cправа №947/9878/25
провадження №1-кп/947/874/25
У Х В А Л А

19 березня 2025 року м.Одеса

Київський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по кримінальному провадженню №0000323 від 08.05.2024 року,

за участю: прокурора ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , їх захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Київського районного суду міста Одеси знаходиться кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307; ч.3 ст.311; ч.3 ст.313; ч.3 ст.28, ч.2 ст.317 КК України.

17.03.2025 року до суду прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

1. Зміст клопотання.

В обґрунтування поданих клопотань, прокурор зокрема зазначив:

-) щодо ОСОБА_3 , що останній обґрунтовано обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307; ч.3 ст.311; ч.3 ст.313; ч.3 ст.28, ч.2 ст.317 КК України.

Відносно підозрюваного ОСОБА_3 ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 29.08.2024 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який неодноразово продовжувався, останній раз до 21.03.2025 року включно.

Вказував, що з урахуванням наявності існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 та ст.177 КПК України, виникла необхідність у продовженні запобіжного заходу стосовно обвинуваченого.

Так, ОСОБА_3 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 , у разі визнання його винуватим у вчиненні особливо тяжких злочинів, надає останньому, у випадку перебування на свободі, підстави, мотив та реальну можливість переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, що є обгрунтуванням ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, свідками у даному кримінальному провадженні є особи, анкетні дані яких (в тому числі номери мобільних телефонів, адреси мешкання) стали відомі ОСОБА_3 під час ознайомлення ним з матеріалами даного кримінального провадження в ході виконання стороною обвинувачення вимог ст.290 КПК України, що в свою чергу надає останньому мотив, підстави та реальну можливість, у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжких злочинів, незаконно впливати будь - яким чином на свідків, експертів, інших учасників кримінального провадження з метою зміни ними показів тощо, що є обґрунтуванням ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, ОСОБА_3 не має міцних соціальних зв`язків, неодружений, не має дітей на утриманні, не працевлаштований, обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, яке вчинено саме з корисливих мотивів, а тому не виключено, що останній, в силу характеру інкримінованих йому кримінальних правопорушень, матиме підстави, мотив та реальну можливість, у випадку перебування на свободі, продовжувати займатися протиправною діяльністю у сфері обігу наркотичних засобів задля забезпечення свого існування, що є обґрунтуванням ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Вважав, що вказані обставини в сукупності свідчать про неможливість обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`яких запобіжних заходів, адже вони не забезпечать виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможуть гарантовано запобігти спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Стверджував, що особисте зобов`язання не може бути застосовано, у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до суду на першу вимогу.

Заявляв, що обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту недоцільно, оскільки такий захід забезпечення кримінального провадження в цілому не зможе гарантовано запобігти вищевказаним ризикам та не дасть реальну можливість суду забезпечити виконання завдання кримінального провадження.

Посилаючись на викладене, керуючись ст.ст.36, 131, 132, 176 - 178, 181, 183, 184, 194, 197, 199, 315 КПК України, продовжити обраний до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

-) щодо ОСОБА_4 , що останній обґрунтовано обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307; ч.3 ст.311; ч.3 ст.313; ч.3 ст.28, ч.2 ст.317 КК України.

Відносно підозрюваного ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 29.08.2024 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який неодноразово продовжувався, останній раз до 21.03.2025 року включно.

Вказував, що з урахуванням наявності існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 та ст.177 КПК України, виникла необхідність у продовженні запобіжного заходу стосовно обвинуваченого.

Так, ОСОБА_4 , обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання його винуватим у вчиненні особливо тяжких злочинів, надає останньому, у випадку перебування на свободі, підстави, мотив та реальну можливість переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, що є обґрунтуванням ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, свідками у даному кримінальному провадженні є особи, анкетні дані яких (в тому числі номери мобільних телефонів, адреси мешкання) стали відомі ОСОБА_4 під час ознайомлення ним з матеріалами даного кримінального провадження в ході виконання стороною обвинувачення вимог ст.290 КПК України, що в свою чергу надає останньому мотив, підстави та реальну можливість, у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжких злочинів, незаконно впливати будь - яким чином на свідків, експертів, інших учасників кримінального провадження з метою зміни ними показів тощо, що є обґрунтуванням ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, ОСОБА_4 не має міцних соціальних зв`язків, неодружений, не має дітей на утриманні, не працевлаштований, обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, яке вчинено саме з корисливих мотивів, а тому не виключено, що останній, в силу характеру інкримінованих йому кримінальних правопорушень, матиме підстави, мотив та реальну можливість, у випадку перебування на свободі, продовжувати займатися протиправною діяльністю у сфері обігу наркотичних засобів задля забезпечення свого існування, що є обґрунтуванням ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Вважав, що вказані обставини в сукупності свідчать про неможливість обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів, адже вони не забезпечать виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможуть гарантовано запобігти спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Стверджував, що особисте зобов`язання не може бути застосовано, у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до суду на першу вимогу.

Заявляв, що обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту недоцільно, оскільки такий захід забезпечення кримінального провадження в цілому не зможе гарантовано запобігти вищевказаним ризикам та не дасть реальну можливість суду забезпечити виконання завдання кримінального провадження.

Посилаючись на викладене, керуючись ст.ст.36, 131, 132, 176 - 178, 181, 183, 184, 194, 197, 199, 315 КПК України, продовжити обраний до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

-) щодо ОСОБА_5 , що останній обґрунтовано обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307; ч.3 ст.311; ч.3 ст.313; ч.3 ст.28, ч.2 ст.317 КК України.

Відносно підозрюваного ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 29.08.2024 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який неодноразово продовжувався, останній раз до 21.03.2025 року включно.

Вказував, що з урахуванням наявності існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 та ст.177 КПК України, виникла необхідність у продовженні запобіжного заходу стосовно обвинуваченого.

Так, ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання його винуватим у вчиненні особливо тяжких злочинів, надає останньому, у випадку перебування на свободі, підстави, мотив та реальну можливість переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, що є обґрунтуванням ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, свідками у даному кримінальному провадженні є особи, анкетні дані яких (в тому числі номери мобільних телефонів, адреси мешкання) стали відомі ОСОБА_5 під час ознайомлення ним з матеріалами даного кримінального провадження в ході виконання стороною обвинувачення вимог ст.290 КПК України, що в свою чергу надає останньому мотив, підстави та реальну можливість, у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжких злочинів, незаконно впливати будь - яким чином на свідків, експертів, інших учасників кримінального провадження з метою зміни ними показів тощо, що є обґрунтуванням ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, ОСОБА_5 не має міцних соціальних зв`язків, неодружений, не має дітей на утриманні, не працевлаштований, обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, яке вчинено саме з корисливих мотивів, а тому не виключено, що останній, в силу характеру інкримінованих йому кримінальних правопорушень, матиме підстави, мотив та реальну можливість, у випадку перебування на свободі, продовжувати займатися протиправною діяльністю у сфері обігу наркотичних засобів задля забезпечення свого існування, що є обґрунтуванням ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Вважав, що вказані обставини в сукупності свідчать про неможливість обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, адже вони не забезпечать виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможуть гарантовано запобігти спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Стверджував, що особисте зобов`язання не може бути застосовано, у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину. Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до суду на першу вимогу.

Заявляв, що обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту недоцільно, оскільки такий захід забезпечення кримінального провадження в цілому не зможе гарантовано запобігти вищевказаним ризикам та не дасть реальну можливість суду забезпечити виконання завдання кримінального провадження.

Посилаючись на викладене, керуючись ст.ст.36, 131, 132, 176 - 178, 181, 183, 184, 194, 197, 199, 315 КПК України, продовжити обраний до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

2. Позиції учасників судового провадження.

Під час судового розгляду, прокурор підтримав подані клопотання та просив їх задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник, під час судового розгляду, проти клопотання заперечували, у його задоволенні просили відмовити. Захисник зокрема зазначив, що ухвала слідчого судді про продовження запобіжного заходу була прийнята з порушення, а тому суд не може продовжувати запобіжний захід. Крім цього, ризики заявлені прокурором не існують. У обвинуваченого є сім`я, батьки та цивільна дружина, обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Обвинувачений ОСОБА_3 зокрема зазначив, що у нього є дохід, до затримання він працював у таксі.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник, під час судового розгляду, у задоволенні клопотання прокурора просили відмовити. Захисник зокрема зазначив, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем, а тому обвинувачення повинен підтримувати військова прокуратура. Ризики зазначені прокурором не існують, обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Обвинувачений ОСОБА_5 зокрема зазначив, що підтримує позицію захисника та він є учасником бойових дій та військовослужбовцем.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисники, під час судового розгляду, у задоволенні клопотання прокурора просили відмовити. Захисник зокрема зазначив, що обвинувачений раніше не судимий, а те, що він буде перебувати на волі не є перешкодою для розгляду кримінального провадження. Обвинувачений ОСОБА_4 зокрема зазначив, що підтримує позицію захисника. Доповнив, що у нього є батьки, які потребують догляду, а він може сам себе забезпечувати.

3. Висновки суду.

Суд, заслухавши клопотання, дослідивши додані до нього документи та вислухавши думки учасників кримінального провадження, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Судом встановлено, що відповідно до ухвал слідчого судді слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 29.08.2024 року, до кожного з обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому, ухвалами слідчих суддів, останній раз, від 12.03.2025 року, було продовжено до 21.03.2025 року включно.

При цьому, альтернативний запобіжний захід у вигляді застави до обвинувачених застосовано не було.

Також судом встановлено, що під час застосування та продовження до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею були враховані наступні ризики, а саме: щодо ОСОБА_3 - передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України (переховування підозрюваного від слідства та суду, а також продовження підозрюваним злочинної діяльності); щодо ОСОБА_4 - передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України (переховування підозрюваного від слідства та суду, а також продовження підозрюваним злочинної діяльності); щодо ОСОБА_5 - передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України (переховування підозрюваного від слідства та суду, а також продовження підозрюваним злочинної діяльності).

Згідно з положеннями ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до змісту ч.3 ст.199 КПК України, однією з підстав для продовження строку тримання під вартою є наявність вважати, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд погоджується, що на сьогоднішній день, продовжують існувати наступні ризики, а саме:

-) щодо ОСОБА_3 , передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання тільки у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 12 років з конфіскацією майна. Отже, на думку суду існує ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;

-) щодо ОСОБА_4 , передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання тільки у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 12 років з конфіскацією майна. Отже, на думку суду існує ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

-) щодо ОСОБА_5 , передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, тяжких злочинів, за один з яких особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання тільки у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна. Отже, на думку суду існує ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;

Таким чином, суд робить висновок, що існування обвинувачення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307; ч.3 ст.311; ч.3 ст.313; ч.3 ст.28, ч.2 ст.317 КК України, у сукупності з існуючим ризиком, передбаченим п.1 ч.1 ст.177 КПК України відносно кожного обвинуваченого, не дозоляють суду змінити запобіжний захід відносно обвинувачених та є достатньою підставою для продовження обвинуваченому ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а менш суворі запобіжні заходи, на думку суду, не достатні для запобігання зазначеному ризику.

На думку суду, тривалість застосованого відносно обвинувачених запобіжного заходу у співвідношенні із пред`явленим обвинуваченням та можливою мірою покарання, на даний час не виходить за межі розумного строку тримання обвинувачених під вартою, а кореспондується з характером суспільного інтересу, який існує у випадку протидії вчиненню кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

При цьому, суд відповідно до п.5 ч.4 ст.183 КПК України, не знаходить підстав для визначення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 розміру застави, оскільки останні обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 199, 331, 369 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 17 травня 2025 року включно.

2. Клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 17 травня 2025 року включно.

3. Клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 17 травня 2025 року включно.

4. Ця ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі на неї апеляційної скарги.

5 Ця ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ця ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на цю ухвалу, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1