Справа № 759/9972/24 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2270/2025 Суддя в II-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

06 лютого 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складісуддів:

ОСОБА_2 (головуючий),ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0001368 від 12.04.2024 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 13 вересня 2024 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 13 вересня 2024 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, українця, громадянина України, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч.4 ст.187 КК України до покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 роки з конфіскацією всього майна;

вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_9 , 12 квітня 2024, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, перебуваючи біля буд. № 9 що по вул. Чорнобильській у м. Києві, помітив перукарню «Любава», та перебуваючи у приміщенні перукарні, що за вищевказаною адресою, ОСОБА_9 , натягнувши на обличчя з метою маскування заздалегідь заготований баф, підійшов до перукаря, яка перебувала за стійкою адміністратора, витягнув ніж, який мав при собі та направив його на потерпілу. Після чого ОСОБА_9 висловив потерпілій вимогу передати гроші, які знаходились у неї в руках. Надалі, потерпіла ОСОБА_7 , реально сприймаючи погрозу для свого життя та здоров`я, виконуючи вимогу, передала останньому кошти у розмірі 3 000 грн. В подальшому, ОСОБА_9 з місця вчинення злочину втік разом з викраденими чужим майном.

В апеляційній скарзі захисника вказано на незаконність вироку у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушенням та особі обвинуваченого. В обгрунтування доводів скарги указав на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 не врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 187, яке відповідно до ст. 12 КК України, хоч і є особливо тяжким злочином, однак враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, ставлення ОСОБА_9 до вчиненого, який вину визнав повністю, щиро каявся у вчиненому, активно сприяв органу досудового розслідування, відшкодування завданих збитків в повному обсязі, дані про його особу, зокрема, те, що останній є особою досить молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, з багатодітної родини та є єдиним чоловіком на даний час в родині, оскільки вітчим перебуває в лавах ЗСУ, виключно позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Крім того, судом не враховано відсутність будь-яких претензій з боку потерпілої, а також те, що потерпіла як у розписці про відшкодування шкоди, так і в судових дебатах повідомила, що не бажає щоб обвинувачений відбував реальну міру покарання, їй шкода його та вона його пробачає. На переконання захисника, наведене дає підстави для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України. Просив вирок змінити та призначити ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки без конфіскації майна; на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання із випробуванням із іспитовим строком на 2 роки із покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

захисника, який підтвердив доводи поданої апеляційної скарги та просив її задовольнити;

обвинуваченого, який апеляційну скаргу захисника підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

потерпілу, яка підтримала апеляційну скаргу захисниці, висловивши впевненість у тому, що виправлення обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства, просила задовольнити апеляційну скаргу;

прокурора, який доводи апеляційної скарги захисника вважав необґрунтованими, просив залишити її без задоволення, а вирок без зміни;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Висновки суду першої інстанції щодо обставин кримінального провадження, докази стосовно яких судом першої інстанції, за згодою учасників судового розгляду не досліджувались і щодо яких не надійшло апеляційних скарг, апеляційним судом не перевірялися. Підстав для виходу за межі апеляційних скарг, відповідно до положень ч.2 ст. 404 КПК України, колегія суддів не знаходить.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника в частині необґрунтованості вироку в частині призначеного покарання, то вони, на думку колегії суддів є частково обґрунтованими.

За правилами ч. 1 і ч. 2 ст. 65 КК України при призначенні покарання враховуються ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, крім випадків передбачених законом, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Суддя місцевого суду при призначенні ОСОБА_9 покарання врахувала характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до категорії особливо тяжкого злочину, відношення обвинуваченого до скоєного, який критично оцінює свою поведінку, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря - нарколога не перебуває, за місцем навчання та попереднім місцем роботи характеризувався позитивно, не одружений, офіційно не працює. Окрім того, суддя врахувала молодий вік обвинуваченого, а також позицію потерпілої ОСОБА_7 , яка просила суд суворо не карати ОСОБА_9 , жодних претензій до нього вона не має, завдану злочином шкоду їй компенсовано в повному обсязі та обвинуваченого вона пробачила. Врахувавши викладені обставини та визнавши їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину, та, з огляду на конкретні обставини справи, зокрема, відсутність тяжких наслідків, в сукупності з встановленими судом даними про особу обвинуваченого, його ставленням до вчиненого, висловленням жалю та бажання змінити спосіб життя, відсутністю обставин, що обтяжують покарання, та претензій з боку потерпілої сторони, дали підстави застосувати положення ст.69 КК України і призначити ОСОБА_9 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 187 КК України, у виді позбавлення волі строком на чотири роки з конфіскацією майна.

Між тим, із урахуванням сукупності обставин, які позитивно характеризують особу обвинуваченого, відсутність претензій від потерпілої та факт відшкодування ОСОБА_9 завданої шкоди, колегія суддів вважає за можливе на підставі ч.2 ст.69 КК України не призначати ОСОБА_9 додаткове покарання у виді конфіскації майна.

При цьому, підстав для призначення ОСОБА_9 покарання у виді 3-х років позбавлення волі, застосувавши положення ч.1 ст.69 КК України, як того просить захисник, колегія суддів не вбачає.

В іншій частині положення ст.69 КК України місцевим судом застосовані правильно, а висновки у цій частині є належним чином мотивованими.

Водночас, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника в частині наявності правових підстав для призначення ОСОБА_9 покарання з випробуванням.

За змістом положень ч.1 ст. 75 КК України умовами звільнення особи від відбування покарання є:

рішення суду про призначення покарання в виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, яке базується на даних про тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, про особу винного та на інших обставинах кримінального провадження. На думку колегії суддів, до інших обставин врахування яких передбачається при вирішенні питання про застосування положень ст. 75 КК України необхідно відносити: обставини вчинення злочину, ступінь участі обвинуваченого у його вчиненні, відношення обвинуваченого до злочину та його наслідків, процесуальна та етична поведінка обвинуваченого у ході досудового розслідування та судового провадження, правова позиція потерпілих щодо покарання та можливості звільнення обвинуваченого від його відбування.

Окрім констатованих місцевим судом обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , та які фактично були підставою для застосування до призначеного покарання положень ч.1 ст.69 КК України, у ході апеляційного розгляду колегію суддів були констатовані і інші обставини, які впливають на призначення покарання, а саме дані, які характеризують особу ОСОБА_9 . Так, колегія суддів констатує наявність у ОСОБА_9 значної кількості подяк, зокрема від начальника Чигиринського ВП Смілянського ВП ГУ НП в Черкаській області за проявлену рішучість та мужність під час проведення операції по врятуванню життя і здоров`я неповнолітньої особи (а.п. 41).

На думку колегії суддів, зазначені обставини існують в реальності і дійсно є такими, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 і характеризують його особу позитивно. Процесуальна поведінка обвинуваченого як у ході досудового розслідування, так і у ході судового розгляду, зокрема те, що ним повністю визнана вина у вчиненні злочину, його правова позиція щодо вчиненого ним злочину дала підстави суду першої інстанції провести судовий розгляд із застосуванням положень ч.3 ст. 349 КПК України, що сприяло процесуальній економії часу та оперативності розгляду кримінального провадження безумовно указують на визнання обвинуваченим вини у вчиненні злочину та на його щире каяття у його вчиненні.

Сукупність підстав, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 та характеризують його особу дають підстави для висновку про можливість його перевиховання без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим, колегія суддів вважає за можливе звільнити ОСОБА_9 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки із випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю в три роки.

Таке покарання, на переконання колегії суддів є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, визначеної ст.50 КК України.

У зв`язку із викладеним, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни вироку Святошинського районного суду міста Києва від 13 вересня 2024 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 13 вересня 2024 року щодо ОСОБА_9 - змінити в частині призначеного покарання.

До покарання, призначеного ОСОБА_9 застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки із випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 наступні обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Виключити із вироку рішення суду про призначення ОСОБА_9 додаткового покарання у виді конфіскації майна.

В решті вирок Святошинського районного суду міста Києва від 13 вересня 2024 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення.

СУДДІ

__________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4