Справа № 587/1020/25
УХВАЛА
18 березня 2025 року колегія суддів Сумського районного суду Сумської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_6
його захисника адвоката ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
його захисника адвоката ОСОБА_9
Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів.
Ухвалою колегії суддів від 03 березня 2025 року суду призначено підготовче судове засідання.
До початку підготовчого судового засідання, через канцелярію Сумського районного суду Сумської області надійшли клопотання:
13 березня 2025 року від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну територіальної підсудності. Своє клопотання обґрунтував тим, що у виняткових випадках кримінальне провадження може бути передано на розгляд іншого суду за місцем проживання обвинуваченого, більшості потерпілих або свідків з метою забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження. Вказав, що місце проживання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які перебувають під вартою в ДУ Полтавська установа виконання покарань № 23» - м. Полтава, місце проживання свідків, які вказані в реєстрі матеріалів досудового розслідування - м. Полтава, а тому просив колегію суддів звернутись до Сумського апеляційного суду з поданням щодо вирішення питання про направлення даного кримінального провадження до Київського районного суду м. Полтави Полтавської області.
14 березня 2025 року через канцелярію суду подане письмове клопотання прокурора Полтавської обласної прокуратури про застосування запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .
Своє клопотання прокурор мотивував тим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 03 жовтня 2024 року затримано в порядку ст. 208 КПК України та п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 28-ч.2 ст. 111 КК України. Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 04 жовтня 2024 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 01 грудня 2024 року, який в подальшому продовжено, зокрема до 01 квітня 2025 року, відповідно до ухвал слідчих суддів Октябрьського районного суду м. Полтава 27 листопада, 30 грудня 2024 року та 24 лютого 2025 року. Вказує, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, санкція, яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі. Зазначила, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків. Крім того, посилається на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , будучи особами, які вчиняли умисні дії пов`язані із наданням представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, в умовах воєнного стану, можуть продовжити вчиняти незаконні дії на шкоду інтересів України або переховуватись від суду як на території України, в тимчасово окупованих її територіях, так і на території Російської Федерації. Враховуючи вищевикладене, просить колегію суддів застосувати до обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, без альтернативи внесення застави.
В судовому засіданні прокурор не заперечує з приводу заявленого клопотання захисника ОСОБА_7 , оскільки це дійсно сприятиме оперативному та ефективному розгляду вказаного кримінального провадження та підтримав своє клопотання про застосування до обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням мотивів наведених у письмовому клопотанні.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 своє клопотання підтримав просив його задовольнити, щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не заперечував.
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника.
Обвинувачений ОСОБА_8 разом зі своїм захисником адвокатом ОСОБА_9 підтримали доводи адвоката ОСОБА_7 стосовно зміни підсудності даного обвинувального акту та не заперечували щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Колегія суддів, дослідивши обвинувальний акт та матеріали клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заслухавши прокурора, думку обвинувачених та їх захисників, проаналізувавши доводи захисту з приводу клопотання про зміну підсудності, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Згідно ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до практики ЄСПЛ допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 у справі «Воляник проти України»). Крім цього, у рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України» зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.
Колегія суддів вважає, що системний аналіз кримінального-процесуального законодавства свідчить про те, що на стадії підготовчого розгляду суд не вправі вирішувати питання пов`язані із необхідністю оцінки наявних у кримінальному провадженні доказів, а повинен виходити із сутності пред`явленого обвинувачення та наявності ризиків, які передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Отже, до завершення судового розгляду оцінка доведеності винуватості особи є передчасною. Таким чином, на даний час підлягає встановленню існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених та можливість запобігання ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Така позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у Рішенні від 15 грудня 2016 року у справі «Ігнатов проти України» вказав, що судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження (пункт 36).
Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження його застосування має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання (продовження), так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення злочину, врахування особи винного та інших обставин (ризиків наведених у ч. І ст. 177 КПК України). Слідчому судді, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі «Белевитський проти Росії», пункти 111-112 рішення від 1 березня 2007 року; п. 85 від 10 лютого 2011 року).
Згідно з п.3 ч. І ст. 184 КПК України, клопотання, прокурора про застосування запобіжного заходу повинно містити виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини.
Взяття під варту ніколи не повинно бути видом міри попередження, що застосовується в обов`язковому порядку абсолютно до всіх. Цей захід повинен розглядатися як виняткова міра і лише у випадку суворої необхідності. На цьому наголошується в Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи (65)11 від 9 квітня 1965 р. «Взяття під варту».
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити,чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (п.3ч.1ст.194КПК України). Суду слід враховувати, що сама по собі тяжкість скоєного кримінального правопорушення не може бути підставою застосування того чи іншого запобіжного заходу. В Рішенні ЄСПЛ по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд висловив правову позицію, відповідно до якої суд при вирішенні питання про обрання запобіжною заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлює прямої залежності між тяжкістю вчиненого злочину, суворістю можливого покарання та необхідності обрання щодо підозрюваного такого виду забезпечення кримінального провадження, як тримання під вартою.
Так, відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.
Колегією суддів не встановлено, а стороною захисту в судовому засіданні не доведено, що більш м`який запобіжний захід зможе запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.
Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим ОСОБА_6 , та ОСОБА_8 у разі визнання їх винними, з огляду на вірогідність переховування від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
За таких обставин колегія суддів вважає, що інший більш м`який запобіжний захід, окрім як тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання покладених на обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 процесуальних обов`язків, попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні та переховування від суду.
Колегія суддів вважає, що наведені прокурором у підготовчому судовому засіданні підстави продовження застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання та продовження запобіжного заходу під час досудового розслідування, на даний час не змінилися.
Виходячи з наведеного є всі підстави задовольнити клопотання прокурора та з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених доцільним є продовження строку обраного ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів.
Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177та178цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2,258-258-5,260,261,402-405,407,408,429,437-442Кримінального кодексу України.
Колегія суддів відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання їх під вартою, оскільки останні обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28-ч. 2 ст. 111 КК України.
Крім того, під час підготовчого провадження відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України підлягають вирішенню і питання, серед інших, і направлення обвинувального акта до відповідного суду для визначення підсудності.
Вказане питання є першочерговим, переважно перед іншими питаннями та клопотаннями, які підлягають вирішенню у підготовчому засіданні, оскільки вирішення інших питань має здійснюватися виключно належним судом, а порушення правил підсудності є безумовною підставою для скасування судового рішення.
Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 314 КПК України в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про направлення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду апеляційної для визначення підсудності у випадку встановлення підстав зміни територіальної підсудності
Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення.
Підсудність - є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають статтею 7 Загальної декларації прав людини та частиною 1 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом, а відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.
За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом за нормою статті 24 Конституції України та статті 10 КПК України. Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.
Положеннями частини 1 статті 34 КПК України визначено вичерпні причини для передачі кримінального провадження на розгляд до іншого суду, якими є: 1) до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності; 4) ліквідовано суд або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який здійснював судове провадження.
Згідно абзацу другого цієї ж частини статті 34 КПК України до початку судового розгляду у виняткових випадках кримінальне провадження (крім кримінальних проваджень, що надійшли на розгляд Вищого антикорупційного суду) з метою забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження може бути передано на розгляд іншого суду за місцем проживання обвинуваченого, більшості потерпілих або свідків, а також у разі неможливості здійснювати відповідним судом правосуддя (зокрема, надзвичайні ситуації техногенного або природного характеру, епідемії, епізоотії, режим воєнного, надзвичайного стану, проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях).
Згідно матеріалів доданих до обвинувального акту обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 зареєстровані та фактично проживають в м. Полтава та в Полтавському районі, Полтавської області.
Відповідно до частини 3 ст. 34 КПК України питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.
Враховуючи вищевикладене з метою забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження колегія суддів вважає за необхідне клопотання захисника ОСОБА_7 задовольнити та звернутись з поданням до Сумського апеляційного суду про вирішення питання про передачу на розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених за ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28- ч. 2 ст. 111 КК України та ОСОБА_8 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111,ч. 2 ст.28 ч.2 ст. 111 КК України до Київського районного суду м. Полтави Полтавської області, тобто за місцем проживання обвинувачених та свідків.
На підставі викладеного, керуючись ст. 32,34, 314-316 КПК України, колегія суддів
Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 задовольнити.
Обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Машівка Машівського району, Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 строком шістдесят днів до 16 травня 2025 року.
Обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця смт. Машівка Машівського району, Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 строком шістдесят днів до 16 травня 2025 року.
Клопотання сторони захисту адвоката ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвала в частині обрання запобіжного заходу може бути оскаржена протягом 5 (п`яти ) днів до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Згідно з частиною 5 статті 532 КПК України ухвали суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх оголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_2