Справа №: 398/4530/24
провадження №: 1-кп/398/218/25
ВИРОК

Іменем України

"25" березня 2025 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрія в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001292 від 12 липня 2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Холодіївка П`ятихатського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх чи малолітніх дітей, військовослужбовця, який проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 129 КК України

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин:

Епізод 1. Будучи призваним по мобілізації з 10.03.2023 року, військовослужбовць ОСОБА_7 , знаючи, що відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-ХІV, ст. ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551- ХІV, ст. 1, ч. 3, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним, дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати і виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, додержуватись правил військової поведінки, поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили в цілому; не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців. Діючи в порушення вимог «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і холощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України №622 від 21.08.1998 року, не пізніше 12.07.2024 року, ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , під час виконання бойових завдань в районі проведення бойових дій із військами російської федерації на території Донецької області знайшов вибухові пристрої, а саме: корпус бойової ручної осколкової гранати оборонної дії типу Ф-1 з одним уніфікованим бойовим підривачем ручної гранати дистанційної дії типу УЗРГМ (УЗРГМ-2).

ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання та носіння вказаних вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, забрав знайдений ним вибуховий пристрій із місця виявлення, внаслідок чого незаконно придбав (отримав у володіння та розпорядження) зазначений вибуховий пристрій, який у невстановлений досудовим слідством спосіб незаконно перевіз до свого місця проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .

12.07.2024 року в ході проведення обшуку домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено і вилучено один корпус бойової осколкової гранати оборонної дії типу Ф-1, засіб підриву, а саме: уніфікований бойовий підривач ручних гранат дистанційної дії типу УЗРГМ, які конструктивно поєднуються між собою по різьбовому з`єднанню та у зібраному стані являють собою вибухові пристрої, що належать до категорії боєприпасів, придатні до здійснення вибуху після видалення запобіжної чеки та вивільнення важеля, які ОСОБА_7 незаконно придбав, перевіз та зберігав без передбаченого законом дозволу.

Епізод 2. 12.07.2024 року, близько 13:00 год, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння знаходився на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де в цей час на подвір`ї будинку перебувала його колишня дружина ОСОБА_6 , разом зі своєю неповнолітньою донькою. В зв`язку з тим, що у ОСОБА_7 того ж дня виникла сварка з ОСОБА_6 на побутовому ґрунті, яка супроводжувалась нецензурною лайкою та погрозою вбивством, у останнього в подальшому виник умисел, спрямований на погрозу вбивством. З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на позбавлення життя ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілої та бажаючи їх настання, близько 13 години 20 хвилин, 12 липня 2024 року, вийшов з території домоволодіння та підійшов до автомобіля ВАЗ 2108, державний номерний знак НОМЕР_2 , який перебуває у користуванні останнього та був припаркований поруч з вищевказаним домоволодінням, де з салону автомобіля дістав гранату типу Ф1, яку привіз з місць проведення бойових дій та направився в бік ОСОБА_6 з погрозами застосування відносно останньої вказаної бойової осколкової гранати типу Ф-1, при цьому, тримаючи вказану гранату в лівій руці, намагався привести гранату в бойове застосування шляхом видалення запобіжної чеки та вивільнення важеля. В цей час у ОСОБА_6 виникли реальні підстави побоюватися здійснення ОСОБА_7 цієї погрози, оскільки останній намагався привести гранату до бойового застосування, тим самим здійснити вбивство ОСОБА_6 . Усвідомлюючи реальну загрозу потерпіла разом з неповнолітньою донькою вибігли з території домоволодіння та сховались в зелених насадженнях.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що був мобілізований 24.02.2022 року та проходив військову службу в АДРЕСА_3 , де в 2023 році знайшов бойову гранату та поклав її до бойового рюкзаку і забув про неї. Коли перебував у відпустці, з 06.10.2023 року, розбираючи рюкзак побачив знайдену раніше гранату та переклав її до бардачку свого автомобіля. В будинку не став ховати, щоб колишня дружина та неповнолітня падчерка не знайшли. Щодо погрози колишній дружині вбивством пояснив, що напередодні подій він з товаришами випивав та прийшовши додому, у нього з дружиною виник конфлікт, під час якого він не стримавшись повідомив, що зараз все зірве, на що дружина запитала чим. Він пішов до автомобіля, який був припаркований біля хвіртки на дорозі та вийняв з бардачка автомобіля раніше привезену гранату, однак повертаючись назад до будинку ні дружини, ні падчерки не побачив. Зайшовши до будинку поклав гранату в коридорі на поличку для взуття і пішов спати, а прокинувся вже в кайданках. Зазначив, що свою вину визнає та щиро розкаюється у вчиненому.

Вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується дослідженими і перевіреними судом доказами, що містяться в наступних джерелах.

Показаннях допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_6 , яка пояснила, що до 2003 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , однак і на даний час вони спілкуються. Коли в 2022 році почалась війна, її колишній чоловік був мобілізований і поїхав, а його речі залишились за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Через деякий час він приїхав лікувати зуби і залишився проживати у неї в будинку. 11.07.2024 року він пішов з дому і не повернувся ночувати, а прийшов приблизно о 12 год 12.07.2024 року в стані алкогольного сп`яніння. Коли він прийшов, вона мила двір та переставила його рюкзак, щоб не намочився, а він почав кричати і не чув її. У них була домовленість, що якщо він вживає алкогольні напої, то додому в стані алкогольного сп`яніння не приходить, але в цей раз він порушив обіцянку. Під час їх сварки ОСОБА_7 сказав, що вб`є її разом з собою та розвернувшись пішов до автомобіля. В цей час вона перебувала на подвір`ї разом з неповнолітньою донькою та побачила, що ОСОБА_7 з автомобіля вийняв пакет, в якому знаходився предмет зовні схожий на гранату. Донька сказала їй, що потрібно тікати і вони побігли в бік городу, звідки був вихід на галявину, де вони і заховались. Що в подальшому робив ОСОБА_7 і куди він пішов вона не бачила, бо не озиралась. Вже з галявини вона зателефонувала середній доньці та розповіла про цю ситуацію, на що остання зателефонувала до поліції та через деякий час на її телефон подзвонили і сказали, щоб вони відійшли подалі від будинку. Коли приїхали працівники поліції вони сиділи у них в автомобілі, а до цього переховувались в кущах. Його погрозу, що він підірве її та себе, а в подальшому його дії з вийманням з бардачка автомобіля предмету схожого на гранату, вона сприйняла як погрозу життя в першу чергу її неповнолітній дитині і дуже злякалась. До цього ОСОБА_7 їй ніколи не погрожував. Зібрану гранату вона побачила вже тоді, коли приїхали працівники поліції. Зазначила, що визначення міри покарання покладає на розсуд суду.

Фактичними даними, що містяться у наступних джерелах доказів:

- протоколі обшуку від 12 липня 2024 року та відеозаписі зазначеного обшуку, переглянутого в судовому засіданні, в ході якого оглянуто будинок по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_6 та в якому проживає обвинувачений ОСОБА_7 . В приміщенні коридору ліворуч від входу на 4-й полиці від підлоги виявлено гранату, яка знаходилась в зібраному стані, де спеціалістом ВВТС дану гранату приведено в дію, що унеможливлює її детонацію, а саме: розкручено та від`єднало підривач, в приміщенні вітальні виявлено мобільний телефон IMEI1 НОМЕР_3 , IMEI2 НОМЕР_4 , також з корпусу гранати здійснено змив за допомогою марлевого тампону, з підривача здійснено змив за допомогою марлевого тампону, всі виявлені речі було вилучено та поміщено до спец. пакетів (а. с. 169 179);

- протоколі проведення слідчого експерименту від 13 липня 2024 року за участю потерпілої ОСОБА_6 та відеозаписі зазначеного слідчого експерименту, переглянутому в судовому засіданні, відповідно до якого потерпіла, показала та пояснила, що 12 липня 2024 року вона знаходилась за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 та близько 13 годин до будинку прийшов її колишній чоловік ОСОБА_7 , який зайшовши на територію домоволодіння почав вчиняти конфлікт, висловлюватись в її бік нецензурною лайкою та підійшовши до неї сказав, що зараз підірве її та себе і розвернувшись пішов до свого автомобіля, який стояв біля двору. Вона побачила як ОСОБА_7 дістав з автомобіля гранату та усвідомлюючи реальну загрозу своєму життю та життю своєї неповнолітньої доньки, оскільки її колишній чоловік мав декілька контузій та перебував в стані алкогольного сп`яніння, схопивши доньку побігла через город власного домоволодіння та сховались в зелених насадженнях. Впевнившись, що ОСОБА_7 за ними не пішов вони з донькою втекли на сусідню вулицю і там чекали приїзду поліції. Гранату, якою її колишній чоловік погрожував, останній привіз з місць проведення бойових дій, так як є військовослужбовцем. Де саме він зберігав гранату вона не знає (а. с. 203 209);

- протоколі проведення слідчого експерименту від 31 серпня 2024 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 та відеозаписі зазначеного слідчого експерименту, переглянутому в судовому засіданні, відповідно до якого підозрюваний, показав та пояснив, що 12 липня 2024 року близько 14 15 год, прийшовши до будинку по АДРЕСА_1 , помітив на порозі колишню дружину ОСОБА_6 , яка почала сваритись на нього, оскільки він перебував в стані алкогольного сп`яніння, а остання не дозволяла йому вживати алкогольні напої. Він почав агресивно реагувати на зауваження дружини та вирішив піти до автомобіля, який стояв біля гаражу та з бардачка взяв гранату, яку привіз з зони бойових дій, але що саме казав та як саме погрожував він не пам`ятає. Взявши гранату він зайшов в двір, тримаючи її в руці. Дружина з донькою в цей час втекли до сусідів. Після чого він зайшов до коридору і поклав гранату на кутову шафу та пішов спати. Прокинувшись побачив, що в будинку перебувають працівники поліції, яким він повідомив де залишив гранату типу Ф1, після чого її було вилучено (а. с. 210 215);

- висновку експерта №КСЕ-19/112-24/9250 від 15 липня 2024 року, згідно з яким предмети надані на дослідження є корпусом бойової ручної осколкової гранати оборонної дії типу Ф-1 та засобами підриву, а саме уніфікованим бойовим підривачем ручних гранат дистанційної дії типу УЗРГМ. Предмети надані на дослідження конструктивно поєднуються між собою по різьбовому з`єднанню. Наданий на дослідження корпус бойової ручної осколкової гранати оборонної дії типу Ф-1 споряджений вибуховою речовиною, а саме 2, 4, 6-тринітротолуол (ТНТ, тротил). Конструктивно поєднані між собою предмети, надані на дослідження, є вибуховим пристроєм бойовою ручною осколковою гранатою оборонної дії типу Ф-1, що належить до категорії боєприпасів. Конструктивно поєднані між собою предмети, надані на дослідження, здатні для здійснення вибуху (після видалення запобіжної чеки та вивільнення важеля на підривачі) (а. с. 60 70).

Також судом досліджено висновок судово-психіатричного експерта №316 від 13 серпня 2024 року, згідно з яким ОСОБА_7 в момент скоєння правопорушення не страждав і не страждає психічним захворюванням, не знаходиться в тимчасовому хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ст. 19 ч. 1 КК України та застосування заходів медичного характеру не потребує. У відношенні інкримінованого правопорушення ОСОБА_7 слід вважати осудним.

Крім того, судом досліджено витяг з ЄРДР (а. с. 53 56, 165), акти знищення (знешкодження) вибухових матеріалів або таких, що їх нагадують (а. с. 71 73), постанови про визнання і доручення до кримінального провадження речових доказів та здачу їх на зберігання (а. с. 74, 101, 103, 201, 216), повідомлення про підозру (а. с. 95 100), ухвалу слідчого судді про арешт предметів (а. с. 104 105, 187 188), постанову про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні (а. с. 164), протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію (а. с. 167), ухвалу слідчого судді про надання дозволу на обшук (а. с. 189 190), довідку про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів (а. с 191, 193), акт перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів (а. с. 192), протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину (а. с. 194 197), ухвалу слідчого судді про застосування запобіжного заходу (а. с. 198 200).

Зазначені вище докази суд визнає належними, допустимими, достовірними, так як отримані у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, в матеріалах кримінального провадження відсутні об`єктивні дані які б свідчили, що ці докази здобуті з істотним порушенням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів, покладається на сторону, що їх подає.

Надані як доказ винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину рапорт інспектора-чергового Олександрійського РВП ГУНП про те, що 12 липня 2024 року о 19:00 год надійшло повідомлення працівника поліції для реєстрації, без реагування, про звернення ОСОБА_6 по факту погроз в її бік зі сторони чоловіка ОСОБА_7 , а саме 12.07.2024 року близько 14:00 год погрожував вбивством та тримав в руках гранату (а. с. 57), рапорт помічника чергового Олександрійського РВП ГУНП про те, що 12 липня 2024 року о 14:57 год надійшло повідомлення ОСОБА_8 про те, що її матері ОСОБА_6 потрібна допомога, оскільки ОСОБА_7 , який є батьком заявника, погрожує матері вбивством шляхом підривання гранатою, суд визнає недопустимим доказом, оскільки рапорти є внутрішнім документом, яким працівник поліції повідомляє начальника про певну подію та не є процесуальним джерелом доказів в розумінні вимог КПК України, зокрема, ст. 84 КПК України.

Крім того, в ході судового розгляду судом досліджено протокол обшуку від 12 липня 2024 року, в ході якого оглянуто транспортний засіб марки ВАЗ 2108, державний номерний знак НОМЕР_2 та не виявлено заборонених речей (а. с. 179 186). На думку суду, з урахуванням положень ст. 85 КПК України, зазначений протокол обшуку не підтверджує існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а тому суд визнає такий доказ неналежним доказом у цьому кримінальному провадженні.

Як роз`яснено в пунктах 11, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» №3 від 26.04.2002 року, незаконним придбанням бойових припасів, вибухових пристроїв слід вважати умисні дії, пов`язані з їх набуттям (за винятком викрадення, привласнення, вимагання або заволодіння шляхом шахрайства чи зловживання службовим становищем) всупереч передбаченому законом порядку в результаті купівлі, обміну, привласнення знайденого, одержання як подарунок, на відшкодування боргу тощо.

Під незаконним зберіганням бойових припасів та вибухових пристроїв розуміються умисні дії, які полягають у володінні (незалежно від тривалості в часі) без відповідного дозволу або із простроченням його дії будь-яким із зазначених предметів, що знаходиться не при особі, а в обраному нею місці.

Незаконне носіння бойових припасів, вибухових пристроїв є умисними, вчиненими без передбаченого законом дозволу діями по їх переміщенню, транспортуванню особою безпосередньо при собі (в руках, одязі, сумці, спеціальному футлярі, транспортному засобі тощо).

В ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений, перебуваючи в зоні ведення бойових дій на території Донецької області, восени 2023 року знайшов корпус бойової ручної осколкової гранати оборонної дії типу Ф-1 з одним уніфікованим бойовим підривачем ручної гранати дистанційної дії типу УЗРГМ (УЗРГМ-2), які забрав із собою, перевіз із зони бойових дій, до місця свого проживання в м. Олександрія Кіровоградської області, де зберігав спочатку в бардачку автомобіля, а потім в будинку до моменту виявлення 12.07.2024 року. Тобто, протягом тривалого часу зазначені бойові припаси та вибухові пристрої обвинуваченим не були здані компетентним органам.

Зазначене в сукупності свідчить про наявність умислу у ОСОБА_7 на незаконне придбання, носіння та зберігання вибухових пристроїв, бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, є особиста безпека особи. З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення проявляється у залякуванні потерпілого позбавленням його життя. Таке залякування може бути виражене у будь-якій формі: усно, письмово, за допомогою різних дій (жестів, міміки, демонстрації зброї, тощо). Для кваліфікації за статтею 129 КК України не має значення, чи була така погроза одноразовою або кількаразовою, систематичною, такою, що має характер тероризування. Погроза вбивством має бути конкретною і реальною. Реальність погрози визначається достатністю підстав побоюватися її виконання, які у кожному випадку є різними. При визначенні реальності погрози значення має з`ясування форми, місця, часу, обстановки її висловлення, характеру попередніх взаємовідносин між винним і потерпілим тощо. Особливе значення має сприйняття погрози потерпілим, очевидцями погрози та іншими особами, які про неї дізналися.

Під час судового розгляду встановлено, що 12.07.2024 року між обвинуваченим та потерпілою виникла сварка на побутовому ґрунті, в ході якої ОСОБА_7 висловив погрозу здійснити вбивство ОСОБА_6 , після чого дістав з автомобіля бойову гранату, що побачила потерпіла та відповідно у останньої виникло достатньо підстав для побоювань її виконання.

Тобто, обвинувачений усвідомлював, що погрожує вбивством та що ця погроза здатна викликати у потерпілої побоювання за своє життя, і бажав цього.

Таким чином, оцінюючи у сукупності всі досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що зібраними по справі доказами поза межами розумного сумніву підтверджується вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень і його дії слід кваліфікувати:

- за першим епізодом за ч. 1 ст. 263 КК України за ознаками придбання, носіння та зберігання вибухових пристроїв, бойових припасів без передбаченого законом дозволу;

- за другим епізодом за ч. 1 ст. 129 КК України за ознаками погрози вбивством, якщо були реальні підстави побоюватись здійснення цієї погрози.

Згідно із ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вчинені обвинуваченим кримінальні правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком (ч. 1 ст. 129 КК України) та тяжким злочином (ч. 1 ст. 263 КК України).

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого встановлено, що він не одружений, не має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, є військовослужбовцем у зв`язку із загальною мобілізацією. За місцем проживання скарг та заяв щодо нього не надходило. На обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №316 від 13.08.2024 року, є осудним. Раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Згідно з досудовою доповіддю від 19.09.2024 року ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як середні. На думку органу пробації виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі можливе. Відповідно до ч. 1 ст. 314-1 КПК України при призначенні покарання обвинуваченому судом враховується зазначена досудова доповідь.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Підстав для застосування ст. 69 КК України до ОСОБА_7 судом не встановлено.

Із врахуванням всіх обставин справи: характеру і тривалості злочинного посягання, наслідків, які завдані кримінальним правопорушенням потерпілій особі, особи обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 129 КК України та у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України, спочатку призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, після чого на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При цьому, враховуючи дані про особу обвинуваченого, щодо якого скарг і заяв за місцем проживання не надходило, його належну процесуальну поведінку під час досудового розслідування та судового розгляду, відношення обвинуваченого до скоєного, який щиро розкаявся, наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність обставин, що обтяжують його покарання, позицію потерпілої, яка не наполягала на призначені суворого покарання, досудову доповідь, суд вважає, що перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому до обвинуваченого доцільно застосувати ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши обвинуваченому іспитовий строк, з покладенням на нього обов`язків у відповідності до ч. 1 ст. 76 КК України, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, з урахуванням положень ч. 2 ст. 50 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 12.07.2024 року, ОСОБА_7 , було затримано в порядку ст. 208 КПК України 12 липня 2024 року о 18 год 36 хв (а. с. 194 197). Ухвалою суду від 13 липня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком на два місяці, тобто до 13.09.2024 року (а. с. 198 200). В подальшому ухвалою суду від 11 вересня 2024 року зазначений запобіжний захід було продовжено до 11 листопада 2024 року включно (а. с. 47 48).

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Згідно з ч. 7 ст. 72 КК України домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

За таких обставин, обвинуваченому в строк покарання за цим вироком слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання, тобто з 12 липня 2024 року до 13 липня 2024 року включно, із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі, а також строк цілодобового домашнього арешту з 14 липня 2024 року до 11 листопада 2024 року включно, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Підстави для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 .

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки;

- ч. 1 ст. 129 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч. ч. 5, 7 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк покарання за цим вироком строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання, тобто з 12 липня 2024 року до 13 липня 2024 року включно, із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі та строк цілодобового домашнього арешту з 14 липня 2024 року до 11 листопада 2024 року включно, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні №0001292 від 12 липня 2024 року, пов`язані із залученням експертів, в розмірі 4 543 (чотири тисячі п`ятсот сорок три) гривні 68 копійок.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 липня 2024 року на мобільний телефон сенсорний IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , який упаковано до спецпакету НПУ №CRI 1168561; корпус гранати Ф1 з маркуванням 386 30877 T, упакований до спецпакету НПУ вибухотехнічної служби №АВ 2009897; запал (підривач), упакований до спецпакету НПУ вибухотехнічної служби №АВ 1150493; змив з корпусу гранати, який упаковано до паперового конверту «Національна поліція України»; змив з підривача, який упаковано до паперового конверту «Національна поліція України».

Речові докази:

- залишки корпусу гранати Ф1 з маркуванням 386 30877 Т, запал (підривач), які після проведення експертизи упаковані до спеціпакету України МВС ЕКСПЕРТНА СЛУЖБА №2754294, що передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області знищити;

- мобільний телефон сенсорний IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , який упаковано до спецпакету НПУ №CRI 1168561 та передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області повернути ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в 30-денний строк з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України суд після складання та підписання повного тексту вироку обмежився проголошенням його резолютивної частини. Копія повного тексту вироку вручається учасникам судового провадження в день його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня.

Суддя ОСОБА_1