Справа № 227/2943/24
ВИРОК

іменем України

30.01.2025 м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження № 0000362 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.07.2024 року, відносно:

ОСОБА_3 , яка народилась у ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Білозерське місті Добропіллі, Донецької області, громадянки України, українки, зареєстрованої у квартирі АДРЕСА_1 , фактично проживаючої у будинку АДРЕСА_2 , не працевлаштованої, із середньою освітою, не заміжньої, на утримані малолітніх та непрацездатних осіб не маючої, раніше судимої:

-28.12.2023 Добропільським міськрайонним судом Донецької області за ч.1 ст.125 КК України, до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин. Відповідно до ухвали Дніпровського апеляційного суду від 08.10.2024 вирок Добропільського міськрайонного суду від 28.12.2023 залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/122307660 ).

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст.121 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4

потерпіла ОСОБА_5

обвинувачена ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 28.07.2024 року близько 17 год. 00 хв. рухалася по вул. О.Єрмакова, м.Білозерське, Донецької області, де побачила колишню дружину свого брата ОСОБА_6 - ОСОБА_5 з якою протягом тривалого часу склались неприязні відносини, щодо розподілу майна ОСОБА_6 .

В подальшому, ОСОБА_3 з метою розв?язання конфліктної ситуації щодо спірного майна, пішла в напрямку ОСОБА_5 , яку наздогнала біля масиву гаражів розташованого неподалік від будинку АДРЕСА_3 , де між ними почався словесний конфлікт. Надалі словесний конфлікт переріс у штовханину, в результаті якої ОСОБА_5 схопила своєю правою рукою за шию ОСОБА_3 так, що її голова опинилася між передпліччям та передньою плечовою ділянкою ОСОБА_5 , в цей час у ОСОБА_3 виник умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень останній.

Реалізуючи свій злочинний умисел, у зазначений час ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом спрямованим на спричинення ОСОБА_5 , тілесних ушкоджень, на грунті довготривалих особистих неприязних стосунків, використовуючи в якості знаряддя вчинення злочину ніж господарсько-побутового призначення, який носила з собою, дістала його із своєї сумочки-клач, та тримаючи його у своїй правій руці нанесла два удари по тулубу ОСОБА_5 з лівої та правої сторони, не переслідуючи за мету спричинить смерть потерпілій.

Тим самим, своїми злочинними діями ОСОБА_3 спричинила ОСОБА_5 проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини з ліва по переднє пахвинній лінії без ушкодження внутрішніх органів, ускладнене внутрішньочеревною кровотечею (300мл) відноситься до тяжких тілесних ушкоджень яке небезпечне для життя під час спричинення, та колото-різане поранення грудної клітки справа по заднє-пахвинній лінії, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров?я котре потребує для свого лікування часу більше 6-ти, але не більше 21-ї доби.

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились в умисному спричиненні тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечного для життя в момент заподіяння, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених вище не визнала, пояснила, що 28.07.2024 року близько 17 год. 00 хв. вона рухалася по АДРЕСА_3 , де побачила колишню дружину свого брата ОСОБА_6 - ОСОБА_5 з якою протягом тривалого часу у неї склались неприязні відносини.

Так, як вказала обвинувачена, вона йшла від батька, за яким доглядає, та вийшла з магазину «Аврора» де купила ніж та інший посуд, який лежав у пакеті. В той час вона побачила ОСОБА_5 , яка була в стані алкогольного сп`яніння, йшла з нею по одній стороні вулиці та покликала її для розмови з приводу квартири брата ОСОБА_3 , яка дісталась їм у спадок. ОСОБА_5 як колишня дружина її брата, сказала, що квартиру забере, а саму ОСОБА_3 «посадить та забере опіку над батьком» оскільки брат є військовослужбовцем. Як пояснила обвинувачена, ОСОБА_5 почала її душити ліктем, тягнучи до коліна, вдарила двічі в живіт, вона ж у свою чергу, будучи вагітною, захищаючи свою дитину, дістала ніж та вдарила ним ОСОБА_5 в лівий бік. Злякавшись скоєного, пішла до батька, де заховала ніж до сумки, та через деякий час вийшла з будинку де її зупинила поліція.

Незважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, суд допитавши потерпілу ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_7 , дослідивши письмові матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про винність обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй діяння при вищевикладених обставинах.

Так, потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що 28.07.2024 вона йшла від подруги через гаражі, де її побачила сестра її колишнього чоловіка ОСОБА_3 , яка пішла за нею, лаялась та погрожувала. Як пояснила ОСОБА_5 ,через те, що конфлікти між ними відбуваються протягом декількох років, вона подумала, що ОСОБА_3 знов на неї кинеться, і трохи притиснула її правою рукою за шию, стримуючи її, при цьому тілесних ушкоджень не завдавала. Після чого ОСОБА_3 вдарила її ножем, двічі в бік з лівої сторони, трохи нижче де розташоване серце, та втекла. Як зазначила потерпіла, оскільки вона не одразу зрозуміла що саме сталось, а лише коли побачила фіолетову ручку ножа та відчула кров, то побігла до бабусь, які бачили подію, щоб вони викликали швидку допомогу, але через відсутність мобільних телефонів, швидку допомогу викликав чоловік, який був в гаражі, та надав першу домедичну допомогу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомив, що коли він влітку 2024 року приїхав додому близько 17 години, зайшовши у двір побачив потасовку двох жінок, які кричали між собою, та одна дівчина тримала іншу за шию, після чого вони почали розходитись. Він побачив в руках ОСОБА_3 , яка побігла між гаражів, в руках ніж, а у ОСОБА_5 була кров на тілі, та вона просила про допомогу. Сам удар ножем він не бачив.

Крім вказаного, винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами.

Так, відповідно до протоколу огляду місця події від 29.07.2024 року у період часу з 23.30 до 00.20 години, за участі понятих та ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_4 , оглядалась сумка-клатч жовтого кольору, яку ОСОБА_3 добровільно надала для огляду, в одному з відділень сумки знаходився кухонний ніж, а на тканині сумки містились сліди бурого кольору, схожі на кров. При огляді верхнього одягу ОСОБА_3 було виявлено на штанях, а саме правій штанині, дві плями бурого кольору із слідами замиття. В ході огляду було виявлено та вилучено: - сумка-клатч; - кухонний ніж; - жіночій комбінезон.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 29.07.2024 у період часу з 11.00 до 11.25 години, за участі понятих оглядалася ділянка місцевості розташована біля будинку №17 по вулиці О.Єрмакова у місті Білозерське Донецької області, а саме поблизу гаражів у траві виявлено жіночі окуляри «Egebar», а поряд на бетонній частині доріжки виявлено слід бурого кольору. В ході огляду було виявлено та вилучено: - окуляри жіночі «Egebar»; - змив РБК.

Відповідно до постанови слідчого про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 29.07.2024 року визнано в якості речового доказу сумку-клач, кухонний ніж, жіночій комбінезон, жіночі окуляри «Egebar» та здано до камери зберігання речових доказів ВП №1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області.

Згідно висновка експерта №121 від 29.07.2024 в медичних документах вказано про наявність на 28.07.2024р у гр-ки ОСОБА_5 проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини зліва по передне-пахвинній лінії без ушкодження внутрішніх органів, ускладненого внутрішньочеревною кровотечею (300мл) та колото-різаного поранення грудної клітини справа по заднє-пахвинній лінії. Проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини зліва по передне-пахвинній лінії без ушкодження внутрішніх органів, ускладенене внутрішньочеревною кровотечею (300мл) відноситься до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя під час спричинення на підставі Наказу Міністерства Охорони здоров?я України № 6 від 17.01.1995р п.2.1.3.к. Колото-різане поранення грудної клітини справа по заднє-пахвинній лінії відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров?я, котра потребує для свого лікування часу більше 6-ти, але не більше 21-ї доби. Обидва поранення спричинені від дій предметів з колото-ріжучими властивостями. Ушкодження могли бути спричинені 28.07.2024р, як вказано в фабулі постанови. В фабулі постанови вказана ширина клинка найбільше 2см, довжина 9см. В медичних документах вказані розміри ран ( 7?3см та 3х0,5см ). Потому приходжу до висновків, що можливо спричинення вище зазначених поранень ножем з такими фізичними параметрами.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.07.2024 свідок ОСОБА_7 впізнав на фото під №1 особу, як ОСОБА_3 , яка була біля масиву гаражів у сірому комбінезоні та тримала у руках ніж в той момент, коли її тримала потерпіла ОСОБА_5 .

Згідно висновку експерта № 119 від 29.07.2024 у ОСОБА_3 тілесних ушкоджень на волосистій частині голови, обличчі, слизовій роту, шиї, тулубі, руках та ногах не виявлено. Даних за вагітність немає.

Відповідно до протоколу отримання зразків для експертизи від 30.07.2024 у ОСОБА_3 відібрано зразок крові за допомогою шприца з перенесенням на марлевий тампон для проведення судових експертиз.

Відповідно до протоколу отримання зразків для експертизи від 30.07.2024 у ОСОБА_3 відібрано змиви з рук за допомогою марлевих тампонів для проведення судових експертиз.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 30.07.2024 в період часу з 14:20 по 14:50 години в присутності понятих за участю підозрюваної ОСОБА_3 проведено слідчий експеримент, на якому остання з добровільної згоди відтворила обставини події, що мали місце 28.07.2024 о 17:00 годині по АДРЕСА_3 , а саме відтворила на статисті механізм нанесення ударів ножем потерпілій ОСОБА_5 .

Згідно висновка експерта №1425/2204-БД від 04.09.2024 в слідах на підкладці жіночої сумки-клатча (об?єкт №1), в одному сліді на жіночому комбінезоні (об?єкт №2), встановлена наявність крові з вмістом гемоглобіну людини. При серологічному дослідженні об?єктів №№1,2, антигени А і В, не виявлені, але виявлені ізогемаглютиніни анти-А і анти-В, що свідчить про утворення вказаних слідів за рахунок крові особи (осіб) з групою крові 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВ0. Оскільки сліди об?єктів №№1,2 утворені за рахунок крові особи (осіб) з групою крові 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВ0, тому не виключена можливість утворення їх за рахунок крові потерпілої ОСОБА_5 , оскільки кров її належить саме до вказаної групи. Оскільки в слідах об?єктів №1,2 не виявлений антиген В, який є групоспецифічним антигеном для групи В з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВ0, до якої належить кров підозрюваної ОСОБА_3 , тому даних щодо присутності її крові в цих слідах не отримано.

Згідно висновку експерта №1425/2203-БД від 06.09.2024 у результаті дослідження зразка крові потерпілої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлена група 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В ізосерологічної системи АВО. У результаті дослідження зразка крові підозрюваної ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлена група В з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВО. На марлевій серветці зі змивом з місця події (об?єкт№1) та на марлевій серветці зі змивом з правої руки ОСОБА_3 (об?єкт№2) встановлена наявність крові з вмістом гемоглобіну людини. На марлевій серветці зі змивом з лівої руки ОСОБА_3 (об?єкт№3) наявність крові не встановлено. При серологічному дослідженні на марлевій серветці зі змивом з місця події (об?єкт№1) антигени А і В не виявлені, а виявлені ізогемаглютиніни анти-А і анти-В, що не виключає можливості походження крові у зазначеному об?єкті від особи (осіб) групи крові 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, в тому числі і від потерпілої ОСОБА_5 . При серологічному дослідженні марлевій серветці зі змивом з правої руки ОСОБА_3 (об?єкт№2) антигени А і В та ізогемаглютиніни анти - А і анти-В не виявлені, що не дозволяє вирішити питання групової приналежності крові в цьому об?єкті, і походження її від конкретної особи, в тому числі і від потерпілої ОСОБА_5 . Оскільки антиген В, який характерний для крові підозрюваної ОСОБА_3 в слідах крові об?єктів №1,2 не виявлений, даних про присутність її крові в вказаних слідах не отримано.

Згідно висновка експерта №1425/2205-БД від 09.09.2024, 17.09.2024 в піднігтьовому вмісті обох рук підозрюваної ОСОБА_3 (об`єкти №№ 1;2), що був наданий на дослідження, наявність крові не встановлена. Знайдені клітини поверхневого шару епідермісу, які непридатні для діагностики. На клинку та рукоятці ножа (об`єкти №№3;4), наданого на дослідження, встановлена наявність крові людини, клітини з ядрами та мікрочастки тканин людини не знайдені. Статева належність крові в слідах на ножі (об`єкти №№3;4), невстановлена, через відсутність формених елементів крові. При визначенні групової належності крові в даних слідах антигени А та В ізосерологічної системи АВО не виявлені, а характер слідів не дозволяє проводити дослідження на наявність ізогемаглютинінів анти-А і анти-В ізосерологічної системи АВО, тому висловитись про групову належність даних слідів на ножі (об?єкти №№3;4), не представилось можливим. Оскільки групова та статева належність слідів крові на ножі (об`єкти №№3-4) не встановлена, то відповісти про її походження від осіб, що проходять по даному кримінальному провадженню, чи від будь-якої іншої особи, не представилось можливим.

Відповідно до постанови про визнання речовим доказом від 10.09.2024 в якості речового доказу визнано зразки крові підозрюваної ОСОБА_3 та потерпілої ОСОБА_5 , марлеву серветку із змивом з місця події, марлеві серветки із змивами з рук ОСОБА_3 , сумка-клатч та комбінезон, які зберігаються у камері схову ВП№1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області.

Відповідно до постанови про визнання речовим доказом від 20.09.2024 в якості речового доказу визнано кухонний ніж з написом ХОРТИЦЯ, зрізи нігтів з обох рук, залишки змивів з об.№3,4, витяжки з об.№3,4, осади з об.№1,2, які зберігаються у камері схову ВП№1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 03.08.2024 в період часу з 09:10 по 09:40 годину проведено слідчий експеримент в присутності понятих за участю свідка ОСОБА_7 , який з добровільної згоди відтворив обставини події, що мала місце 28.07.2024 о 17:00 годині по АДРЕСА_3 , а саме, як біля вищевказаного будинку перебували ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у зігнутому положенні, а у руках останньої був предмет схожий на ніж.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 22.08.2024 в період часу з 10:00 по 10:40 годину проведено слідчий експеримент в присутності понятих за участю потерпілої ОСОБА_5 , яка з добровільної згоди відтворила обставини події, що мала місце 28.07.2024 о 17:00 годині по АДРЕСА_3 , а саме, як ОСОБА_3 нанесла їй удар предметом, схожим на ніж.

Згідно висновку експерта №132 від 23.08.2024 в медичних документах вказано про наявність на 28.07.2024р у гр-ки ОСОБА_5 її проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини зліва по переднє-пахвиннії без ушкодження внутрішніх органів, ускладненого внутрішньочеревною кровотечею (300мл) та колото-різаного поранення грудної клітини справа по заднє-пахвинній лінії. Проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини зліва по передне-пахвинній лінії без ушкодження внутрішніх органів, ускладнене внутрішньочеревною кровотечею (300мл) відноситься до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя під час спричинення на підставі Наказу Міністерства Охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995р пп. 2.1.3.к.Колото-різане поранення грудної клітини справа по заднє-пахвинній лінії відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, котра потребу для свого лікування часу більше 6-ти, але не більше 21-ї доби. Обидва поранення спричинені від дій предметів з колото-ріжучими властивостями. Ушкодження могли бути спричинені 28.07.2024р, як вказано в фабулі постанови. В протоколах проведення слідчих експериментів за показами підозрюваної ОСОБА_8 від 30.07.2024р та потерпілої ОСОБА_5 від 22.08.2024р встановлено, що вони вказують однакові травматичні дії по відношенні до ОСОБА_5 . А саме нанесення поранень ножем в область правого та лівого боку тулубу. За цих умов, тобто за показами ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , могли бути спричинені вище зазначені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст.94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

В своїх рішеннях «Ірландія проти Сполучного Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів, суд як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_3 , визнаються судом належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

З врахуванням викладеного, доводи обвинуваченої ОСОБА_3 про те, що вона в процесі самооборони спричиняла потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження, суд розцінює як неспроможні та спрямовані на уникнення персональної відповідальності, з врахуванням наступного.

Умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження (ст. 121 КК) з об`єктивної сторони характеризується протиправним посяганням на здоров`я іншої людини, шкідливими наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, встановлення причинного зв`язку між зазначеним діянням та наслідками.

При визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах із матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

Зі встановлених судом обставин справи вбачається, що ОСОБА_3 у ході сварки двічі завдала потерпілій удар ножем. За даними висновку судово-медичної експертизи у потерпілої виявлено тілесні ушкодження, які належать до тяжких за критерієм небезпеки для життя.

Наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію і характер утворення тілесних ушкоджень свідчать про те, що ОСОБА_3 , умисно завдаючи удару ножем потерпілій, розраховувала на можливе поранення потерпілої.

Тобто, ОСОБА_3 свідомо припускала настання тяжких наслідків від таких своїх дій, проте байдуже ставилася до їх настання.

Судом встановлено, що покази допитаних в суді потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_7 , повністю узгоджуються як між собою так і з результатами висновків експертів №132 від 23.08.2024 та №1425/2203-БД від 06.09.2024Ю за результатами яких у потерпілої виявлені тілесні ушкодження, що відносяться до Тяжких тілесних ушкоджень. За показами ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , могли бути спричинені зазначені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження.

Версія ж обвинуваченої ОСОБА_3 про те, що вона будучи начебто вагітною захищалась від неправомірних дій потерпілої ОСОБА_5 , тому і нанесла останній поранення з використанням ножа, спростовується як показами потерпілої так і показами свідка ОСОБА_7 , і висновком експерта № 119 від 29.07.2024, відповідно до якого у ОСОБА_3 тілесних ушкоджень на волосистій частині голови, обличчі, слизовій роту, шиї, тулубі, руках та ногах не виявлено. Даних за вагітність немає.

Неправдивими є і покази обвинуваченої ОСОБА_3 в суді, про те, що вона начебто наразі перебуває у стані вагітності строком 36 тижнів, оскільки, як свідчить Консультативний Висновок спеціаліста від 29.01.2025 за підписом лікаря ОСОБА_9 , у ОСОБА_3 гінекологічної патології не має, ВАГІТНОСТІ не має.

При цьому, судом встановлена схильність ОСОБА_3 до маніпулювання із використанням ультразвукового дослідження на апараті УЗД з інформацією про її вагітність, так, як встановлено відповідно до ухвали 08.10.2024 Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_3 в межах кримінального провадження за ч.1 ст. 125 КК України, остання також подавала суду копію протоколу ультразвукового дослідження, разом з тим, суд апеляційної інстанції відхилив даний документ, поставив його під сумнів, оскільки він не був підтверджений іншими медичними доказами. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/122307660 )

Наведені обставини в сукупності з загальною кількістю та локалізацію отриманих потерпілою ОСОБА_5 тілесних ушкоджень дають суду підстави відхилити відповідні твердження обвинуваченої ОСОБА_3 , щодо її самооборони, оскільки характерних для самооборони тілесних ушкоджень у неї не виявлено. Сама ж обвинувачена ОСОБА_3 , використала таке знаряддя кримінального правопорушення, як ніж, заподіявши ОСОБА_5 тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя в момент заподіяння.

Тобто, ОСОБА_3 не перебувала у стані необхідної оборони і не перевищувала її меж, оскільки в цей момент з боку потерпілої ОСОБА_5 не було реальної загрози і не існувало суспільно небезпечного посягання на її життя і здоров`я.

Зазначені обставини вказують на наявність у діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, і виключають можливість кваліфікації її діяння за ознаками ст. 124 КК України.

За таких обставин вказані у вироку та дослідженні в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченої складу інкримінованого їй кримінального правопорушення, доведеності вини у її вчиненні та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

При цьому, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження.

Правові підстави для ухвалення виправдувального вироку відсутні.

3.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Таким чином, суд доходить висновку, що досліджені судом докази у своїй сукупності та взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення в межах обвинувачення, яке було підтримане прокурором, і суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 121 КК України, як такі що виразилися в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

4.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 згідно ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

5.Мотиви призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є тяжким, умисним, закінченим злочином, обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема і те, що під час судового розгляду не встановлено вчинення потерпілою будь-яких неправомірних чи провокативних дій, які б могли зумовити спричинення їй тяжких тілесних ушкоджень. Також суд враховує відомості про особу обвинуваченої, яка свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнала, не розкаялась, будучи судимою, має не зняту та не погашену судимість за кримінальне правопорушення проти здоров`я, за ч.1 ст. 125 КК України за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28.12.2023, а також те, що в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду перебуває ще одне кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст. 125 КК України (https://reyestr.court.gov.ua/Review/123632281 ). Наведене свідчить про схильність ОСОБА_3 до вчинення умисних кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи.

ОСОБА_3 на обліку у лікарів нарколога-психіатра не перебуває, має постійне зареєстроване місце проживання, за місцем мешкання характеризується негативно, за характером агресивна, невитримана, конфліктна.

Таким чином, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує:

вищенаведені обставини, позицію прокурора який просив призначити покарання у виді позбавлення волі із застосуванням вимог ст. 71 КК України, позицію потерпілої ОСОБА_5 , яка підтримала прокурора, у свою чергу обвинувачена просила суд призначити їй покарання із визначенням іспитового строку, - суд вважає за необхідне призначити покарання виключно у виді реального позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст. 121 КК України, із застосуванням вимог ч.1 ст.71, ст. 72 КК України.

Оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_3 раніше судима 28.12.2023 за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин, проте ОСОБА_3 після ухвалення вказаного вироку, але до повного відбуття покарання, вчинила нове кримінальне правопорушення за даним вироком та правопорушення передбачене ч.1 ст. 125 КК України, за яким обвинувальний акт перебуває в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська (https://reyestr.court.gov.ua/Review/123632281 ).

Тому саме, це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 , попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень виключно в умовах ізоляції від суспільства,.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Призначення ж покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України та покладенням обов`язків за ст. 76 КК України не буде відповідати меті покарання, буде суперечити вимогам ст.65 КК України і не сприяти вихованню ОСОБА_3 в дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо. Дійшовши такого висновку, суд враховує схильність ОСОБА_3 до вчинення кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я, оскільки кримінальне правопорушення за даним вироком вона вчинила в період невідбутого покарання за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28.12.2023, наведене вказує на систематичність злочинних дій ОСОБА_3 та небажання точно і неухильно додержуватися законів України.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

6.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Застосований відповідно до ухвали судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2025 у відношенні ОСОБА_3 , запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час - залишити до набрання вироком законної сили.

Питання про долю речових доказів - вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 7-29, 94, 368, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України і призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст. 71, ст. 72 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком, повністю приєднати покарання не відбуте за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28.12.2023, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 25 (двадцять п`ять) днів.

Строк відбуття покарання обвинуваченій ОСОБА_3 відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

Застосований відповідно до ухвали судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2025 у відношенні ОСОБА_3 , запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час - залишити до набрання вироком законної сили.

Скасувати накладений відповідно до ухвали Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 31.07.2024 арешт на жіночу сумку-клатч, кухонний ніж з написом Хортиця, жіночій комбінезон та жіночі сонцезахисні окуляри «Egebar».

Речові докази:

- сумка-клач, жіночій комбінезон, які зберігаються в камері схову ВП №1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області під порядковим номером 211,220 повернути за належністю ОСОБА_3 ;

- жіночі окуляри «Egebar», які зберігаються в камері схову ВП №1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області під порядковим номером 211 повернути за належністю ОСОБА_5 ;

- кухонний ніж з написом Хортиця, зразки крові підозрюваної ОСОБА_3 та потерпілої ОСОБА_5 , марлеву серветку із змивом з місця події, марлеві серветки із змивами з рук ОСОБА_3 , зрізи нігтів з обох рук, залишки змивів з об.№3,4, витяжки з об.№3,4, осади з об.№1,2, які зберігаються в камері схову ВП №1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області під порядковим номером 220,229, після набранням вироку законної сили знищити.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_10