Справа №949/2062/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Дубровиця кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000021 від 18 травня 2021 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Берестя Дубровицького району Рівненської області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіти середньої спеціальної, пенсіонера, раніше несудимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України,

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2024 року до Дубровицького районного суду Рівненської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000021 від 18 травня 2021 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.

Ухвалою судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 30 жовтня 2024 року, призначено підготовче судове засідання з розгляду вказаного обвинувального акту.

27 січня 2025 року захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подав клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.

Санкція статті інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на той самий строк.

Відповідно до ст. 12 КК України, нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Частиною 1 ст. 49 КК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину.

31 грудня 2020 року минуло п`ять років з моменту вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 не заперечує проти закриття відносно нього кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності

Під час судового засідання захисник ОСОБА_5 підтримав подане клопотання у повному обсязі, надав аналогічні пояснення та просив суд звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності, а кримінальне провадження відносно нього закрити.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання захисника підтримав та просив звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності та не заперечує проти закриття кримінального провадження.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 не заперечив проти клопотання захисника, з підстав, наведених у письмовому клопотанні.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно ст. 3 КПК України, судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.

Так, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом про кримінальну відповідальність.

При цьому звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" від 23 грудня 2005 року № 12, звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям справи можливе на будь-яких стадіях судового розгляду справи, за умови вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений Особливою частиною Кримінального кодексу України, та за наявності визначених законом матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до численної практики Верховного Суду, останній неодноразово роз`яснював у своїх рішеннях, що ст. 49 КК України визначає матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому застосування кримінально-правових норм здійснюється у межах кримінально-правових процедур. Тобто застосування норм матеріального кримінального права можливе із одночасним застосуванням норм кримінального процесуального закону (постанова від 09.02.2021 у справі №753/5553/18, постанова від 31.05.2018 у справі № 520/6591/15-к, постанова від 11.11.2020 у справі № 455/229/17, постанова від 13.11.2018 у справі № 219/11564/16-к, постанова від 20.03.2018 № 463/5277/16-к).

Так, матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 та ст. 106 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч. ч. 2 - 4 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

При цьому, закон не пов`язує можливість застосування правил ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Згідно висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у справі №760/18016/15-к від 09 квітня 2019 року, виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. В цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України може звільнити від нього засудженого.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності", особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Виходячи з системного аналізу зазначених вище норм кримінального та кримінального процесуального законодавства, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язком суду.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження. Суд, за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою обвинуваченого, ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Крім того, варто зважати, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим.

Крім цього, така відмова може призвести до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

Аналогічна позиція висвітлена у постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 30 листопада 2022 року за №734/3220/17.

Так, згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, подія вчинення якого мала місце у проміжок часу з 2008 року по 31 грудня 2015 року.

Отже, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 240 КК України санкція якого передбачала покарання у виді штрафу від чотирьохсот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк, який відповідно до ст. 12 КК України (у редакції, яка діяла станом на час вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення), відносився до злочинів середньої тяжкості.

З урахуванням вимог ст. 5 КК України, редакція ст.ст. 12, 49, ч. 2 ст. 240 КК України, що діяла на момент вчинення ОСОБА_4 , інкримінованого йому кримінального правопорушення, пом`якшує кримінальну відповідальність, поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі та поширюється на обвинуваченого ОСОБА_4 , якому інкриміновано вчинення кримінального правопорушення в останнє, - 31 грудня 2015 року.

Згідно з ч. 1 ст. 49 КК України (у редакції, яка діяла станом на час вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі;

3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Таким чином з моменту вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення спливли, зокрема 31 грудня 2020 року.

Оскільки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою, закон надає право обвинуваченим заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку. Однак, обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти закриття кримінального провадження з відповідних підстав, про що ним було заявлено клопотання у судовому засіданні

Враховуючи викладене та беручи до уваги ту обставину, що з моменту вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України (в редакції, що діяла на момент вчинення злочину), минуло більше п`яти років, підстав для зупинення чи переривання перебігу давності не встановлено і обвинувачений ОСОБА_4 проти звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття щодо нього кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, зокрема у зв`язку із закінченням строків давності, не заперечує, суд вважає за можливе звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000122 від 18 травня 2021 року, закрити відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Стосовно заявленого цивільного позову прокурора в інтересах держави в особі Дубровицької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державна екологічна інспекція Поліського округу до Комунального підприємства "Міськводоканал" Дубровицької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про стягнення збитків, заподіяних внаслідок самовільного використання підземних вод за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, суд зазначає наступне.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути ухвалено лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження вказаними вище положеннями КПК України, не передбачено.

Враховуючи системний аналіз зазначених положень КПК України, суд дійшов висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження як на досудовому розслідуванні, так і в суді.

У той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК України підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Тому, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, заявлений цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Дубровицької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державна екологічна інспекція Поліського округу до Комунального підприємства "Міськводоканал" Дубровицької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про стягнення збитків, заподіяних внаслідок самовільного використання підземних вод за відсутності дозволу на спеціальне водокористування слід залишити без розгляду, що за змістом ч. 7 ст. 128 КПК України не перешкоджає потерпілому пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.

Щодо вирішення питання розподілу процесуальних витрат, відповідно до ст. 124 КПК України, слід зазначити наступне.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 11 вересня 2022 року по справі №203/241/17 зазначено, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, то процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язанні зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави.

Крім того, підстави для стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 процесуальних витрат відсутні також відповідно до висловленої Верховним Судом у постанові від 22 лютого 2023 року у кримінальній справі 379/1366/20 позиції, а також висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі №203/241/17.

Таким чином, процесуальні витрати у кримінальному провадженню, зокрема витрати на залучення експертів у сумі 27405,18 грн., віднести за рахунок держави.

Запобіжні заходи обвинуваченому ОСОБА_4 не обиралися.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49 КК України, ст. ст. 100, 128, 284-288, 369-372, 376, 392, 395 КПК України, , суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 240 КК України, на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження - задоволити.

Звільнити ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000021 від 18 травня 2021 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності.

Процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 27405,18 грн. віднести за рахунок держави.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Дубровицької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державна екологічна інспекція Поліського округу до Комунального підприємства "Міськводоканал" Дубровицької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про стягнення збитків, заподіяних внаслідок самовільного використання підземних вод за відсутності дозволу на спеціальне водокористування - залишити без розгляду.

Роз`яснити прокурору, що залишення цивільного позову без розгляду не перешкоджає його праву на звернення до суду із аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_1