Справа № 569/3983/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (в режимі відеоконференції),

представника володільця майна ОСОБА_13 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне обвинувальний акту кримінальному провадженні №0002422 від 21.10.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Здолбунів, Здолбунівського району, Рівненської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , фізичної особи-підприємця, раніше не судимого;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Рівненської області, Здолбунівського району, с.Гільча Перша, українця, громадянина України, не одруженого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця Рівненської області, Здолбунівського району, с.Лідаво, українця, громадянина України, не одруженого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 не працюючого, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця Одеської області, Березівського району, с.Антонівка, українця, громадянина України, одруженого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, курсанта навчального взводу навчальної роти 4-го навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , солдата, раніше судимого вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07.12.2023 за ч.3 ст.246 КК України до покарання у виді 3 (три) роки обмеження волі на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання із випробуванням 1 (один) рік;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця Рівненської області, Здолбунівського району, с.Гільча Перша, українця, громадянина України, не одруженого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, навідника 2- го механізованого відділення 3-го механізованого взводу 4-ї механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , солдат, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В:

1. Історія провадження

27.02.2025 до Рівненського міського суду Рівненської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002422 від 21.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2024 для розгляду вказаного кримінального провадження визначено суддю Рівненського міського суду ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 28.02.2025 у провадженні призначено підготовче судове засідання.

14.03.2025 в ході проведення підготовчого судового засідання судом з`ясовано думку учасників кримінального провадження щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта або наявності підстав для прийняття рішень, передбачених п. 1 - 4 ч. 3 ст. 314 КПК України.

2. Позиція учасників судового засідання

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, оскільки відсутні підстави для прийняття рішень, передбачених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Крім того, прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та клопотання про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , із зазначених у них мотивів.

Захисники обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 - адвокати ОСОБА_12 та ОСОБА_11 заявили клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру застави, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 також просив зменшити розмір застави.

До початку підготовчого судового засідання надійшли клопотання від заставодавця ОСОБА_14 про повернення застави, від адвоката ОСОБА_15 - про скасування арешту майна.

Крім того, захисником обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_12 подано клопотання про призначення судової психолого-психіатричної експертизи.

Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 не заперечували проти призначення справи до судового розгляду.

Крім того, обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 підтримали клопотання захисників про зміну запобіжних заходів, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не заперечували проти продовження обов`язків, просили задовольнити клопотання про зменшення розміру застави.

3. Мотиви та висновки суду щодо можливості призначення судового розгляду

Дослідивши обвинувальний акт, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, суд дійшов наступних висновків.

За змістом ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.468-475 КПК України; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п.п. 5-8, 10 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України; 3) повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України; 4) направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта; 6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

За наслідками підготовчого судового засідання судом встановлено, що угода про визнання винуватості до суду не надходила, про її укладення не повідомляли суд і сторони кримінального провадження. За таких обставин підстави для прийняття судом рішення, передбаченого п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, відсутні.

Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 5-8, 10 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України судом не встановлено, з відповідними клопотаннями до суду сторони кримінального провадження не звертались.

Обвинувальний акт містить відомості, передбачені п. 1-9 ч. 2 ст. 291 КПК України. Він підписаний слідчим та прокурором, який його затвердив. До акта додані визначені кримінальним процесуальним законодавством додатки, а саме реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки про отримання копій обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування. Отже, підстав для його повернення прокурору не встановлено.

Питання підсудності кримінального провадження Рівненському міському суду Рівненської області сторонами не оспорювалось. Крім того, судом встановлено, що кримінальне провадження підсудне Рівненському міському суду Рівненської області, в межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.

З огляду на відсутність підстав для прийняття рішень, передбачених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд дійшов висновку про необхідність призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта та вирішення питань, пов`язаних з підготовкою до такого розгляду.

4. Мотиви та висновки суду з питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду

Перелік питань, вирішення яких необхідне для призначення судового розгляду, закріплений у ч. 2 ст. 315 КПК України. За змістом вказаної норми суд, з метою підготовки до судового розгляду, визначає дату та місце проведення судового розгляду; з`ясовує, у відкритому чи закритому судовому засіданні необхідно здійснювати судовий розгляд; з`ясовує питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді; розглядає клопотання учасників судового провадження про: здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту; витребування певних речей чи документів; здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні.

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

За наслідками підготовчого судового засіданні судом не встановлено підстав, передбачених ч. 2 ст. 27 КПК України, для ухвалення рішення про здійснення усього судового провадження у закритому судовому засіданні. Питання про здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні сторони кримінального провадження не порушували. За таких обставин, з метою забезпечення гласності та відкритості судового провадження, судовий розгляд необхідно здійснювати у відкритому судовому засіданні.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді, суд враховує, що за змістом ч. 2 ст. 318 КПК України судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених КПК України. Стороною кримінального провадження з боку обвинувачення є прокурор, який має виключні повноваження на підтримання публічного обвинувачення в суді. З боку захисту обвинувачені та їх захисник. Крім того, за змістом обвинувального акту у кримінальному провадженні є потерпілий ОСОБА_16 . З огляду на зазначене, судовий розгляд необхідно здійснювати за участю прокурора, обвинувачених, їх захисників та потерпілого.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 315 КПК України з метою підготовки до судового розгляду суд, зокрема, розглядає клопотання учасників судового провадження про здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту.

Клопотання щодо виклику свідків для їх допиту у суді сторонами не порушувалося, а тому з огляду на принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, питання щодо виклику свідків буде вирішено під час визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження у судовому провадженні.

Щодо продовження та зміни запобіжних заходів

Прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та клопотання про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_4 .

Захисники обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 - адвокати ОСОБА_12 та ОСОБА_11 заявили клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

З метою забезпечення повного і ефективного судового розгляду, дотримання розумності строків розгляду і процесуальної економії часу суд дійшов до висновку розглядати клопотання прокурора та захисників одночасно, оскільки вони передбачають дослідження одних і тих самих обставин стосовно тих самих обвинувачених.

Вирішуючи вказані клопотання суд прийшов до наступних висновків.

Звертаючись до суду із клопотанням прокурор дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: 1) переховуватися від суду; 2) перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, 3) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення в якому обвинувачуються. При визначенні ймовірності переховування обвинувачених від суду прокурор просив врахувати тяжкість покарання. Ризик перешкодити кримінальному провадженню іншим чином обґрунтовував неприбуттям обвинувачених на виклики суду, а ризик вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачуються обґрунтовував тим, що на даний час перевіряється причетність обвинувачених до вчинення кримінального правопорушення в іншому кримінальному провадженні.

Відповідно до ухвал слідчого судді Рівненського міського суду від 21.01.2025 відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 19.03.2025, а відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_7 продовжено дію обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право продовжити запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. Вирішення питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. Прокурор має право подати клопотання про продовження строку тримання під вартою не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, при цьому виклавши обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання під вартою. При вирішенні питання про продовження тримання під вартою суд керується загальними приписами, які регулюють застосування запобіжного заходу, однак з урахуванням додаткових відомостей і стадії кримінального провадження

Згідно зі ст. 194 КПК України обов`язки покладаються на підозрюваного, обвинуваченого у випадку, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри, ризиків кримінального провадження та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Такі обов`язки можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст.199 цього Кодексу.

Суд зауважує, що вказана норма пов`язує покладення обов`язків із запобіжним заходом, який не пов`язаний з триманням під вартою. Посилання законодавця на закріплений у ст. 199 КПК України порядок продовження строку тримання під вартою, який є ідентичним для продовження строку дії обов`язків, орієнтує на процесуальний порядок розгляду відповідних клопотань, а не на вид запобіжного заходу, який супроводжується продовженням обов`язків. З огляду на приписи ч. 4 ст. 199 КПК України суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії обов`язків згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Тобто при вирішенні цього питання суд керується загальними приписами, які регулюють застосування запобіжного заходу, однак з урахуванням додаткових відомостей і стадії кримінального провадження.

У відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 178 КПК України суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі стосовно індивідуальних особливостей підозрюваного/обвинуваченого.

Згідно з положеннями ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Це кримінальне провадження знаходиться на стадії підготовчого судового засідання, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вручений обвинувальний акт і вони мають процесуальний статус обвинувачених.

Суд зауважує, що у клопотанні прокурора порушено питання про обґрунтованість пред`явленого обвинувачення з посиланням на відповідні докази, зібрані органом досудового розслідування. Однак, з огляду на стадію кримінального провадження питання обґрунтованості обвинувачення не може бути предметом вирішення, оскільки докази, які, на думку сторони обвинувачення, його підтверджують, будуть досліджуватися в порядку § 3 глави 28 КПК України, і лише за наслідком судового розгляду буде вирішено питання стосовно доведеності обвинувачення.

У зв`язку із цим суд надаватиме оцінку винятково питанню продовженню існування заявлених прокурором ризиків.

Суд наголошує, що обґрунтованість застосованого раніше запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких такий запобіжний захід було застосовано, або внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його продовження чи пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити в майбутньому. Отже, ризики слід вважати наявними за умови встановлення їх імовірності. Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. При встановленні ризиків суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

Суд враховує, що згідно практикою Європейського суду з прав людини, повторне зазначення в ухвалі про продовження запобіжного заходу одних і тих самих ризиків, з обґрунтуванням продовження їх існування, не становитиме порушення права на свободу та на особисту недоторканість (рішення ЄСПЛ «Штепа проти України», «Войкін проти України»).

На думку суду, ризик переховування обвинувачених від суду досі є реальним з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та суворість можливого покарання. Так, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, яке зважаючи на санкцію відноситься до тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої. Отже, усвідомлюючи тяжкість покарання та невідворотність кримінальної відповідальності у випадку визнання їх винуватими у майбутньому, обвинувачені можуть вчиняти дії, спрямовані на переховування від суду.

Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Співставлення можливих негативних для обвинувачених наслідків переховування у вигляді потенційного ув`язнення у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі, у перспективі робить цей ризик достатньо високим.

З огляду на те, що досудове розслідування закінчилось і справа перебуває на розгляді в суді, суд констатує відсутність ризику продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачуються ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Суд вважає неспроможними доводи прокурора про наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на те, що на даний час перевіряється причетність обвинувачених до вчинення кримінального правопорушення в іншому кримінальному провадженні. При цьому суд, керуючись принципом презумпції невинуватості враховує, що у кримінальному провадженні по факту незаконного заволодіння 43 мопедами, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 КК України, на яке покликається прокурор, підозра ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не оголошувалась, обвинувальні акти до суду не скеровувались, обвинувальні вироки відносно обвинувачених по вказаному факту не ухвалювались.

Крім того, доводи прокурора про наявність ризику вчинення іншого кримінальне правопорушення з огляду на те, що обвинувачені раніше притягувалися до кримінальної відповідальності, є необгрунтованими, оскільки як вбачається з обвинувального акту та матеріалів доданих до клопотань, обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 вважаються раніше не судимими в силу ст. 89 КК України.

Суд також констатує, що стороною обвинувачення не доведено реальність ризику іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню у спосіб неприбуття чи несвоєчасного прибуття на виклик суду. Суд звертає увагу, що такий спосіб перешкоджання кримінальному провадження як неприбуття є тотожним ризику переховування від суду, оцінку наявності якого судом надано вище.

З огляду на встановлені судом обставини, ураховуючи, що на даний час актуальним залишається лише один, із трьох заявлених стороною обвинувачення ризиків, суд вважає, що запобігти вказаному ризику можливо шляхом застосування до обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Водночас, тримання під вартою буде надмірно суворими запобіжним заходом.

У зв`язку із обранням обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, та встановлення ризиків кримінального провадження, суд вважає за необхідне визначити обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Оцінюючи можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, суд вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі, особиста порука, особисте зобов`язання, застава не зможуть належним чином забезпечити досягнення мети застосування запобіжного заходу. Адже, у випадку їх застосування, з огляду на встановлений судом ризик, відсутні будь-які стримуючі стимули від неналежного виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, а так само відсутній належний контроль за їх дотриманням.

Вирішуючи клопотання прокурора щодо продовження обов`язків відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_4 суд враховує, що актуальний розмір застави та низка покладених обов`язків здатні виконати роль стримуючого фактору для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених в подальшому.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, який залучається до складу сил і засобів необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військової агресією російської федерації проти України, відсічі і стримуванні збройної агресії, суд вважає за необхідне не покладати на нього обов`язок повідомляти про зміну місця свого проживання, а тому в цій часині клопотання прокурора не підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку із необхідністю здійснення підприємницької діяльності, суд вважає за можливе покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обовязок не відлучатися із Рівненської області без дозволу суду

Покладені обов`язки не є такими, що надмірно або негативно впливають на життєвий уклад обвинувачених. Продовжуючи строк дії покладених на обвинувачених обов`язків, суд виходить із того, що таке продовження має найменший вплив на реалізацію прав і свобод людини, таке втручання є розумним і співмірним для цілей цього кримінального провадження.

Щодо повернення застави та зменшення розміру застави

Заставодавець ОСОБА_14 подала до суду клопотання про повернення застави, яке мотивовано тим, що підозрюваний ОСОБА_7 виконав покладені на нього обов`язки та не порушував запобіжного заходу, є військовослужбовцем Збройних Сил України.

Крім того, захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру застави, покликаючись на належну процесуальну поведінку обвинуваченого та складне матеріальне становище у зв`язку із сплатою кредиту, який оформлявся з метою внесення застави.

Частиною 2 ст. 182 КПК України передбачена можливість внесення застави не тільки підозрюваним або обвинуваченим, а й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Згідно з ч. 7 ст. 182 КПК України підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Із змісту наведених статей вбачається, що внесення застави є правом заставодавця, а не обов`язком.

Тобто прийняття тією чи іншою особою (заставодавцем) такого рішення є добровільним. Приймаючи його ці особи самостійно обирають джерело грошових коштів, які мають бути внесені у якості застави та усвідомлюють, прийнамні мають усвідомлювати, що ці кошти вносяться на увесь строк дії запобіжного заходу. Саме припинення дії запобіжного заходу, відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України є підставою для повернення внесеної суми застави, у тому числі заставодавцю.

З огляду на викладене суд не вбачає підстав для повернення застави ОСОБА_14 .

Прийняття рішення про зменшення розміру застави, у контексті обставин, які мають враховуватися при прийнятті рішення про зміну запобіжного заходу не може обумовлюватися погіршенням фінансового чи майнового стану заставодавців чи належною процесуальною поведінкою обвинувачених.

Той факт, що на досудовому провадженні обвинувачені демонстрували бездоганну процесуальну поведінку, не вжили заходів щодо перешкоджання досудовому слідству, свідчить лише про те, що застосовані до них запобіжні заходи та визначена сума застави є такими, що достатньою мірою гарантують виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків та забезпечують їх належну поведінку у кримінальному провадженні.

З урахуванням існуючих ризиків, тяжкості та характеру кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , прийняття рішення про зменшення суми застави, не може бути обумовлене лише погіршенням фінансового стану сімї обвинуваченого.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для зміни застосованого до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб шляхом зменшення розміру застави.

Щодо скасування арешту майна

До початку підготовчого судового засідання до суду надійшло клопотання від адвоката ОСОБА_13 , який діє в інтересах володільця майна ОСОБА_17 , про скасування арешту майна.

Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Водночас положеннями абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Із аналізу норми ст. 174 КПК вбачається, що прийняття рішення про скасування арешту майна за клопотанням вищенаведених осіб можливе лише за таких умов: вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; вони доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

У клопотанні адвокат зазначає про необхідність скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді від 24.10.2024 на автомобіль Volkswagen LT, реєстраційний номер НОМЕР_3 , володільцем якого є ОСОБА_17 , з огляду на те, що в подальшому у застосуванні такого арешту відпала потреба.

Враховуючи мету і підставу арешту, а також доводи учасників провадження, суду необхідно з`ясувати, чи відпала подальша потреба у збереженні вказаного майна як речового доказу у цьому кримінальному провадженні.

В судовому засіданні представник володільця майна адвокат ОСОБА_15 повідомив, що арешт накладався з метою збереження речового доказу.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти скасування арешту, у зв`язку із необхідністю дослідження речового доказу в ході судового розгляду, а також вирішення питання про можливу спеціальну конфіскацію автомобіля.

З обставин кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті вбачається, що автомобіль Volkswagen LT, реєстраційний номер НОМЕР_3 , використовувався обвинуваченими в якості знаряддя кримінального правопорушення.

Оцінюючи доцільність подальшого застосування такого заходу забезпечення суд вважає, що на даний час не відпала потреба у збереженні вказаного майна як речового доказу, арешт вищезазначеного автомобіля необхідний для забезпечення збереження речового доказу у кримінальному провадженні та необхідності його дослідження під час судового слідства, а скасування арешту може призвести до його пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та інших негативних наслідків, що можуть зашкодити подальшому проведенню судового розгляду.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування арешту, накладеного на вказаний автомобіль, тому слід відмовити у задоволенні клопотання представника володільця майна ОСОБА_17 - адвоката ОСОБА_13 .

Щодо призначення експертизи

Захисником обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_12 подано клопотання про призначення судової психолого-психіатричної експертизи.

Проаналізувавши доводи клопотання, суд дійшов таких висновків.

Положення ст.ст. 314, 315 КПК України не містять імперативної вимоги щодо обов`язкового розгляду по суті клопотання про призначення експертизи у підготовчому судовому засіданні, а лише вказують на можливість вчинення інших дій, необхідних для підготовки до судового розгляду з урахуванням завдань підготовчого провадження, основною метою проведення якого є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Вирішення вказаного клопотання тягне за собою необхідність дослідження матеріалів кримінального провадження, що на стадії підготовчого судового засідання не допускається. За таких обставин суд вважає за необхідне долучити клопотання до матеріалів кримінального провадження та надати оцінку висловленим у ньому доводам в ході судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 177, 178, 181, 182, 193, 194, 196, 197, 199, 314, 315, 372, 376, 392 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження №0002422 від 21.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, на 14 год 30 хв 21.03.2025 у приміщенні Рівненського міського суду Рівненської області за адресою: вул. Шкільна, 1, м. Рівне.

Судовий розгляд здійснювати одноособово у відкритому судовому засіданні, з участю прокурора, обвинувачених, захисників.

В задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою обвинуваченому ОСОБА_5 - відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу - задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю с. Гільча Перша, Здолбунівського району, Рівненської області, українцю, громадянину України, не одруженому, проживаючому та зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючому, раніше не судимому в силу ст. 89 КК України, раніше застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 23 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв., крім випадків увімкнення повітряної тривоги для слідування в укриття за межами місця перебування домашнього арешту, строком на 2 (два) місяці, до 14 травня 2025 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , строком на 2 (два) місяці обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорти громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дозволяють право виїзд з України та в?їзд до України;

- утримуватись від спілкування безпосередньо та опосередковано із потерпілим, свідками у кримінальному провадженні та іншими обвинуваченими з приводу обставин кримінального правопорушення.

Негайно звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 з-під варти в залі суду.

В задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою обвинуваченому ОСОБА_8 - відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу - задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженцю с.Гільча Перша, Здолбунівського району, Рівненської області, українцю, громадянину України, не одруженому, проживаючому та зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовцю військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, навіднику 2- го механізованого відділення 3-го механізованого взводу 4-ї механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , солдату, раніше не судимому в силу ст. 89 КК України, раніше застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 23 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв., крім випадків увімкнення повітряної тривоги для слідування в укриття за межами місця перебування домашнього арешту, строком на 2 (два) місяці, до 14 травня 2025 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 , строком на 2 (два) місяці обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорти громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дозволяють право виїзд з України та в?їзд до України;

- утримуватись від спілкування безпосередньо та опосередковано із потерпілим, свідками у кримінальному провадженні та іншими обвинуваченими з приводу обставин кримінального правопорушення.

Негайно звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 з-під варти в залі суду.

В задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою обвинуваченому ОСОБА_6 - відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу - задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю с.Лідаво, Здолбунівського району, Рівненської області, українцю, громадянину України, не одруженому, проживаючому та зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_3 , не працюючому, раніше не судимому в силу ст. 89 КК України, раніше застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 , в період часу з 23 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв., крім випадків увімкнення повітряної тривоги для слідування в укриття за межами місця перебування домашнього арешту, строком на 2 (два) місяці, до 14 травня 2025 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , строком на два місяці обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорти громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дозволяють право виїзд з України та в?їзд до України;

- утримуватись від спілкування безпосередньо та опосередковано із потерпілим, свідками у кримінальному провадженні та іншими обвинуваченими з приводу обставин кримінального правопорушення.

Негайно звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти в залі суду.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу в частині зменшення розміру застави відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Продовжити до 14.05.2025 включно обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Здолбунів, Здолбунівського району, Рівненської області, українцю, громадянину України, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , фізичній особі-підприємцю, раніше не судимому, строк дії обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за кожним викликом;

- не відлучатися із Рівненської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади усі свої паспорти громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватись від спілкування із свідками у кримінальному провадженні та іншими обвинуваченими з приводу обставин кримінального правопорушення.

Клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Продовжити до 14.05.2025 включно обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцю с.Антонівка, Березівського району, Одеської області, українцю, громадянину України, одруженому, проживаючому та зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_4 , військовослужбовцю військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, курсанту навчального взводу навчальної роти 4-го навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , солдату, раніше судимому вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07.12.2023 за ч.3 ст.246 КК України, строк дії обов`язків, передбачених частиною 5 статті 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за кожним викликом;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади усі свої паспорти громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватись від спілкування із свідками у кримінальному провадженні та іншими обвинуваченими з приводу обставин кримінального правопорушення.

В задоволенні клопотання ОСОБА_14 про повернення застави - відмовити.

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_15 , в інтересах ОСОБА_17 , про скасування арешту майна - відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_12 про призначення експертизи долучити до матеріалів кримінального провадження та вирішити його в ході судового розгляду.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, захисникам, прокурору негайно після її оголошення, а також направити керівнику ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1