Справа № 130/2797/24
Провадження №11-кп/801/523/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції ),

захисника ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000387 від 03 серпня 2024 року,

за апеляційними скаргами прокурора Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 лютого 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт.Дробишеве Лиманського району Донецької області та мешканця АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, непрацевлаштованого, неодруженого, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.194 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.194 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України зараховано ОСОБА_7 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення в рамках даного кримінального провадження, а саме з 04.08.2024 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення до одного дня позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою продовжено строком на 60 шістдесят днів тобто 20 квітня 2025 року

Початок строку відбування покарання ухвалено відраховувати з моменту набрання даним вироком законної сили.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні, з урахуванням наявності заяви потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_10 - залишено без розгляду.

Речові докази, а саме:

грошові кошти в сумі 31000 гривень, номіналами: 1000 гривень - 20 штук, 500 гривень - 20 штук, 200 гривень - 3 штуки, 100 гривень - 4 штуки, які були поміщені на зберігання у відділення №220/01 АБ "Укргазбанк" м. Вінниця, на підставі ст.96-1, п.2 ч. 1 ст. 96-2 КК України - підлягають спеціальній конфіскації;

транспортний засіб марки "Opel" моделі "Vectra", держаний номерний знак НОМЕР_1 , фіолетового кольору, з наявними слідами горіння, який належить ОСОБА_10 - повернуто останньому;

спортивні штани чорного кольору зі слідами горіння, одну пару кросівок TM "Bayota sport", кофту чорного кольору зі слідами горіння, одну пару шкарпеток чорного кольору, прозору пластикову пляшку на якій наявний напис "Розчинник для фарби на основі уайт-спіриту", пластмасову запальничку чорного кольору, чохол від телефону чорного кольору, мобільний телефон марки "Xiaomi" моделі "Redmi 9А", в корпусі синього кольору, ІМЕП: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , банківську картку AT "Ощадбанк" № НОМЕР_4 , матерчату сумку через плече з логотипом "Reebok", балаклаву чорного кольору зі слідами горіння, кофту сірого кольору з капюшоном, TM "Nike", шорти камуфляжного кольору, спідню білизну (труси) сірих та червоних кольорів, зі слідами горіння, що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області ухвалено знищити, попередньо знявши з них арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09.08.2024 року.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в кримінальному провадженні за проведення експертами Вінницького НДЕКЦ судової транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/102-24/16733-АВ від 05.09.2024, в сумі 3 029 грн. 12 коп. (три тисячі двадцять дев`ять гривень дванадцять копійок); судову - одорологічної експертизи № СЕ-19/102-24/16608- БД від 06.09.2024, у сумі 8079 грн. 77 коп. (вісім тисяч сімдесят дев`ять гривень сімдесят сім копійок); судової експертизу матеріалів, речовин та виробів № СЕ- 19/102-24/16603-ФХД від 16.09.2024, в сумі 8330 грн. 08 коп. (вісім тисяч триста тридцять гривень вісім копійок), а всього на загальну суму 19 438 грн. 97 коп. (дев`ятнадцять тисяч чотириста тридцять вісім гривень дев`яносто сім копійок).

Згідно з вироком судом установлено, що ОСОБА_7 у червні 2024 року, використовуючи власний мобільний телефон марки «Хіаоті» моделі «Redmi 9А», в застосунку для миттєвого обміну повідомленнями «Телеграм», від невідомого акаунту під псевдонімом « ОСОБА_11 », отримав пропозицію про здійснення підпалу автомобіля за грошову винагороду. Після чого, у ОСОБА_7 , виник умисел на знищення чужого майна шляхом підпалу, з корисливих мотивів. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , 03.08.2024 приблизно о 09.35 год. знаходячись в м. Жмеринка, по вул. Одеська, поблизу будинку № 35, виявив легковий автомобіль марки «Opel» моделі «Vectra», державний номерний знак НОМЕР_1 , на задньому склі якого була наклейка у вигляді державного символу - малого герба України. В подальшому, з метою досягнення своєї мети, о 17.37 год. 03.08.2024 року ОСОБА_7 , в магазині «Євродом», що розташований по вул. Соборна, 1 в м. Жмеринка, придбав пляшку розчинника «Уайт-спіріт», об`ємом 0,7 л. Після цього, 03.08.2024 приблизно о 18:50 год., знаходячись по вулиці Одеська, в місті Жмеринка, Жмеринського району, Вінницької області, поряд із будинком № 35, діючи умисно, з метою знищення чужого майна шляхом підпалу, за допомогою раніше придбаного легкозаймистого засобу «Уайт-спіріт» та запальнички, ОСОБА_7 , здійснив підпал припаркованого поруч із будинком за вказаною адресою, автомобіля марки «Opel» моделі «Vectra», державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 , виданого ТСЦ 0541 від 20.06.2024, належить ОСОБА_10 , що призвело до його пошкодження полум`ям. Після чого, ОСОБА_12 покинув місце події.

Своїми умисними діями ОСОБА_12 , заподіяв потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди відповідно до висновку експерта № СЕ-19/102-24/16733-АВ від 05.09.2024 на суму 86 185 грн. 84 коп. (вісімдесят шість тисяч сто вісімдесят п`ять гривень вісімдесят чотири копійки).

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.2 ст.194 КК України, як умисне знищення чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20.02.2025 щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити, звільнивши його від відбування покарання з випробовуванням із встановленням іспитового строку.

У доводах апеляційної скарги посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість. Зокрема зазначає про те, що судом недостатньо враховані обставини справи та особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, є внутрішньо переміщеною особою, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, судовий розгляд проведено згідно ч. 3 ст. 349 КПК України у спрощеному порядку, а тому є можливість його виправлення без відбування покарання. Вказує, що обвинувачений хоч і вчинив кримінальне правопорушення, яке належить до тяжких, проте значної шкоди потерпілому ОСОБА_10 не заподіяно. Окрім того, потерпілому повністю відшкодовано завдану матеріальну шкоду, про що повідомив суду сам потерпілий та просив не призначати суворе покарання ОСОБА_7 .

В апеляційній сказі прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його винуватості, просить вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 194 КК України в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 194 КК України у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.194 КК України, та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення в рамках даного кримінального провадження, а саме з 04.08.2024 по день набрання даним вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.

У доводах апеляційної скарги посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зокрема, судом недостатньо враховано ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого злочину, а взято до уваги лише щире каяття обвинуваченого та відсутність претензій потерпілого. Разом з тим, ОСОБА_7 вчинив даний злочин у період дії воєнного стану, виконуючи такі дії за грошову винагороду щодо знищення автомобіля із державною символікою України шляхом підпалу, неподалік житлових будинків та інших припаркованих автомобілів, розуміючи наслідки, які могли настати від таких дій. Зазначене свідчить про необхідність призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання.

Окрім того, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції у резолютивній частині вироку не зазначив по який саме строк попереднє ув`язнення зараховується згідно з ч. 5 ст. 72 КК України.

Позиції сторін кримінального провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, оскільки для цього відсутні правові підстави. Частково підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив оскаржуваний вирок змінити та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження, а саме з 04.08.2024 по день набрання даним вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі. У решті просив оскаржуваний вирок залишити без змін. На переконання прокурора, відсутні підстави для посилення призначеного судом першої інстанції покарання.

Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали подану захисником апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні. Також не заперечували щодо часткового задоволення апеляційної скарги прокурора в частині зарахування в строк відбування покарання обвинуваченому строку попереднього ув`язнення з дня його затримання по день набрання вироком законної сили.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов до висновку про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оскільки в апеляційних скаргах не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, установлені судом першої інстанції, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 194 КК України, як умисне знищення чужого майна, вчинене шляхом підпалу, то апеляційний суд не переглядає оскаржуваний вирок у цій частині.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника стосовно недотримання судом вимог закону в частині призначення покарання та наявності підстав для застосування ст. 75 КК України, то вони є необґрунтованими та фактично пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями суду).

Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Згідно з ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, установлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, установленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, ураховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до десяти років.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції на виконання приписів зазначених вище норм кримінального закону та положень судової практики, урахував: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, його наслідки, ставлення обвинуваченого до його вчинення, а також характеристику особи обвинуваченого, який на обліку лікарів-психіатра та нарколога чи невролога не перебуває, раніше не судимий, учинив злочин у молодому віці вперше, відшкодував потерпілому завдану шкоду, позицію потерпілого, який просив обвинуваченого суворо не карати. Ці обставини суд відніс до обставин, які пом`якшують покарання. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

На підставі наведених даних суд дійшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, яке необхідно відбувати реально, оскільки застосування більш м`якшого покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, буде не достатнім для виправлення обвинуваченого за фактичних обставин даного кримінального провадження.

На переконання апеляційного суду, такий вид та розмір покарання повністю досягне мети його призначення, оскільки є пропорційним, відповідає тяжкості правопорушення і не становить особистий і надмірний тягар для обвинуваченого.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст.75 КК України, апеляційний суд зазначає, наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Із системного аналізу вимог закону України про кримінальну відповідальність випливає, що, крім вирішення питання про призначення певного виду та розміру покарання, суду потрібно встановити достатню підставу для звільнення від його відбування з випробуванням, водночас належним чином умотивувати таке рішення, дослідивши й оцінивши всі передбачені законом обставини, та врахувати, що ст. 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави.

Апеляційний суд зазначає, що виправлення як мета покарання - це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Зважаючи на фактичні обставини вчинення тяжкого злочину, а саме те, що ОСОБА_7 з корисливих спонукань здійснив підпал автомобіля з українською символікою під час дії воєнного стану, апеляційний суд не має сумнівів у тому, що визначена обвинуваченому форма відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства є співмірною з вчиненим ним злочинним діянням, а також є справедливим і виваженим заходом примусу, що забезпечить виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, наведе його на роздуми про недопустимість такої поведінки в цивілізованому суспільстві.

У той же час, звільнення від відбування покарання з випробуванням не сприятиме виправленню обвинуваченого ОСОБА_7 , і більш того, може створити в обвинуваченого та інших осіб схильність до вчинення аналогічних злочинів або хибне уявлення про безкарність за скоєння таких злочинів, і не буде запобігати вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Та обставина, що обвинувачений раніше не судимий, уперше вчинив злочин, відшкодував потерпілому шкоду, визнав свою вину та погодився на спрощений розгляд кримінального провадження в даному випадку не є підставою для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, оскільки вказані обставини стали підставою для призначення обвинуваченому мінімального покарання.

Зрештою, застосування при призначенні покарання обвинуваченому вимог ст. 75 КК України не буде відповідати принципам справедливості, індивідуалізації призначення покарання та не сприятиме виправленню обвинуваченого й попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами та не буде таким, що відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України.

До того ж, звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку за фактичних обставин даного провадження, не вплине на формування суспільної думки інших осіб про неприпустимість таких дій під час воєнного стану та не створить чітке розуміння того, що особа буде нести невідворотне та справедливе покарання за такі дії.

Що стосується вимог апеляційної скарги прокурора, то вони підлягають до часткового задоволення.

На переконання апеляційного суду, доводи прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_7 основного покарання та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо скасування вироку, є безпідставними, оскільки згідно з відомостями кримінального провадження та поданої апеляційної скарги сторони обвинувачення, об`єктивно відсутні нові обставини, які вказують на його невиправдану м`якість і несправедливість як за видом, так і розміром.

Разом з тим, доводи про неврахування положень ч.5 ст.72 КК України під час ухвалення вироку є обґрунтованими.

Згідно з ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовуються щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Так, Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в резолютивній частині оскаржуваного вироку, посилаючись на норми права, зокрема ч.5 ст.72 Кримінального кодексу України, зарахував у строк покарання термін попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 04.08.2024, однак не зазначив по який саме строк зараховується попереднє ув`язнення. Таким чином, попереднє ув`язнення ОСОБА_7 суд повинен був зарахувати з 04.08.2024 по день набрання даним вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі. За таких обставин, допущене судом першої інстанції порушення є підставою для зміни вироку.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність,

Підсумовуючи наведене вище, апеляційний суд дійшов до висновків про те, що апеляційна скарга захисника є безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає, натомість апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а тому оскаржуваний вирок підлягає зміні в частині зарахування строку попереднього ув`язнення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.

Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 20 лютого 2025 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 194 КК України змінити.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в рамках даного кримінального провадження, а саме з 04.08.2024 року по день набрання даним вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до суду Касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у цей же строк з дня отримання ним копії даного судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3