ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4140/25
провадження № 1-кп/753/1444/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

законний представник потерпілого ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_7 ,

у підготовчому судовому засіданні у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000229 від 14.01.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грабівка Калуського району Івано-Франківської області, українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296; ч. 1 ст. 121 КК України,

встановив:

Історія провадження

До Дарницького районного суду м. Києва 28 лютого 2025 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000229 від 14.01.2025, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою від 28 лютого 2025 року справу призначено до підготовчого судового засідання на 05 березня 2025 року.

05 березня 2025 року до суду надійшло клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Доводи клопотання

Вимоги клопотання прокурора узагальнено зводяться до такого:

- ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України;

- відповідні обставини підтверджуються вагомими доказами, зібраними під час досудового розслідування;

- наявні обставини, які свідчать про те, що не зменшився ризик вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, щодо: (1) переховування від органу досудового розслідування та/або суду; (2) незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні;

- застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж домашній арешт не дасть можливості здійснювати дієвий контроль за його поведінкою, забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, не зменшить до прийнятного рівня зазначених ризиків;

- обвинуваченому слід визначити обов`язки, яких він має дотримуватись з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Позиції учасників

05 березня 2025 року під час підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_3 підтримала подане нею клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби строком на 60 днів, просила його задовольнити. Прокурор вказала, що строк, визначений ухвалою слідчого судді від 15.01.2025, закінчується 15.03.2025, однак на сьогоднішній день продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Прокурор зауважила, що менш суворі запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Законниий представник потерпілого ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_5 , які брали участь у підготовчому судовому засідання, підтримали заявлене клопотання прокурором, просили таке задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 заперечили проти обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Захисник, якого підтримав обвинувачений, під час підготовчого судового засідання зазначив, що прокурором не у повній мірі доведені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, щодо наявності таких не надано жодних доказів та підтвердження їх обґрунтування.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши заявлене клопотання та долучені до нього матеріали, а також заперечення, дійшов таких висновків.

Мотиви суду

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

У процесуальному законі зазначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, підозрюваного, обвинуваченого (п.п. 1-12 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Отже, домашній арешт як запобіжний захід полягає в обмеженні свободи пересування підозрюваного шляхом його ізоляції за місцем проживання.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на те, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які визначені в законі (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення № 10-рп/2011 від 11 жовтня 2011 року).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 15.01.2025 до ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби строком на 60 днів. Також на обвинуваченого покладено було обов`язки прибувати за першим викликом до слідчого та прокурора; не відлучатись за межі м. Києва, без дозволу суду; утримуватися від спілкування у позапроцесуальний спосіб з потерпілим та свідками у цьому кримінальному провадженні; повідомляти про зміну свого місця проживання.

Так, в обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати ризики, що визначені у ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може:

1) переховуватись від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), враховуючи тяжкість злочину та невідворотність покарання, а саме те, що вказані злочини відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких;

2) незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), позаяк такі є безпосередніми очевидцями інкримінованих ОСОБА_7 подій.

Оцінюючи наявність заявлених ризиків, суд виходить виходить з такого.

Ризик переховування від суду

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121; ч. 4 ст. 296 КК України. Характер інкримінованих правопорушень пов`язаний із злочинами проти життя та здоров`я, а також проти громадського порядку та моральності. Санкція частини 1 статті 121 КК України відносить інкримінований злочин до тяжких і передбачає покарання у виді позбавлення волі від п`яти до восьми років. Санкція частини 4 статті 296 КК України відносить інкримінований злочин до о тяжких і передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Тож, очікування можливого суворого вироку може мати значення при визначенні ризику переховування.

У той же час, не може залишатися поза увагою суду, що Указом Президента України № 64/2022 на території України починаючи з 24.02.2022 введено воєнний стан. Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», зазначено, що оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів, суд керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у сукупності із зазначеними обставинами доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Отже, суд погоджується із доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який існував на час застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу під час досудового розслідування та на час розгляду цього клопотання не припинив існувати.

Ризик впливу на свідків та потерпілого

ОСОБА_8 є і ризик впливу на потерпілого та свідків. Зважаючи на те, що судовий розгляд ще не розпочато та зазначені особи безпосередньо судом ще не допитані.

КПК України встановлює, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України), тобто ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Водночас факт направлення обвинувального акта до суду та призначення підготовчого судового засідання не зменшує ризик можливого незаконного впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, а навпаки збільшує вірогідність його, адже ОСОБА_7 з урахуванням відомих йому обставин кримінальних правопорушень та матеріалів кримінального провадження зможе вступати у позапроцесуальні відносини та схиляти їх до зміни наданих слідству показань, у тому числі з метою його виправдання та уникнення відповідальності.

Отже, суд вважає, що ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого є реальним та зумовлює необхідність запобіжного заходу.

Отже, враховуючи надані матеріали, встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, тому суд вважає обґрунтованою необхідність у застосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.

Щодо можливості застосувати більш м`який запобіжний захід

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням наведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Так, особистого зобов`язання для запобігання ризиків буде недостатньо, оскільки виконання покладених на обвинуваченого обов`язків буде залежати виключно від волі самого ОСОБА_7 та їх порушення не матиме для нього очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків.

Застосування особистої поруки є неможливим, оскільки відсутні особи, які прибули до суду та висловили готовність надати письмове зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його в суд на першу про те вимогу.

Суд вважає, що обставини, які враховувались під час досудового розслідування в ході обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту стосовно ОСОБА_7 після направлення обвинувального акта не суду не змінилися, і підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу наразі відсутні.

Щодо покладення обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України

З урахуванням того, що судом застосовується до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний час, в ухвалі суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на обвинуваченого, наслідки їх невиконання.

З огляду на встановлені ризики, обставини, викладені у висунутому обвинуваченні та дані матеріалів клопотання, на обвинуваченого слід покласти також обов`язки, об`єктивна необхідність у яких доведена, а саме: прибувати за першим викликом до суду; не відлучатись за межі м. Києва без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками з приводу обставин, викладених у обвинувальному акті у кримінальному провадженні.

Такі обов`язки за своїм характером не є занадто обтяжливими для ОСОБА_7 .

Термін дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 , визначити до 03 травня 2025 року включно.

Висновок

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин, заявленого у судовому засідання клопотання, позицій сторін та їхній доводів, враховуючи особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про можливість застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний час доби з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_2 .

З огляду на викладене та керуючись статтями 2, 7, 176-177, 181, 314-316, КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296; ч. 1 ст. 121 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний час доби з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду строком на шістдесять днів, тобто до 03 травня 2025 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки:

- прибувати за першим викликом до суду;

- не відлучатись за межі м. Києва, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування у позапроцесуальний спосіб з потерпілим та свідками у цьому кримінальному провадженні;

Термін дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 , визначити до 03 травня 2025 року включно.

Здійснення контролю за виконанням покладених на обвинуваченого обов`язків доручити прокурору Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , яка здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000229 від 14.01.2025.

Направити ухвалу для виконання органу Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_7 для негайної постановки на облік обвинуваченого, про що повідомити суд.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та на нього може бути накладено грошове стягнення у розмірі від 0.25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1