ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/947/24 Справа № 191/1176/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000162 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, українця, який має неповну середню освіту, не працює, розлучений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

24 жовтня 2003 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 198 КК України до 1 року позбавлення волі, відповідно до ст. 71 КК України приєднано невідбутий термін 1 рік 3 місяці за вироком того ж суду від 02 жовтня 2002 року, призначено всього - 2 роки 3 місяці позбавлення волі, 06 квітня 2005 року звільнений з Бережанської ВК Тернопільської області умовно-достроково з невідбутим терміном 9 місяців 25 днів;

23 червня 2008 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 286 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням строком на 1 рік;

28 квітня 2010 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 2 років 8 місяців позбавлення волі, відповідно до ст. ст. 71, 72 КК України частково приєднано невідбутий термін 4 місяці за вироком того ж суду від 23 червня 2008 року, всього призначено - 3 роки позбавлення волі, 07 березня 2012 року звільнений з П`ятихатської ВК Дніпропетровської області умовно-достроково з невідбутим терміном 4 місяці 11 днів;

20 листопада 2012 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська, за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням строком на 1 рік;

03 квітня 2014 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст. ст. 71, 72 КК України частково приєднано невідбутий термін 1 місяць за вироком того ж суду від 20 листопада 2012, всього призначено - 3 роки 1 місяць позбавлення волі;

10 червня 2014 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст. 70 ч. 4 КК України частково приєднано невідбутий термін 2 місяці за вироком того ж суду від 03 квітня 2014 року, всього призначено - 3 роки 2 місяці позбавлення волі, 09 червня 2017 року звільнений з Солонянської ВК Дніпропетровської області по відбуттю строку покарання;

10 квітня 2020 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 309 КК України до 4 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75, ст.76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2023 року ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України та призначено йому покарання: за ч. 4 ст. 186 КК України - у виді 7 років 8 місяців позбавлення волі; за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді 6 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 покарання у виді 7 років 8 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2020 року, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді 8 років 2 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту його затримання, запобіжний захід засудженому не обирався.

Вирішено питання щодо речових доказів та щодо розподілу судових витрат.

Як встановлено судом, 08 березня 2022 року приблизно о 15 годин 00 хвилин, ОСОБА_8 , реалізуючи свій прямий злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, в умовах воєнного стану достовірно знаючи, що його дії носять таємний характер, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно, повторно, шляхом зриву навісного замку на вхідних дверях домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , що належить потерпілій ОСОБА_9 , проник до вказаного будинку.

Продовжуючи реалізовувати свої злочинні дії, перебуваючи у приміщенні вказаного домоволодіння ОСОБА_8 , з метою подальшого звернення на свою користь та всупереч інтересам власника, 08 березня 2022 року приблизно о 15 годині 15 хвилин викрав: ківши у кількості 2 штук об`ємом по 2,5 л, вартістю 90 грн., 1 пательню чавунну діаметром приблизно 20 см, вартістю 180 грн., миски алюмінієві у кількості 2 штук, об`ємом по 7л кожна, вартістю 120 грн., миски алюмінієві у кількості 2 штук, об`ємом по 3 л кожна, вартістю 60 грн., алюмінієвий казан об`ємом 10 л, вартістю 100 грн., алюмінієві друшляки у кількості 2 шт. вартістю 70 грн., ручної алюмінієвої м`ясорубки, вартістю 90 грн., алюмінієві каструлі у кількості 3 штуки об`ємом по 5 л кожна, вартістю 180 грн., алюмінієві каструлі у кількості 2 шт. об`ємом по 10 л кожна, вартістю 200 грн., які помістив до поліетиленового мішку білого кольору.

Після чого, доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_8 , будучи впевненим, в тому, що його дії лишилися непомітними для присутніх, діючи умисно, вийшов з приміщення будинку та з викраденим майном пішов до виходу з території домоволодіння, де був помічений свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Далі, ОСОБА_8 , незважаючи на те, що його злочинні дії виявлені свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , і стали носити відкритий характер від своєї мети на заволодіння чужим майном не відмовився, та в нього виник прямий злочинний умисел, направлений на повторне, відкрите викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло та вчинене в умовах воєнного стану.

Після чого, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, незважаючи на присутність сторонніх осіб - свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , розуміючи, що його дії носять відкритий характер, з метою доведення свого умислу до кінця, для усунення перешкод зі сторони свідка ОСОБА_10 , відштовхнув її та з викраденим майном вибіг за територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , чим отримав можливість розпоряджатися викраденим майном, тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 1090 гривень 00 копійок.

01 липня 2022 року у невстановлений судовим слідством час, ОСОБА_8 з метою крадіжки прибув на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , який належить ОСОБА_12 .

Перебуваючи на території вказаного домоволодіння, ОСОБА_8 шляхом ривку відчинив вхідні двері до будинку, який розташований на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 та проник у вказаний будинок, де побачив чавунну плиту розміром 410 x 710 мм, яку визначив для себе, як об`єкт свого злочинного посягання та в цей час у нього виник прямий злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, в умовах воєнного стану (введеного указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, продовженого указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 строком на 90 діб - до 22 серпня 2022 року та продовженого указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022 строком на 90 діб - до 20 листопада 2022).

Продовжуючи реалізовувати свої злочинні дії, перебуваючи у приміщенні вказаного домоволодіння, ОСОБА_8 , таємно, повторно, в умовах воєнного стану, з метою подальшого звернення на свою користь та всупереч інтересам власника, розуміючи, що у будинку ніхто не проживає, 01 липня 2022 року у невстановлений судовим слідством час, викрав чавунну плиту розміром 410 x 710 мм, вартість якої згідно висновку експерта №2948/22 від 20 жовтня 2022 року становить 780 гривень 00 копійок.

З викраденим майном, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину пішов, розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальний збиток на суму 780 гривень 00 копійок.

08 вересня 2022 року у період часу з 15 години 00 хвилин по 15 годину 30 хвилин, ОСОБА_8 , проходячи повз будинку № 68 по вул. Корчагіна у м. Синельникове Дніпропетровської області, побачив тавр (балку), виготовлену із нержавіючої сталі довжиною 2,20 м., що належить потерпілому ОСОБА_13 .

Усвідомлюючи, що вказану тавр (балку), виготовлену із нержавіючої сталі, довжиною 2,20 м. можна продати, ОСОБА_8 визначив її для себе, як предмет, яким можна таємно заволодіти на свою користь і у нього раптово виник прямий злочинний умисел направлений на умисне, таємне, повторне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану (введеного указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, продовженого указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 строком на 90 діб - до 22 серпня 2022 року та продовженого указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022 строком на 90 діб - до 20 листопада 2022 року), яке належить ОСОБА_13 .

Реалізуючи свій раптово виниклий прямий злочинний умисел, направлений на протиправне, повторне, таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, переслідуючи при цьому ціль незаконного збагачення, впевнившись, що його дії носять таємний характер та за ним ніхто не спостерігає, ОСОБА_8 , застосовуючи силу рук, витягнув стовпчик (тавр (балку)) і підготував його до крадіжки.

Наступного дня 09 вересня 2022 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин (більш точний час в ході судового слідства встановити не надалось можливим), з метою реалізації свого прямого злочинного умислу, ОСОБА_8 прибув на територію вищезазначеного домоволодіння.

Після чого, доводячи свій прямий злочинний умисел до кінця, ОСОБА_8 , забрав стовпчик (тавр (балку)), та з викраденим майном залишив територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 , чим отримав можливість розпоряджатися викраденим майном, тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальний збиток на суму, що становить 296,30 гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2023 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, мотивуючи такі вимоги неповнотою судового розгляду та істотним порушенням судом першої інстанції вимог кримінального процесуального законодавства України, зокрема, ОСОБА_8 вважає висновки суду першої інстанції щодо доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України невідповідними фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 вказує, що вину свою у вчиненні кримінального правопорушення за епізодом крадіжки майна потерпілої ОСОБА_9 не визнає, вказує, що в день крадіжки його вдома у потерпілої не було, в цей час він перебував вдома за місцем свого проживання, посуд потерпілої ОСОБА_9 фактично було викрадено його співмешканкою ОСОБА_14 , і коли співробітники поліції приїхали до них до дому, то ОСОБА_14 злякалася, а тому обвинувачений взяв провину на себе, оскільки слідчий запевнив його, що ОСОБА_8 нічого не буде.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений свою апеляційну скаргу підтримав, просив суворо не карати. Захисник підтримав позицію обвинуваченого та проти закриття кримінального провадження за епізодом від 08.09.2022 року, та перекваліфікування дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України на ст. 162 КК України за епізодом від 01.07.2022 року, - не заперечував.

За епізодом відкритого викрадення майна ОСОБА_9 провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечувала; зазначивши, що обвинувачений не надав жодних переконливих доводів, на спростування його причетності до скоєння відкритого викрадення майна ОСОБА_9 . Натомість висновки суду, щодо його вини у скоєнні вказаного кримінального правопорушення повністю підтверджуються зібраними під час досудового розслідування та дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників які приймали участь в ході апеляційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого, не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно зі ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, а саме ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду в порядку передбаченому ст. 23 КПК України, оціненими відповідно до ст. 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказані вимоги кримінально процесуального законодавства України, під час судового розгляду, були виконані судом першої інстанції у повному обсязі.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування судових рішень, у справі не встановлено.

Статтю 84 КПК України встановлено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. ст. 85, 86 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Статтею 91 КПК України встановлені обставини, що підлягають доказуванню, а саме: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Оцінка доказів у відповідності до ст. 94 КПК України здійснюється судом за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Визнаючи ОСОБА_8 винним у вчинені відкритого викрадення майна ОСОБА_9 суд послався на заяву потерпілої ОСОБА_9 в якій остання підтвердила факт викрадення у нею майна та у зв`язку з відшкодуванням завданої шкоди претензій до обвинуваченого не мала.

Покази свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були допитані безпосередньо під час судового розгляду та пояснили як 08.03.2022 року біля 15.00 години на прохання потерпілої покормити собаку прийшли до її будинку на АДРЕСА_3 . Зайшовши до подвір`я вони побачили раніше незнайомого їм чоловіка рядом з яким були мішка з алюмінієвим посудом. На їх питання що він робить в будинку потерпілої, чоловік відповів, що прийшов забрати посуд на прохання господаря дома на ім`я ОСОБА_15 . Тоді ОСОБА_11 пішов у дому перевірити хто такий ОСОБА_15 , а ОСОБА_10 залишилась рядом з невідомим чоловіком щоб завадити йому піти, але він відштовхнув її і з двома мішками пішов з двору. Вони зрозуміли що він викрав майно ОСОБА_9 і викликали поліцію. Пізніше на розі вул. Бараболкіна та вул.. П Тичини вони знайшли один мішок з посудом який віддали працівникам поліції.

Протокол огляду місця події з фототаблицею території домоволодіння по АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_9 , яким зафіксовано що з кухонної кімнати будинку та з двору зник алюмінієвий посуд. (т. 2 а. с. 11 13);

Заявою ОСОБА_11 , якою зафіксовано факт добровільної видачі ним працівникам поліції набору алюмінієвого посуду (каструлі, миски, казан, мясорубка) (т. 2 а. с. 21);

Протоколом огляду виданого ОСОБА_11 алюмінієвого посуду (т. 2 а. с. 22 23);

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідно до якого свідок ОСОБА_11 впізнав за зовнішніми ознаками обличчя особу на фото № 3, а саме ОСОБА_8 , який 08.03.2022 року намагався викрасти майно (т. 2 а. с. 29 31);

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 впізнала за зовнішніми ознаками обличчя та худорлявою статурою особу на фото № 1, а саме ОСОБА_8 , який 08.03.2022 року намагався викрасти майно (т. 2 а. с. 34 36);

Протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 , яка пояснила та показала, що 08.03.2022 року приблизно о 15.00 г вона разом із своїм чоловіком з метою покормити собаку прийшли до території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_9 . Відчинивши хвіртку, вони побачили на території двору біля воріт зігнувшись ховається раніше невідомий їм чоловік худорлявої статури достатнього високого зросту, поряд з яким на землі лежав білий поліетиленовий мішок, який був чимось наповнений. Далі її чоловік ОСОБА_11 запитав його, що він тут робить та що саме у мішку, на що чоловік відповів, що « ОСОБА_15 власник дозволив йому забрати ці речі», при цьому вказуючи на мішок. Оскільки вона з чоловіком зрозуміли, що це крадій, то вона залишилася біля цього невідомого чоловіка, а ОСОБА_11 пішов у будинок перевірити чи дійсно в ньому хтось є. В цей час невідомий чоловік сказав, що йому потрібно уходити, але вона не випускала його з двору, тоді він відштовхнув її та взяв мішок і пішов з двору в бік вул. Бараболкіна. Коли до неї повернувся ОСОБА_11 вони разом пішли по вулиці та на перехресті вул. Бараболкіна та вул. П. Тичини, а саме, на узбіччі побачили білий мішок, в якому знаходилися алюмінієві миски, каструлі, казан, ручна мясорубка та інше. Зрозумівши, що цей мішок з посудом з будинку ОСОБА_9 , ОСОБА_11 забрав його до себе додому (т. 2 а. с. 71 73);

Протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 , який розповів та показав обставини вчинення ним кримінального правопорушення 08.03.2022 року о 15.00 годині, а саме, що він із своєю співмешканкою ОСОБА_14 проходячи повз будинку АДРЕСА_3 побачив на території даного будинку біля вхідних дверей будинку стоїть багато посуду та згадав, що нещодавно у цьому будинку помер власник. Тому він вирішив зайти на територію цього будинку та викрасти посуд, а своїй співмешканці сказав, що зайде до свого знайомого та щоб вона йшла додому. Зайшовши на територію будинку, він побачив на столі біля вхідних дверей в будинок велику кількість посуду, а саме, миски алюмінієві, каструлі та мішок з посудом. Після цього він взяв мішок, в який поклав ще миски, і вирушив до виходу, тобто до воріт, та в цей час він помітив, що до цього домоволодіння рухаються невідомі йому чоловік та жінка. Тому він підбіг до воріт з мішком та присів навколішки, намагаючись сховатися. Зайшовши у двір, чоловік та жінка запитали в нього, що він тут робить, на що він відповів, що чекає ОСОБА_15 власника цього будинку. Потім чоловік пішов до будинку, а жінка залишилася біля нього. Він, користуючись моментом піти з території, сказав жінці, що буде уходити, але вона сказала, що він нікуди не піде. Тоді ОСОБА_8 взяв мішок з посудом та наказав жінці відійти з проходу, після чого вийшов з двору та пішов по вул. П. Тичини в бік вул. Бараболкіна (т. 2 а. с. 75 78);

Вказані докази були добуті під час досудового розслідування у встановленому кримінально процесуальним законом порядку, досліджені безпосередньо під час судового розгляду, а отже колегія суддів вважає що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України (за епізодом від 08.03.2022 року), за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації злочину є вірними.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_8 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Згідно ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Щодо висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за епізодом від 01.07.2022 року за фактом крадіжки майна ОСОБА_12 , апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

З цього приводу об`єднана палата ККС ВС у своїй постанові від 07 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24) зробила висновок про те, що питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Закону № 3886-IX, вирішується судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив - 2481 гривень.

Зі змісту вироку вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин, зокрема: 01.07.2022 року, заподіявши матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_12 на загальну суму 780 гривень, що є меншою 1240,50 гривень.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Оскільки вартість викраденого майна потерпілого ОСОБА_12 на час вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 діяння за епізодом від 01.07.2022 року становила 780 гривень, тобто сума була меншою за розміри, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, тому колегія суддів вважає, що до цього діяння має застосовуватися ст. 5 КК України.

Однак, оскільки діяння вчинене з проникненням у житло, дії обвинуваченого ОСОБА_8 підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 162 КК у зв`язку з таким.

Як зазначено у правових висновках, викладених у постанові об`єднаної палати ККС ВС від 07 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24), частиною 3 ст. 337 КПК України встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання не пов`язане з позбавленням волі (ч. 2 ст. 12 КК України).

З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК України дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 4 ст. 185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище обвинуваченого.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 162 КК України, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених судом першої інстанції, не вдаючись до оцінки/переоцінки доказів.

Об`єктивна сторона ст. 162 КК України полягає, серед іншого, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи, зокрема, у незаконному проникненні до приміщення, як це встановлено судами попередніх інстанції у цьому провадженні.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

За вироком суд першої інстанції установив, що обвинувачений ОСОБА_8 усвідомлював, що приміщення, до якого він протиправно проник, перебуває у володінні іншої особи.

На підставі наведеного, враховуючи положення ч. 3 ст. 337 КПК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 за епізодам від 01.07.2022 року з ч. 4 ст. 185 на ч. 1 ст. 162 КК України і призначити покарання в межах санкції цієї частини статті й відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК змінити вирок місцевого суду.

У ході вирішення питання про призначення виду і розміру покарання колегія суддів, зважаючи на положення статей 50, 65 КК України, бере до уваги, зокрема, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, судимості не зняті та непогашені в установленому законом порядку, один епізод злочину вчинив в період іспитового строку, що свідчить про його схильність до систематичного скоєння умисних аналогічних злочинів проти власності та на шлях виправлення не стає, під наглядом у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин згідно положень ст. 66 КК України не встановлено. Водночас обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК, - є рецидив злочинів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження скоєння нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

З огляду на це колегія суддів вважає, що покарання, призначене в межах санкції ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки, буде законним, справедливим, та буде відповідати тяжкості кримінальних правопорушень, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів.

Щодо висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за епізодом від 08.09.2022 року за фактом крадіжки майна ОСОБА_13 , апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. За частиною 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип гарантований і ст. 7 Конвенції про захист права та основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

Законом № 3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів щодо посилення за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» викладено у новій редакції ст. 51 КУпАП України та змінено розмір дрібного викрадення чужого майна з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів враховує, що самим Кримінальним кодексом України не визначено розмір кримінально караного викрадення чужого майна, а тому зміна КУпАП Законом № 3886-ІХ від 18.07.2024 є зміною кримінального законодавства, яка пом`якшує або скасовує кримінальну відповідальність особи, і Закон № 3886-ІХ від 18.07.2024 має зворотню дію в часі і поширюється на діяння обвинуваченого ОСОБА_8 .

Зі змісту вироку вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин, зокрема: 08.09.2022 року, заподіявши матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_13 на загальну суму 296,30 гривень, що є меншою 1240,50 гривень.

Відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

На день апеляційного розгляду набули чинності зміни до законодавства України, що вплинули на розмір матеріальної шкоди, за заподіяння якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 за епізодом, зокрема від 08.09.2022 року, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що таємне викрадення чужого майна 08.09.2022 року, яке було кваліфіковано судом за ч. 4 ст. 185 КК України, вартість майна, яке обвинувачений викрав становила 296,30 гривні, тобто була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 1082-IX. Тому, з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та положення ст. 407 КПК України, з огляду на наведене вище, даний епізод не підпадає під кримінальне каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Враховуючи викладене, вирок суду в частині визнання ОСОБА_8 винним за вчинення 08.09.2022 року таємного викрадення чужого майна в умовах воєнного стану на суму 296,30 гривень підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діянь.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2023 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України змінити в частині призначеного покарання в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України.

Дії ОСОБА_8 , за епізодом від 01.07.2022 року за фактом крадіжки майна ОСОБА_12 - перекваліфікувати з ч. 4 ст. 185 КК України на ст. 162 КК України та вважати засудженим до покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

За ч. 4 ст. 186 КК України ОСОБА_8 вважати засудженим до покарання у виді 7 (семи) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 покарання у виді 7 (семи) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Синельниківського міськрайонного суду від 10.04.2020 року, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді 8 (восьми) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України за епізодом від 08.09.2022 року за фактом крадіжки майна ОСОБА_13 - закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з моменту вручення копії ухвали..

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4