Справа № 522/1532/25
Провадження № 1-кс/522/808/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 про арешт майна по матеріалам кримінального провадження № 0000027 від 23.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Досудовим розслідування встановлено, що 23.01.2025 року до чергової частини ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, надійшла заява від ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те що 17.12.2024 року, в період дії воєнного стану, невідомі особи, шляхом введення його в оману, здійснили незаконні дії, які виразились в заволодінні його квартирою за адресою: АДРЕСА_1 . Сума збитків встановлюється.

Допитаний за даним фактом у якості потерпілого ОСОБА_3 зазначив, що він мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Він є власником зазначеної квартири. В квартирі зареєстровані він та його дружина ОСОБА_4 . В зазначеній квартирі вони мешкають з 2010 року, тобто з моменту здачі зазначеного будинку в експлуатацію. До цього, приблизно з 2008 року, відповідно до укладеного інвестиційно-пайового договору, він здійснював внески. Також він зазначив, що він є лікарем-кардіологом. На теперішній час перебуває на пенсії. Серед його пацієнтів був гр.-н ОСОБА_5 . Ці події були близько 30 років потому. У зв`язку із тим, що він його вилікував, то ОСОБА_5 був йому вдячний. У зв`язку із зазначеним, ОСОБА_5 допомагав йому. Допомога виражалась у тому, що ОСОБА_5 , маючи у користуванні власний автомобіль, допомагав йому перевозити будівельні матеріали, так як на той момент він проводив ремонтні роботи квартири, в якій на той період він мешкав. При цьому він повністю оплачував будівельні матеріали, які ОСОБА_5 йому привозив, тобто будь-яких боргових зобов`язань між ними не було. Після цього вони перервали свої взаємовідносини. Також він повідомив, що наприкінці грудня 2023 року у нього стався мікро-інсульт, в результаті якого його госпіталізували в МКЛ № 1 м. Одеса. 5 січня 2024 року його виписали із лікарні. При цьому він, як лікар, розумів, що належне лікування йому в лікарні не надали. В той же період, приблизно наприкінці січня 2024 року з`явився і ОСОБА_5 зі своєю дружиною ОСОБА_6 . Як само вони з`явились, він вже не пам`ятає. При цьому він зазначив, що вони не спілкувались приблизно 20-25 років. Після цього ОСОБА_7 почали активно спілкуватись з ним та його дружиною. Вони періодично почали приїжджати до них у гості. При цьому ОСОБА_6 захоплювалась картинами, які він писав особисто, і яких дуже багато в його квартирі. Перебуваючи у них в гостях, вони спілкувались на теми здоров`я, його творчості та інше. У подальшому ОСОБА_6 стала привозити частування. В один із таких разів, коли він спробував частування, яке привозила ОСОБА_6 , йому стало зле. Він прийшов до цього висновку, у зв`язку із тим, що його дружина не коштувала частування, привезено ОСОБА_7 , а він скоштував. Загалом, вони вважали спілкування із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 дружнім. Останні жодного разу не спілкувались на будь-які корисливі теми, в т.ч. що стосується квартири, в якій він мешкає разом із дружиною. Так, 17.12.2024 до них в гості в черговий раз приїхали ОСОБА_5 та ОСОБА_9 . Цього разу вони приїхали разом із невідомою йому жінкою, яку вони представили йому як оцінщика. Що саме вона потрібна була оцінювати, йому не повідомили. В цей час його дружина перебувала на балконі, куди до неї пішла ОСОБА_6 , а ОСОБА_5 разом із невідомою жінкою яку представили як оцінщика, пройшли до зали. Там невідома жінка на стіл поклала три документи, верхню частину яких закрила листом. Далі невідома жінка показала, де йому потрібно було поставити власний підпис та записати свої ПІБ. Що саме він повинен був підписати, йому не роз`яснювали. Він, повністю довіряючи ОСОБА_5 , підписав. Після цього ОСОБА_7 та невідома жінка пішли. При цьому, з його слів, залишили документи. У подальшому, через деякий час, він надав своїй дружині документ, який був залишений, для вивчення. Після вивчення, дружина йому повідомила, що він підписав договір купівлі-продажу, відповідно до якого продав ОСОБА_10 їх квартиру за 5 035 901 грн. При цьому будь-яких грошових коштів від родини ОСОБА_7 та інших осіб він не отримував. Зазначену квартиру вони не мали намір продавати. Вони проживають за рахунок його пенсії та пенсії його дружини, яких вистачає для задоволення потреб та оплати комунальних послуг, тобто вони не мали намір навіть продавати свою трикімнатну квартиру з метою подальшого придбання меншої. Таким чином він впевнений, що ОСОБА_5 та ОСОБА_9 незаконним шляхом заволоділи належною йому квартирою.

Допитана за вказаним фактом у якості свідка дружина ОСОБА_3 ОСОБА_4 надала аналогічні свідчення.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 17 грудня 2024 року, посвідчений ОСОБА_11 , державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса, зареєстрований в реєстрі за № 6-2753, ОСОБА_3 продав ОСОБА_6 квартиру належну йому квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка в цілому складається з трьох житлових кімнат та приміщень, загальною площею - 96,0 кв.м., житловою площею - 53,8 кв. м.

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 100 квартира АДРЕСА_3 , на праві власності належить ОСОБА_6 , відповідно до договору купівлі-продажу серії та номер 6-2753 від 17.12.2024, видавник державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса ОСОБА_11 .

27.01.2025 від ОСОБА_3 надійшло клопотання про накладення арешту на майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

28.01.2025 зазначений об`єкт нерухомості визнаний за кримінальним провадженням речовим доказом.

Враховуючи вищевикладене, вказані об`єкти нерухомості, у розумінні ч. 1 ст. 98 КПК України є речовими доказами, правовий режим зберігання яких регламентується ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 170-174 КПК України.

Виходячи з норм ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обовязків, у тому числі у реалізації права на збирання речових доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації;

З метою забезпечення завдань кримінального провадження в цілому, а також у разі можливої спеціальної конфіскації вищевказаних предметів необхідно накласти на них арешт, оскільки вказані об`єкти нерухомості є безпосереднім предметом вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, є достатньо підстав вважати, що зазначений об`єкт нерухомості (речові докази) можуть бути пошкоджені, знищені чи відчужені, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Арешт вказаного об`єкту нерухомості, як захід забезпечення кримінального провадження, виправдовує потреби досудового розслідування з метою виконання завдань кримінального провадження, пов`язаних із забезпеченням швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінальних правопорушень, а також використання вказаних речей в якості речового доказу.

Підставою для арешту вказаного майна є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що майно може бути предметом злочину.

Метою арешту вказаного майна є збереження речових доказів у кримінальному провадженні та проведення в подальшому необхідних експертних досліджень.

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 96,0 кв.м., житлова площа 53,8 кв.м., (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100), тобто тимчасово, до скасування у встановленому КПК України порядку, заборонити відчужувати це майно.

Ухвалу допустити до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

03.02.2025