Номер провадження:1-в/521/364/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2025 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому клопотання засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку у відповідність із законодавством України у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону №3886-ІХ від 18.07.2024 р. відносно засудженого:

ОСОБА_4 , 1988 року народження, громадянина України, раніше неодноразово судимого:

- 30.05.2019 року Приморським районним судом м. Одеси за ст. 289 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України;

- 02.06.2023 року Київським районним судом м. Одеси за ст. 185 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного цим вироком покарання частково приєднано не відбуту частину покарання призначеного вироком Приморського районного суду м.Одеси від 30.05.2019 року, та призначено остаточне покарання у вигляді 5 (п`ять) років 1 місяць позбавлення волі;

-24.07.2023 року Суворовським районним судом м.Одеси за ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного цим вироком покарання частково приєднано не відбуту частину покарання призначеного вироком Київського районного суду м.Одеси від 02.06.2023 року, та призначено остаточне покарання у вигляді 5 (п`ять) років і 3 місяців позбавлення волі;

-23.10.2023 року Приморським районним судом м. Одеси за ч.2,3 ст.185, ст.70, ч.4 ст.70 ст.72 КК України, до відбуття покарання у вигляді позбавлення в волі строком на 5 (п`ять ) років і 6 (шість) місяців, суд

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м.Одеси 24.09.2024 року надійшло засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку у відповідність із законодавством України у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону №2886-ІХ від 18.07.2024 р. відносно засудженого ОСОБА_4 , 1988 року народження.

В обґрунтування якого зазначено, що ОСОБА_4 засуджений: 30.05.2019 року Приморським районним судом м. Одеси за ст. 289 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки;

02.06.2023 року Київським районним судом м. Одеси за ст. 185 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного цим вироком покарання частково приєднано не відбуту частину покарання призначеного вироком Приморського районного суду м.Одеси від 30.05.2019 року, та призначено остаточне покарання у вигляді 5 (п`ять) років 1 місяць позбавлення волі;

24.07.2023 року Суворовським районним судом м.Одеси за ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного цим вироком покарання частково приєднано не відбуту частину покарання призначеного вироком Київського районного суду м.Одеси від 02.06.2023 року, та призначено остаточне покарання у вигляді 5 (п`ять) років і 3 місяців позбавлення волі;

23.10.2023 року Приморським районним судом м. Одеси за ч.2,3 ст.185, ст.70, ч.4 ст.70 ст.72 КК України, до відбуття покарання у вигляді позбавлення в волі строком на 5 (п`ять ) років і 6 (шість) місяці.

У зв`язку з тим, що набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" №3886-IX, яким вчинення крадіжок в сумі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян віднесено до адміністративних правопорушень та відповідно декриміналізовано, просить привести у відповідність з цим законом вищезазначений вирок відносно ОСОБА_4 .

Засуджений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні вважав за можливе клопотання задовольнити частково.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, прийшов до висновку, що дане подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 КПК України, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п.13 ч.1 ст. 537 КПК України).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 63 КК України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений 02.06.2023 року Київським районним судом м. Одеси за ст. 185 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного цим вироком покарання частково приєднано не відбуту частину покарання призначеного вироком Приморського районного суду м.Одеси від 30.05.2019 року, та призначено остаточне покарання у вигляді 5 (п`ять) років 1 місяць позбавлення волі.

Відповідно до вироку Київського районного суду м. Одеси від 02.06.2023 року, ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 3502 грн. 50 коп.

Окрім того, ОСОБА_4 засуджений 23.10.2023 року Приморським районним судом м. Одеси за ч.2,3 ст.185, ст.70, ч.4 ст.70 ст.72 КК України, до відбуття покарання у вигляді позбавлення в волі строком на 5 (п`ять ) років і 6 (шість) місяці.

Відповідно до вироку Приморського районного суду м. Одеси від 23.10.2023 року, ОСОБА_4 за епізодом 29.05.2020 року спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 2000 грн.; за епізодом 31.05.2020 року спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 6500 грн.; за епізодом 02.06.2020 року спричинив потерпілій стороні ТОВ «Міськ-преса» матеріальну шкоду на суму 6642 грн.; за епізодом 02.06.2020 року спричинив потерпілій стороні ТОВ «ТОРГ-ПРЕСА» матеріальну шкоду на суму 1190 грн.; за епізодом 08.06.2020 року спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 3200 грн.; за епізодом 15.07.2020 року спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 4500 грн.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року № 3886-ІХ (надалі Закон № 3886ІХ)

Відповідно до вказаного Закону № 3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння ( ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу ІV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до п.п. 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь якого платника податку.

Отже, після набрання чинності Закону України № 3886-ІХ, дрібним викраденням чужого майна вважається, зокрема, крадіжка, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Вказане положення цілком узгоджується із вимогами ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

З огляду на наведене суд вважає необхідним застосувати у даній справі зворотну дію у часі Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від 18.07.2024 року № 3886-ІХ, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Отже, судом встановлено, що станом на час вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2,3 ст.185 КК України за вироком Київського районного суду м. Одеси від 23.10.2023 року (за епізодом 29.05.2020 року, 02.06.2020 року), а саме станом на 01.01.2020 року два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становило 2102 грн. в той час як вартість викраденого чужого майна ОСОБА_4 склала 2000 грн. та 1190 грн. відповідно що виключає кримінальну відповідальність за ці діяння по даним епізодам у даному вироку.

За таких обставин, враховуючи часткову декриміналізацію, введену Законом №3886-ІХ, на підставі ст.5 та ч.2 ст.74 КК України, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Одеси від 23.10.2023 року (за епізодом 29.05.2020 року, 02.06.2020 року) на суму 2000 грн. та 1190 грн. відповідно що виключає кримінальну відповідальність за ці діяння по даним епізодам у даному вироку.

Разом з цим, суд вважає за потрібне зазначити, що на даний час ОСОБА_4 є засудженим 23.10.2023 року Приморським районним судом м. Одеси за ч.2,3 ст.185, ст.70, ст.72 КК України, до відбуття покарання у вигляді позбавлення в волі строком на 5 /п`ять/ років та 02.06.2023 року Київським районним судом м. Одеси за ст. 185 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного цим вироком покарання частково приєднано не відбуту частину покарання призначеного вироком Приморського районного суду м.Одеси від 30.05.2019 року, та призначено остаточне покарання у вигляді 5 /п`ять/ років 1 /один/ місяць позбавлення волі та 24.07.2023 року Суворовським районним судом м.Одеси за ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного цим вироком покарання частково приєднано не відбуту частину покарання призначеного вироком Київського районного суду м.Одеси від 02.06.2023 року, та призначено остаточне покарання у вигляді 5 (п`ять) років і 3 місяців позбавлення волі.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі №0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

На підставі ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, Закону України № 3886-ІХ, керуючись ст.ст. 336, 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку у відповідність із законодавством України у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону №3886-ІХ від 18.07.2024 р. задовольнити.

На підставі ч.2 ст.74 КК України засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Одеси від 23.10.2023 року (за епізодом 29.05.2020 року, 02.06.2020 року) на суму 2000 грн. та 1190 грн. відповідно що виключає кримінальну відповідальність за ці діяння по даним епізодам у даному вироку.

Вважати ОСОБА_4 , засудженим:

23.10.2023 року Приморським районним судом м. Одеси за ч.2,3 ст.185, ст.70, ст.72 КК України, до відбуття покарання у вигляді позбавлення в волі строком на 5 /п`ять/ років та 02.06.2023 року Київським районним судом м. Одеси за ст. 185 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного цим вироком покарання частково приєднано не відбуту частину покарання призначеного вироком Приморського районного суду м.Одеси від 30.05.2019 року, та призначено остаточне покарання у вигляді 5 /п`ять/ років 1 /один/ місяць позбавлення волі;

24.07.2023 року Суворовським районним судом м.Одеси за ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного цим вироком покарання частково приєднано не відбуту частину покарання призначеного вироком Київського районного суду м.Одеси від 02.06.2023 року, та призначено остаточне покарання у вигляді 5 (п`ять) років і 3 місяців позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1