Справа № 127/3273/16-к
Провадження №11-кп/801/1385/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши в порядку ч. 4 ст. 107 КПК України матеріали судового провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12.12.2024, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12.12.2024 відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу задоволено клопотання прокурора, та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів до 09.02.2025 включно.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд послався на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може продовжувати вчинювати злочини, переховуватись від суду, чинити тиск на потерпілих та свідків у казаному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також суд врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені ряду тяжких та особливо тяжких злочинів, за які у разі визнання винним передбачено покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк.

Обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, відбував покарання у місцях позбавлення волі, однак на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, до затримання не працював, не мав стабільного джерела доходу, не мав стійких соціальних зв`язків.

Суд не вбачає підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, як таких, що є недостатніми для запобіганню ризикам та виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків, і вважає за необхідне продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 ставиться питання про скасування ухвали суду та ухваленні нового рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу.

Вимоги мотивує тим, що тяжкість покарання, передбаченого за інкриміновані ОСОБА_6 кримінальні правопорушення, не може бути підставою для тримання під вартою, що в повній мірі узгоджується з встановленою практикою ЄСПЛ.

Формальне твердження прокурора, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду, також відображено в оскаржуваній ухвалі, є лише гіпотетичним та абстрактним припущенням, що не підтверджується жодним доказом, наданим стороною обвинувачення.

Жодних обґрунтованих даних, які б могли вказувати на те. що ОСОБА_6 може якимось чином впливати на свідків чи учасників кримінального провадження, слідством не надано. Твердження про наявність такого ризику є лише припущенням прокурора та не підтверджується доказами.

Прокурор ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_5 просили розгляд справи проводити у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

З матеріалів провадження убачається, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 396 КК України.

Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, не працював, не мав стабільного джерела доходу, не мав стійких соціальних зв`язків, тобто без жодних соціально-стримуючих факторів, обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, та те, що кримінальне провадження наразі перебуває на стадії судового розгляду, не заслухані пояснення свідків; не досліджені судом письмові та речові докази та дійшов висновку, що продовжують існувати та не зменшилися ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Суд першої інстанції обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

При цьому, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо застосування більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки встановлені дані про особу обвинуваченого, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що інший запобіжний захід здатний забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, доведеним прокурором.

З матеріалів судового провадження вбачається, що при вирішенні питання щодо продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків переховування обвинуваченого від суду, вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Твердження сторони захисту про відсутність ризиків, можуть вказувати лише на те, що їх відсутність була попереджена шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд апеляційної інстанції вважає, що, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Підстави для скасування ухвали Вінницького міського суду від 12.12.2024 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 відсутні.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12.12.2024, якою відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу задоволено клопотання прокурора, та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів до 09.02.2025 включно, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4