.4 ст.185 КК України за епізодом скоєння злочину стосовно потерпілої ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4