Дата документу 17.03.2025 Справа № 335/5620/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/5620/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/114/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 303 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю заявниці ОСОБА_6 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні її скарги на бездіяльність керівника Запорізької обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

До Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_6 на бездіяльність керівника Запорізької обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення.

В обґрунтування скарги заявниця вказала, що 20 травня 2024 року вона звернулась до керівника Запорізької обласної прокуратури із повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_7 та працівником поліції ОСОБА_8 . Вказане повідомлення зареєстроване за №147 від 20 травня 2024 року. Підставою притягнення до відповідальності вказаних осіб є підозра у попередній домовленості працівника поліції ОСОБА_8 та судді ОСОБА_7 під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу відносно її сина - ОСОБА_9 . Станом на час звернення до суду з вказаною скаргою відомості за її повідомленням до ЄРДР не внесені.

Просила зобов`язати керівника Запорізької обласної прокуратури внести відомості до ЄРДР за її повідомленням про кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 109, 353, 371 КК України.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2024 року було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 , з тих підстав, що її повідомлення не містить конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, які б давали підстави для кваліфікації дій за вказаними статтями.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою зобов`язати відповідальних осіб Запорізької обласної прокуратури внести до ЄРДР відомості за ст.ст. 109, 111, 353, 371 КК України.

В обґрунтування своєї скарги зазначила про порушення законодавства під час постановлення оскаржуваної ухвали.

Крім того, в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Виходячи зі змісту клопотання, як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянт посилається на те, що копію оскаржуваної ухвали отримала лише 2 січня 2025 року.

Заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів провадження, відомості про отримання ОСОБА_6 копії оскаржуваної ухвали відсутні, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку строк на апеляційне оскарження ухвали підлягає поновленню.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу та вказала, що посилання слідчого судді на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №818/1526/18 є безпідставними, ст. 214 КПК України містить чіткий порядок внесення відомостей до ЄРДР, формулювання вказаної статті не допускає жодних винятків, а тому слідчий чи прокурор не має права відмовити у внесенні відомостей до ЄРДР. Зазначила, що будь-яка заява про злочин повинна бути розглянута. Вважає, що доказом злочину є те, що її син - ОСОБА_9 безпідставно та незаконно майже 8 місяців утримувався під вартою.

Від прокурора надійшла заява, в якій вона просить розглянути скаргу ОСОБА_6 без її участі та в задоволенні скарги відмовити (а.с. 164-167).

Заслухавши доповідь судді, ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30 червня 2020 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення.

Це є гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є наявність об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину, фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Також Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа №761/20985/18, провадження 51-8007км18) наголосив, якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правосуддя.

Отже, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Колегія суддів вважає, що саме такий підхід є гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Так, як слідує із матеріалів провадження, 20 травня 2024 року ОСОБА_6 подала до Запорізької обласної прокуратури повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 2).

Із листа Запорізької обласної прокуратури №31/2-5226-23 від 21 травня 2024 року випливає, що повідомлення ОСОБА_6 направлено за належністю до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Мелітополі, для розгляду та прийняття рішення в межах компетенції (а.с. 109).

Надаючи оцінку вказаним доводам в контексті висновків оскаржуваної ухвали, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що повідомлення ОСОБА_6 не визначає наявності елементів об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, передбачених КК України.

Колегія суддів зазначає, що дійсно, у особи, яка подає заяву, відсутній обов`язок наводити в ній всі фактичні обставини певного злочину, оскільки забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінальних правопорушень, зокрема доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладено саме на органи досудового розслідування та є одним із завдань кримінального провадження.

Водночас, як вже зазначалось вище, до ЄРДР вносяться відомості про конкретне кримінальне правопорушення, а не про будь-які дії, які очевидно не містять таких ознак.

Так, враховуючи положення ч. 1 ст. 2, ст. 11 КК України, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину.

Об`єктивна сторона злочину - це сукупність ознак, які визначають зовнішню сторону злочину і характеризують суспільно - небезпечне діяння (дію або бездіяльність), його негативні наслідки та причинний зв`язок між діяннями та наслідками, який обумовив настання останніх, а також місце, час, обстановку, спосіб, знаряддя та засоби вчинення злочину.

Таким чином, до Єдиного реєстру досудового розслідування, крім іншого вноситься інформація про сукупність ознак, які свідчили б про вчинення того чи іншого злочину, і дали змогу кваліфікувати дії або бездіяльність, про яку йдеться в повідомленні про злочин, за відповідними статтями кримінального кодексу.

В своєму повідомленні про вчинення злочинів ОСОБА_6 вказує на наявність в діях судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_7 та працівника поліції ОСОБА_8 ознак злочинів, передбачених ст.ст. 109, 111, 353 КК України (а.с. 2).

Натомість, подаючи скаргу до слідчого судді, ОСОБА_6 просить зобов`язати внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 109, 353, 371 КК України (а.с. 1).

Так, ч. 1 ст. 109 КК України передбачає кримінальну відповідальність за дії, вчинені з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, а також змова про вчинення таких дій, ч. 2 цієї статті встановлює відповідальність за публічні заклики до насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або до захоплення державної влади, а також розповсюдження матеріалів із закликами до вчинення таких дій, а ч. 3 за дії, передбачені частиною другою цієї статті, вчинені особою, яка є представником влади, або повторно, або організованою групою, або з використанням засобів масової інформації.

Загальною ознакою вказаних дій є спрямованість їх саме на насильницькі зміну та повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, тобто із застосуванням фізичного або психічного насильства до представників державної влади, осіб, що виконують функцію її охорони, або осіб, що перешкоджають вчиненню таких дій.

Із ч. 1 ст. 111 КК України випливає, що кримінальна відповідальність за нею передбачає за державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України. Частина 2 цією статті встановлює відповідальність за ті самі діяння, вчинені в умовах воєнного стану.

Диспозиція ч. 1 ст. 353 КК України встановлює кримінальну відповідальність за самовільне присвоєння владних повноважень або звання службової особи, поєднане із вчиненням будь-яких суспільно небезпечних діянь, ч. 2 - за те саме діяння, пов`язане з використанням форменого одягу чи службового посвідчення працівника правоохоронного органу.

Крім того, диспозиція ч. 1 ст. 371 КК України передбачає кримінальну відповідність за завідомо незаконне затримання або незаконний привід. Частина 2 цієї статті встановлює відповідальність за завідомо незаконні домашній арешт або тримання під вартою, а ч. 3 - за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, якщо вони спричинили тяжкі наслідки або були вчинені з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах.

Так, в обґрунтування повідомлення про вчинення злочинів, ОСОБА_6 зазначає про наявність в неї підозри у попередній домовленості між суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_7 та працівником поліції ОСОБА_8 під час розгляду клопотання про застосування до її сина - ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Водночас, жодних конкретних фактів та обставин, які б свідчили про вчинення вказаними особами злочинів, передбачених ст.ст. 109, 111, 353 та 371 КК України в своєму повідомленні ОСОБА_6 не зазначає.

Колегія суддів вважає, що подане ОСОБА_6 повідомлення про вчинення злочинів фактично свідчить про її не згоду із прийнятим судовим рішенням щодо застосування до її сина - ОСОБА_6 запобіжного заходу, адже, крім того, що до останнього було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, інших обставин, повідомлення взагалі не містить.

На переконання апеляційного суду, повідомлення ОСОБА_6 не містить об`єктивних даних, які б дійсно могли свідчити про ознаки злочину, що унеможливлює внесення до ЄРДР відомостей про конкретне кримінальне правопорушення.

Серед іншого, слід зазначити, що згідно з положеннями ч. 1 ст. 218 КПК України, досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, ст. 216 КПК України визначена підслідність органів досудового розслідування.

Так, як убачається із матеріалів провадження, листом Запорізької обласної прокуратури від 21 травня 2024 року, повідомлення ОСОБА_6 було перенаправлено до ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі, для його розгляду, в межах повноважень.

Отже, уповноваженими особами Запорізької обласної прокуратури повідомлення ОСОБА_6 про вчинення злочинів не розглядалось на предмет наявності в ньому підстав для внесення відомостей за таким повідомленням до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а направлено для розгляду до ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі, у відповідності до ст. 216 КПК України.

На переконання колегії суддів, скерування за належністю повідомлення про вчинення злочину для його розгляду в межах компетенції відповідного органу, в розумінні ст. 303 КПК України не є бездіяльністю посадових осіб Запорізької обласної прокуратури.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя прийняв законне і обґрунтоване рішення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 304, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність керівника Запорізької обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3