справа № 361/5805/24
провадження № 1-кп/361/993/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

законного представника - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

особи, стосовно якої вирішується

питання про застосування заходів

виховного характеру - ОСОБА_7 ,

потерпілого - ОСОБА_8 ,

законного представника неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_9 ,

представник сектору ювенальної превенції - ОСОБА_10 ,

представника служби у

справах дітей - ОСОБА_11 ,

психолога - ОСОБА_12 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання прокурора Броварської окружної прокуратури Київської області про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні за №0000536 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України відносно неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, учня 8-В класу Броварського ліцею №6 Броварської міської ради Броварського району Київської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувався,

в с т а н о в и в:

Прокурор Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 звернулася до суду із клопотанням про застосуванням примусових заходів виховного характеру стосовно неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000536 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що що 20 січня 2024 року, близько 17 години 05 хвилин, ОСОБА_7 перебував на стадіоні Броварського ліцею № 6 за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Гродзинського повіту, буд. №3, разом із ОСОБА_8 , з яким у ОСОБА_7 склалися неприязні відносини.

У цей час, на ґрунті особистих неприязних відносин, під час бійки приблизно о 17 годині 19 хвилин ОСОБА_7 , діючи необережно, не маючи прямого умислу, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження, хоча повинен був і міг їх передбачити, спільно з ОСОБА_8 тримаючись руками один за одного, втратили рівновагу та з попередньо наданим прискоренням впали на землю. В результаті падіння, ОСОБА_8 отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому правої променевої кістки в нижній третині зі зміщенням уламків, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а також струс головного мозку, підшкірна гематома в правій скроневій області, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_7 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідуванням суспільно-небезпечному діянні, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння та просив застосувати до нього примусові заходи виховного характеру. Проте наголосив на тому, що потерпілий ОСОБА_13 через смс-повідомлення по телефону висловлювався у його бік нецензурними словами та образами, а також спровокував його на такий вчинок.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_7 - ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні прохали задовольнити клопотання прокурора та застосувати по відношенню до неповнолітнього заходи виховного характеру у вигляді застереження та передачі неповнолітнього під нагляд матері. Заявлений цивільний позов ОСОБА_9 в частині відшкодування майнової шкоди визнала повністю, в частині стягненні моральної шкоди в розмірі 20 000 гривень цивільний позов не визнала та прохала відмовити в його задоволенні.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 щодо клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру не заперечував, також подав суду письмові заперечення на цивільний позов, прохав задовільнити його частково, стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 2257,07 гривень, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000 гривень відмовити, вважає її необґрунтованими.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 в судовому засіданні не заперечували щодо застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_7 . Заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підтримала повністю.

Представник служби в справах дітей та представник сектору ювенальної превенції клопотання прокурора підтримали, вважають за доцільне застосувати відносно неповнолітнього ОСОБА_7 примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд матері.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши письмові матеріали клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого КК України.

Відповідно до ст. 499 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру здійснюється згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно ст. 97 КК України неповнолітнього, який вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу.

Примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2ст. 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Згідно з п.п.2, 3 ч. 2 ст. 105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано примусові заходи виховного характеру, серед іншого, у виді застереження; передачі неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх замінюють.

Частиною 3 статті 105 КК України передбачено, що тривалість заходів виховного характеру, передбачених пунктами 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передбачено, що строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

Відповідно до частини 1статті 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Примусові заходи виховного характеру, зокрема, застосовують: у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1ст. 97 КК України; до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч. 2 ст. 97КК України); при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч. 1ст. 105 КК України.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15 травня 2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передбачено, що неповнолітнього можна передати під нагляд батьків. При цьому, вони мають бути спроможні здійснювати виховний вплив на неповнолітнього, постійно й належним чином контролювати його поведінку та зобов`язані це робити.

Відповідно до інформаційного листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1134/0/4-13 від 18.07.2013 "Про деякі питання здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх", суд ухвалює судове рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу XI КК України.

До особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

Оцінивши зібрані по кримінальному провадженню докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст. 128 КК України доведена судовому засіданні в повному обсязі.

При вирішенні питання про застосування примусових мір виховного характеру відносно неповнолітнього ОСОБА_7 , суд враховує дані про особу неповнолітнього, який за місцем навчання та проживання характеризуються позитивно, на обліку в секторі ювенальної поліції, а також на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння не досяг 16 років, тобто не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за скоєне діяння.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_7 його матір`ю є ОСОБА_5 , яка не заперечує, щоб син був переданий під її нагляд.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 до досягнення віку кримінальної відповідальності, у віці 14 років на момент скоєння кримінального правопорушення, вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ст. 128 КК України, до нього слід застосовувати особливий порядок здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх, та відповідно до положень ст.498 КПК України застосувати примусові заходи виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері - ОСОБА_5 .

Вказані примусові заходи виховного характеру сприятимуть його виправленню та вихованню, оскільки саме таке рішення, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Крім цього, законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 звернулася із цивільним позовом до законного представника особи, яка не досягла віку, з якого настає кримінальна відповідальність - ОСОБА_14 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення. В обґрунтування позову зазначила, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої променевої кістки в нижній третині зі зміщенням уламків, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а також струс головного мозку, підшкірна гематома в правій скроневій області, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим ОСОБА_8 змушений був звернутися за медичною допомогою, йому було призначено лікування, внаслідок чого були витрати на придбання ліків на загальну суму 2257,07 гривень, що підтверджується відповідними медичними документами та касовими чеками. Крім цього, неправомірними діями неповнолітнього ОСОБА_7 її сину неповнолітньому ОСОБА_8 було завдано немайнових витрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравматичної дії, страх можливого повторення події, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні. Наслідки нанесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін. Вважає, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача має становити 20 000 гривень.

В судовому засіданні ОСОБА_9 заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Під час судового розгляду відповідач ОСОБА_5 заявлений цивільний позов в частині відшкодування майнової шкоди визнала повністю, в частині стягненні моральної шкоди в розмірі 20 000 гривень цивільний позов не визнала та прохала відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав суду письмові заперечення на цивільний позов, прохав задовільнити частково, стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 2257,07 гривень, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000 гривень відмовити, вважає її необґрунтованими.

Прокурор щодо заявленого цивільного позову покладалася на розсуд суду.

Суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з частиною 1 статті 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Із урахуванням вимог ст. ст. 1179, 1180 ЦК України, оскільки неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Але відповідно до ч. 2 ст. 1179 ЦК України у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 на час вирішення цивільного позову досяг 15 років, будь-якого майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, у нього немає. Під час розгляду кримінального провадження факт завдання неповнолітнім ОСОБА_7 неповнолітньому потерпілому ОСОБА_8 необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №10/12 від 23.04.2024.

Майнова шкода потерпілою стороною обґрунтовується витратами на придбання ліків.

Суд зазначає, що законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 довела, що кошти в сумі 2257,07 гривень, витрачені на придбання лікарських препаратів, у період, коли потерпілий ОСОБА_8 проходив лікування, що підтверджується копіями фіскальних чеків наданих суду.

Тому, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_9 в частині відшкодування майнової шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо позовних вимог ОСОБА_9 про стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неповнолітньому потерпілому у розмірі 20 000 грн., то на думку суду, вони підлягають частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У постанові від 03.10.2019 року у справі №709/1173/17 Верховний суд зазначив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що внаслідок завдання неповнолітньому потерпілому ОСОБА_8 неповнолітнім ОСОБА_7 необережних легких тілесних ушкоджень, неповнолітньому потерпілому завдана моральна шкода, яка полягає у тому, що в результаті спричинення тілесних ушкоджень потерпілий відчував психічні переживання, страждання, негативні емоції, що також викликало у нього негативні емоції, психічні переживання, була позбавлена можливостей реалізації своїх звичок, відбулося порушення способу життя.

Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди суд враховує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а тому, враховуючи надане законним представником неповнолітньої потерпілої обґрунтування рівня, характеру, тривалості та обсягу душевних та психічних страждань, характеру майнових та немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у житті неповнолітньої потерпілої, а також, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що розмір моральної шкоди, завданої суспільно небезпечними діями неповнолітнього ОСОБА_7 , має становити 5 000 грн., та вважає, що саме такий розмір відповідає душевним переживанням, пов`язаним із завданням необережних легких тілесних ушкоджень.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що цивільний позов ОСОБА_15 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 100 КПК України суд вирішує долю речових доказів.

Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 97, 105 КК України, ст.ст. 127, 128, 484, 497, 501 КПК України, ст.ст. 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Броварської окружної прокуратури Київської області про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №0000536 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України відносно неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, учня 8-В класу Броварського ліцею №6 Броварської міської ради Броварського району Київської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , примусові заходи виховного характеру у виді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, що полягають у забороні відвідувати парки, кафе, розважальні заклади та інші розважальні установи у період доби з 22-00 год. до 06.00 год наступного дня) строком на шість місяців, передавши неповнолітнього ОСОБА_7 під нагляд матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 .

Роз`яснити ОСОБА_7 про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину.

Попередити ОСОБА_5 про відповідальність у разі порушення взятого на себе зобов`язання.

Строк застосування примусового заходу виховного характеру у вигляді передання під нагляд матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановити - 6 (шість) місяців.

Цивільний позов ОСОБА_9 задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 2257,07 гривень в рахунок відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення та 5 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду на протягом тридцяти діб з моменту оголошення через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Головуючий суддя: ОСОБА_1