Дата документу 06.02.2025 Справа № 333/67/25
запорізький апеляційний суд
Провадження №11-сс/807/134/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №333/67/25Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13 січня 2025 року про застосування запобіжного заходу до

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Рідка Теофіпольського району Хмельницької області, громадянина України, зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13 січня 2025 року за клопотанням слідчого до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 10 березня 2025 року 12:40 год. включно в межах строку досудового розслідування.

Одночасно визначено ОСОБА_8 розмір застави як запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання передбачених КПК підозрюваним обов`язків у сумі 242 240 гривень.

На вказану ухвалу підозрюваний ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати, обрати йому більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.408 КК, так як він покинув свою військову частину, але у нього зник безвісти на війні його рідний брат, а тому його повинні були звільнити зі служби, про що він неодноразово писав рапорти командуванню. Замість звільнення йому перестали виплачувати гроші, які йому належать як військовослужбовцю, в тому числі й бойові. Вирішуючи питання доцільності тримання його під вартою, слідчий суддя помилково вирішила, що передбачені ст.177 КПК ризики настільки великі, що він повинен перебувати тільки під вартою. Однак він раніше не судимий, ніколи не переховувався від слідства та суду, має постійне місце проживання, де мешкає зі своєю зовсім маленькою дитиною та хворою жінкою, яка нещодавно повернулась із полону, де була 11 місяців. Зазначив, що не збирається перешкоджати встановленню істини по справі якимось чином, тим більше не збирається скоювати якісь правопорушення, оскільки йому необхідно годувати та утримувати свою родину. Доказів наявності вказаних ризиків немає.

Під час апеляційного розгляду захисник та підозрюваний підтримали апеляційну скаргу. Прокурор заперечив проти скарги підозрюваного.

Заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що старший слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Мелітополі та м.Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Мелітополі, ОСОБА_9 в межах кримінального провадження №0003525 від 22.04.2024 року звернулась до слідчого судді з погодженим прокурором клопотанням про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, якому 10.01.2025 року повідомлено про підозру у вчиненні передбаченого ч.4 ст.408 КК кримінального правопорушення.

З посиланням на обґрунтованість підозри та наявність передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків, слідчий просила застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Слідчий суддя встановила обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 передбаченого ч.4 ст.408 КК злочину та наявність передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків, а тому дійшла висновку про необхідність часткового задоволення клопотання слідчого, застосувавши до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави.

Колегія суддів погоджується із прийнятим слідчим суддею рішенням з таких підстав.

У відповідності з вимогами ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Положеннями ст.178 КПК визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Вищезазначена ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам закону.

Із наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином перевірені слідчим суддею при розгляді клопотання.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді стосовно того, що докази, які були зазначені в клопотанні, підтверджують обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, слідчий суддя встановила, що доводи слідчого є обґрунтованими та погодилась з існуванням ризиків, заявлених у клопотанні, а саме передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК. З таким висновком погоджується і колегія суддів та вважає, що наявність цих ризиків підтверджено матеріалами клопотання.

Доводи апелянта про недоведеність існування вищевказаних ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК, а не факту конкретного їх вчинення.

На існування заявлених ризиків вказує тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі доведення його вини, в рамках вказаного кримінального провадження ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, вчиненого в умовах воєнного стану, будучи вiйськовослужбовцем.

На переконання колегії суддів, зазначені обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_8 , усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та невідворотність покарання за його вчинення в разі доведення його вини буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

З метою уникнення покарання ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, зокрема підозрюваний самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показаннями свідків, надавати їм поради з урахуванням відомих їм обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо непричетності до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, що вплине на швидке, повне та неупереджене проведення досудового розслідування та на встановлення обставин, які згідно ст.91 КПК підлягають доказуванню.

З цього приводу судова колегія також звертає увагу на визначену КПК процедуру отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до якої спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч.1, 2 ст.23, ст.224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК).

Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Також є доведеним існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_8 в період дії воєнного стану вчинив злочин проти встановленого порядку несення військової служби (військове кримінальне правопорушення), зокрема самовільно залишив місце несення служби, обов`язки військової служби не виконував, до військової частини безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, на службі характеризується негативно. Вказані обставини свідчать про наявність ризику повторного вчинення інших кримінальних правопорушень, у тому числі проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення) та інші злочини.

Ухвалене слідчим суддею рішення ґрунтувалося на сукупності обставин, які мають значення для вирішення питання щодо застосування запобіжного заходу і відповідає вимогам закону.

Твердження підозрюваного в апеляційній скарзі на наявність у нього постійного місця проживання, де він мешкає разом зі своєю маленькою дитиною та хворою дружиною, яка повернулась з полону, де перебувала 11 місяців, а також на те, що він є раніше не судимою особою та ніколи не переховувався від слідства та суду, не спростовує існування вищевказаних ризиків.

Посилання в апеляційній скарзі підозрюваного на те, що у нього на війні безвісти зник його рідний брат, про що він неодноразово писав рапорти командуванню про звільнення його з військової служби, однак замість звільнення йому припинили всі виплати, не спростовують висновки слідчого судді та не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною 4 цієї статті.

Отже, слідчий суддя, враховуючи обставини провадження, ставлення підозрюваного до інкримінованого йому кримінального правопорушення, обґрунтованості підозри, встановлення існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а також з урахуванням майнового стану підозрюваного, дійшла висновку про необхідність визначення застави у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з чим погоджується колегія суддів.

Твердження підозрюваного в апеляційній скарзі про можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не узгоджується з положеннями кримінального процесуального законодавства, оскільки відповідно до вимог ч.8 ст.176 КПК під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

При цьому слідчий суддя, застосовуючи до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, у відповідності до вимог ч.3 ст.183 КПК визначила йому інший альтернативний запобіжний захід у виді застави, з покладенням певних обов`язків, у разі її внесення.

Отже, доводи апеляційної скарги підозрюваного щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними, оскільки слідчим суддею було належним чином перевірено та досліджено докази, надані слідчим та стороною захисту, враховані докази, які вказують на обґрунтованість підозри, а також відомості, які характеризують особу підозрюваного. При цьому висновки слідчого судді належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосувати до військовослужбовця, який підозрюється у вчиненні передбаченого ч.4 ст.408 КК кримінального правопорушення інший, менш суворий вид запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, КПК не передбачено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 із визначенням розміру застави та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги підозрюваного.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 13 січня 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4