Справа № 308/1592/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001653 від 17.08.2024, у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новий Оскол російської федерації, громадянина України, українця, одруженого, утримуючого 3-х дітей, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.3 ст. 357 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

16 серпня 2024 року близько 23 години 30 хвилин під час дії військового стану ОСОБА_5 , перебуваючи у сквері по вулиці Грушевського неподалік будинку №25, що у місті Ужгород, помітив потерпілу ОСОБА_4 , яка вийшла з магазину «Зіна» та прямувала до лавочки у сквері, під час чого у ОСОБА_5 виник корисливий умисел на незаконне заволодіння майном потерпілої. Приводячи свій умисел у дію, користуючись фізичною перевагою, ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_4 та з метою подолання опору, перешкод з боку потерпілої наніс їй один удар рукою в область обличчя, від чого остання впала на землю та отримала тілесні ушкодження, що згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень та на момент нанесення не були небезпечними для життя і здоров`я потерпілої. Подолавши опір потерпілої, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистої наживи та збагачення за рахунок викраденого чужого майна, скориставшись безпорадним станом потерпілої ОСОБА_4 , яка лежала на землі, викрав у неї сумку чорно кольору, всередині якої знаходився мобільний телефон марки «Samsung», моделі «Galaxy A32 (SM325F/DS), 6/128 Gb, гаманець червоного кольору, у якому були грошові кошти у сумі 1 000 гривень, каблучку виготовлену із золота 585 проби, вагою 3,05 грам, яка знаходилася на руці потерпілої, ланцюжок виготовлений із золота 585 проби, вагою 5,3 грам та підвіску у вигляді скорпіона, виготовлену із золота 585 проби, вагою 1,2 грам, які знаходились на шиї у потерпілої, та інші речі, які не становлять матеріальної цінності для потерпілої.

Після чого, ОСОБА_5 , утримуючи викрадене майно, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_5 завдав матеріальних збитків потерпілій ОСОБА_4 на загальну суму 37 789,13 грн.

Отже, ОСОБА_5 учинив злочин, передбачений ч.4 ст. 186 КК України, а саме: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стану.

Окрім цього, 16 серпня 2024 року близько 23 години 30 хвилин під час дії військового стану ОСОБА_5 , перебуваючи у сквері по вулиці Грушевського, неподалік будинку №25, що у місті Ужгород, помітив потерпілу ОСОБА_4 , яка вийшла з магазину «Зіна» та прямувала до лавочки у сквері, під час чого у ОСОБА_5 виник корисливий умисел на незаконне заволодіння її майном. Приводячи свій умисел у дію, користуючись фізичною превагою, ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_4 та з метою подолання опору, перешкод з боку потерпілої наніс їй один удар рукою в область обличчя, від чого остання впала на землю та отримала тілесні ушкодження, що згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень та на момент нанесення не були небезпечними для життя і здоров`я потерпілої.

Подолавши опір потерпілої, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись безпорадним станом потерпілої ОСОБА_4 , яка лежала на землі, викрав у неї сумку чорного кольору, всередині якої знаходилися банківські карти «Приватбанк» № НОМЕР_1 , «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , «ПУМБ» № НОМЕР_3 , «Райфайзен банк» № НОМЕР_4 , посвідчення водія № НОМЕР_5 , видане ТСЦ2141 17.06.2022 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «ГАЗ», моделі «31105», д.н.з. НОМЕР_6 , серії НОМЕР_7 , що видане ТС2141 30.01.2021, які належали потерпілій та якими в результаті своїх протиправних дій заволодів ОСОБА_5 . Після чого, ОСОБА_5 разом з документами потерпілої ОСОБА_4 , якими заволодів проти її волі, з місця вчинення зник, розпорядившись ними на власний розсуд.

Отже, ОСОБА_5 учинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч.3 ст. 357 КК України, а саме: незаконне заволодіння будь - яким способом іншим важливим особистим документом.

Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.3 ст.357 КК України визнав повністю, підтвердивши обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: спосіб вчинення ним інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень (злочинів), викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності. У вчиненому щиро кається, просив суд врахувати, те що він утримує трьох дітей, являється внутрішньо переміщеною особою.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні просила суд урахувати, що обвинувачений визнавав себе винуватим як на стадії досудового розслідування, так і визнає свою винуватість і наразі. Враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також враховуючи особу обвинуваченого, який є батьком неповнолітніх дітей, просила призначити її підзахисному мінімальне покарання, передбачене санкціями статей.

Прокурор ОСОБА_9 у судовому засіданні зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміновані протиправні діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати його винуватим та призначити покарання за ч.4 ст.186 КК України у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі, за ч.3 ст.357 КК України у виді 2 років обмеження волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання ОСОБА_10 у виді 7 (семи) років 1 місяця позбавлення волі.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала думку прокурора.

Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Тож, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений ОСОБА_5 правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що осатаній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186 КК України, а саме: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стану; ч.3 ст. 357 КК України, а саме: незаконне заволодіння будь - яким способом іншим важливим особистим документом.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, у вчиненому щиро каявся, засудив свою протиправну поведінку. Крім того, протягом усього строку досудового розслідування визнавав свою винуватість, у зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття (щирий жаль з приводу вчинення кримінальних правопорушень та осуд своєї поведінки).

Аналогічну позицію було висловлено прокурором та захисником у судовому засіданні.

У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_11 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, який відповідно до ст.12 КК відносяться до категорії тяжких; за ч.3 ст. 357 КК України до кримінальних проступків; ураховує пом`якшуючу обставину; суму матеріальних збитків, завданих потерпілій - 37 789,13 грн.; з яких 15 698,47 грн. відшкодовано потерпілій у зв`язку з поверненням майна, наслідки вчинення кримінальних правопорушень, зокрема, потерпіла не заявляла претензій матеріального характеру, як і не заявляла цивільний позов. Також суд враховує відомості про особу обвинуваченого, яка має зареєстроване місце проживання, внаслідок військової агресії російської федерації змушений був залишити своє постійне місце мешкання, не судимий, не працевлаштований, хоча і отримав середню освіту, по медичну допомогу до КНП «ОЗНПД м. Берегова» Закарпатської обласної ради, не звертався, одружений, являється батьком малолітньої дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

За таких обставин суд доходить висновку, що ОСОБА_5 необхідно призначити покарання за ч.4 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 7 років 1 місяць, за ч.3 ст.357 КК України у вигляді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_5 призначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 7 років 1 місяць.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду. Адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

В рамках кримінального провадження щодо ОСОБА_5 застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а саме з 17.08.2024 з 19 год. 30 хв. і до 09.10.2024, у зв`язку з чим слід зарахувати в якості відбутого ОСОБА_5 за цим вироком покарання строк попереднього ув`язнення, починаючи з 17.08.2024 з 19 год. 30 хв. і до 09.10.2024, виходячи з положень ст. 72 КК України, що 1 (одному) дню попереднього ув`язнення відповідає 1 (один) день позбавлення волі. Строк покарання слід рахувати з дня набуття вироком законної сили.

Також, у зв`язку з тим, що після внесення застави обвинувачений порушив свої процесуальні обов`язки, внаслідок чого був оголошений у розшук, що підтверджується постановою старшого слідчого СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_13 про зупинення досудового розслідування та оголошення в розшук ОСОБА_5 від 11.10.2024, внесена за нього застава ОСОБА_14 на депозитний рахунок ТУ ДСА у Закарпатській області відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № від 09.10.2024 в сумі 121 120,00 грн. підлягає зверненню в дохід держави.

Ураховуючи те, що сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно ОСОБА_5 .

Цивільний позов не заявлений.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України з ОСОБА_5 слід стягнути на користь держави процесуальні витрати за проведення товарознавчих експертиз №СЕ-19/107-24/9419-ТВ від 13.09.2024, №СЕ-19/107-24/9432-ТВ від 16.09.2024, №СЕ-19/107-24/9433-ТВ від 17.09.2024, №СЕ-19/107-24/9434-ТВ від 17.09.2024, витрати на проведення яких в загальному розмірі становлять 5300,96 гривень.

Питання щодо речових доказів по справі вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 377, 394, 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.3 ст. 357 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання:

- за ч.3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 2 /два/ роки;

- за ч. 4 ст. 186 КК у виді позбавлення волі строком на 7 /сім/ років 1 /один/ місяць.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання ОСОБА_5 у виді 7 (сім) років 1 /один/ місяць позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з дня набуття вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання зарахувати строк тримання ОСОБА_5 під час кримінального провадження в державній установі «Закарпатська установа виконання покарання №9» із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі у періоді з 17.08.2024 з 19 год. 30 хв. і до 09.10.2024.

Звернути в дохід держави заставу в сумі 121 120,00 грн., внесену ОСОБА_14 за ОСОБА_5 на депозитний рахунок ТУ ДСА у Закарпатській області відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № від 09.10.2024.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набуття вироком законної сили - не обирати.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджену вартість проведення товарознавчих експертиз у сумі 5300 гривень 96 копійок.

Речові докази, а саме:

-сумку чорного кольору, три зв`язки ключів, жіночий гаманець червоного кольору, 4 банківські картки, посвідчення водія та техпаспорт, золоту каблучку, мобільний телефон марки «Самсунг», які повернуті на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_4 - залишити останній;

-віяло, силіконовий чохол на мобільний телефон, гребінець чорного кольору - повернути потерпілій ОСОБА_4 ;

-сім картку оператора «Лайфсел» з номером телефону НОМЕР_8 , повернути власнику ОСОБА_15 .

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити прокурору, потерпілій, обвинуваченому та його захиснику в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_16