КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1694/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 23 січня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 23 січня 2025 рокузадоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_10 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено строк застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 37 днів, тобто до 28.02.2025 року (включно), в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав ідентичні за змістом та формою апеляційні скарги, в яких просить ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 23 січня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Обгрунтовуючи скаргу, апелянт посилається на те, що слідчий суддя, ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто такі порушення вимог закону, які перешкодили чи могли перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

На переконання захисника, клопотання про продовження строку тримання під вартою та додатки до нього не містять достатніх доказів, які б давали підстави вважати підозру обґрунтованою, та вказували на правильність кваліфікації діянь підозрюваного щодо вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Зазначає, що на підтвердження обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 115 КК України, слідчим надано до суду разом з клопотанням ряд письмових доказів.

Однак, серед наданих доказів очевидно вбачається відсутність достатніх доказів на підтвердження того, що підозрюваний ОСОБА_7 бажав вбити потерпілого. З додатків до клопотання, а саме з показань свідка ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_12 вбачається, що саме потерпілий спровокував конфліктну ситуацію та першим наніс удар кулаком правої руки в область обличчя підозрюваного ОСОБА_7 , в той час коли вони разом вживали спиртні напої, в приміщенні кухні.

У подальшому, як повідомив підозрюваний у своїх показаннях, потерпілий та підозрюваний вийшли до загального коридору, де потерпілий знову проявив агресію до підозрюваного, діставши ножа.

Зважаючи на небезпеку життю та здоров`ю, підозрюваний ОСОБА_7 , захищаючись, збив з ніг потерпілого та вибив з руки ножа. Після цього потерпілий схопив підозрюваного та почав душити і зважаючи на небезпеку для життя та здоров`я підозрюваний схопив вибитий у потерпілого ніж та почав захищатися. Зі слів підозрюваного, він не бажав вбивати потерпілого, а лише захищався від неправомірних дій потерпілого, з метою відбиття його нападу.

Слід також врахувати, що потерпілий ОСОБА_12 на 24 роки молодший за підозрюваного ОСОБА_7 , приймав участь в бойових діях.

З огляду на це, захисник вважає, що дії підозрюваного ОСОБА_7 кваліфіковані невірно. Поведінка підозрюваного до, під час та безпосередньо після інкримінованих діянь, свідчить про відсутність в нього умислу на вбивство потерпілого та доводить те, що він діяв з метою захисту від неправомірних посягань на життя та здоров`я з боку неспровокованої агресії потерпілого.

Також звертає увагу, що додані до клопотання про обрання міри запобіжного заходу матеріали здебільшого стосуються інших осіб

Крім цього, апелянт посилається на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зазначає, що у клопотанні про продовження запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 зазначено, що, на думку сторони обвинувачення існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак до клопотання не додано жодного доказу на існування таких ризиків. Натомість, судом не враховано наданих стороною захисту доказів на існування міцних соціальних зв`язків, що спростовують твердження сторони обвинувачення про існування ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду.

Так, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, органом досудового розслідування обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі доведення його винуватості.

Враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_7 є особою, раніше не судимою, має місце реєстрації та проживання у м. Києві, на утриманні є двоє малолітніх дітей, пенсіонер, отже твердження про існування ризику переховування від органу досудового розслідування та суду є необґрунтованим, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини.

Щодо ризику незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України). Орган досудового розслідування вважає, що є загроза впливу з боку підозрюваного на потерпілого та свідків, з метою схилити їх до дачі неправдивих показань у судовому розгляді.

З аналізу показань свідків, протоколи допиту яких приєднані до матеріалів клопотання, вбачається, що свідок ОСОБА_11 є лише свідком неспровокованої агресії з боку потерпілого по відношенню до підозрюваного і наслідків подій в загальному коридорі. Що відбувалося в загальному коридорі між підозрюваним та потерпілим ніхто не бачив. Свідок ОСОБА_13 підтверджує факт тимчасового проживання в одній квартирі з підозрюваним та підтверджує факт перебування підозрюваного в квартирі після інкримінованих подій та відсутність спроб переховування підозрюваного від правоохоронних органів. Щодо показань потерпілого ОСОБА_12 , то він сам підтверджує факт його агресії до підозрюваного та те, що він майже не пам`ятає як саме відбувалися події в загальному коридорі, оскільки перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння.

Апелянт також вважає, що ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України також не підтверджений, оскільки підозрюваний ОСОБА_7 є особою раніше не судимою, жодних спроб на перешкоджання кримінальному провадженню шляхом уникнення від викликів слідчого чи суду не здійснював, навпаки перебував після інкримінованих діянь за місцем тимчасового проживання та не проявляв будь-яких спроб на переховування. З огляду на це, такий ризик є необґрунтованим та не підтверджений жодним доказом.

На переконання захисника, з огляду на обґрунтування відсутності ризиків, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, також є не доведеним ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки доказів про те, що підозрюваний ОСОБА_7 схильний до вчинення кримінальних правопорушень стороною обвинувачення надано не було.

Апелянт вважає, що неврахування суддею всіх цих обставин кримінального правопорушення, неправильна кваліфікація інкримінованих кримінальних правопорушень та відсутність реальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить про незаконність прийнятого рішення про застосування найсуворішої міри запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційні скарги і просили їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисника задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим відділом Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві проводиться досудове розслідування, у кримінальному провадженні №0004019, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

30.11.2024 року ОСОБА_7 затримано (час фактичного затримання 30.11.2024 року о 10 год. 20 хв.) в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Того ж дня, 30.11.2024 року у відповідності ст.ст. 276-278 КПК України ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 02.12.2024 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави, а саме до 28.01.2025 року включно.

21.01.2025 року постановою керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_14 строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до 3-х місяців, тобто до 28.02.2025 року.

22.01.2025 року старший слідчий слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , за погодження з прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Дніпровського районного суду міст Києва з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 37 днів, тобто до 28.02.2025 року (включно), в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначав, що досудовим розслідуванням встановлено, що у вечірній час доби 29.11.2024 ОСОБА_7 , разом з ОСОБА_12 , перебували за адресою проживання свого знайомого ОСОБА_11 - АДРЕСА_3 , де спільно вживали алкогольні напої.

У подальшому, 30.11.2024 року приблизно о 01 год. 20 хв., на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в приміщенні кухні, між ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_12 почався словесний конфлікт, який переріс у бійку.

В ході вказаної бійки, вищевказані особи почали наносити один одному удари кулаками в область обличчя. В свою чергу ОСОБА_11 почав їх розбороняти.

В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_12 перемістилися з приміщення кухні до виходу з квартири - коридору, а в подальшому вийшли з квартири до загального коридору будинку, де у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_12 шляхом нанесення йому ножових поранень в область життєво важливих органів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій та бажаючи настання наслідків у вигляді смерті іншої людини, взяв до своїх рук ніж, що мав при собі, та тримаючи його у правій руці, почав наносити ним удари в область шиї та верхньої частини тулубу ОСОБА_12 , тобто в область розташування життєво важливих органів, заподіявши потерпілому тілесні ушкодження.

В результаті вказаних дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_12 було нанесено колото-різану рану шиї справа з повним пересіченням внутрішньої яремної вени, непроникаючу колото-різану рану грудної клітки зліва, різані рани лівого плеча та передпліччя.

У подальшому, ОСОБА_7 зник з місця вчинення злочину, виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин закінчити не зміг, з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілому була надана перша медична допомога ОСОБА_11 , яким викликано швидку медичну допомогу, що госпіталізувала потерпілого до КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», де надано вчасну та необхідну медичну допомогу та врятовано життя.

30.11.2024 року ОСОБА_7 затримано у порядку ст. 208 КПК України та на підставі зібраних доказів 30.11.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, а саме - закінченому замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Слідчий зазначив, що підставою для повідомлення ОСОБА_7 про підозру у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення є наявність достатніх доказів, зібраних під час проведення досудового розслідування, у їх сукупності.

У клопотанні слідчий вказав, що 28.01.2025 року закінчується строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , однак на даний час досудове розслідування завершити неможливо у зв`язку з необхідністю завершення проведення призначених експертиз та необхідністю виконання інших слідчий та процесуальних дій. Так, для завершення досудового розслідування необхідно: отримати висновок призначеної судово-медичної експертизи зрізів нігтьових пластин з правої та лівої рук підозрюваного ОСОБА_7 , котру експертною установою отримано 05.12.2024; отримати висновок призначеної судово-медичної експертизи змивів з правої та лівої рук підозрюваного ОСОБА_7 , котру експертною установою отримано 17.12.2024; отримати висновок призначеної судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_12 , котру експертною установою отримано 20.12.2024; отримати висновок призначеної судової амбулаторної комплексної психолого-психологічної експертизи, котру експертною установою отримано 20.12.2024 року та призначено експертний огляд на 04.02.2025; визначитися із остаточною кваліфікацією діяння з урахуванням всіх зібраних в ході досудового розслідування доказів; здійснити відкриття матеріалів кримінального провадження відповідно до ст. 290 КПК України потерпілому, підозрюваному, його захиснику; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, які слід вручити підозрюваному та його захиснику; при необхідності виконати інші слідчі та процесуальні дії.

Також слідчий зазначив, що з моменту обрання судом відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до теперішнього часу не з`явилися будь-які нові фактичні дані, які б свідчили, що обрання відносно нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням його під вартою зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України (забезпечить виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, зможе запобігти його спробам переховуватися від органів досудового розслідування, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення). Таким чином, ризики, які існували на час обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не зменшилися, що свідчить про необхідність продовжити строк тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 23.01.2025 року задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_10 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжено строк застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 37 днів, тобто до 28.02.2025 року (включно), в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати:

1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину;

2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання особи під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Тобто при вирішенні цього питання слідчий суддя керується загальними приписами, які регулюють застосування відповідного запобіжного заходу, однак з урахуванням додаткових відомостей і спливу строку досудового розслідування.

Згідно вимог ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тобто розглядаючи клопотання органу досудового розслідування про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, що підтверджується фактичними даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: рапортом від 30.11.2024 року; довідкою з КНП «КМКЛШМД» від 30.11.2024 року про діагноз потерпілого ОСОБА_12 ; протоколом огляду місця події від 30.11.2024 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 30.11.2024 року; протоколом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_11 від 30.11.2024 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 30.11.2024 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 від 03.12.2024 року; протоколом слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_12 від 06.12.2024 року; речовими докази, іншими доказами в їх сукупності.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав продовження запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України є вірогідною, що дає підстави для продовження йому строку тримання під вартою з метою запобігання ризикам, встановленим та доведеним стороною обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів апеляційного суду.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування ризиків переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Такого висновку слідчий суддя дійшов з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а також з огляду на характер та наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

Слідчий суддя дослідив доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 та встановив, що необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, без проведення яких закінчення досудового розслідування є неможливим.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, станом на день розгляду клопотання слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає вище вказаним вимогам, а слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку тримання під вартою, без визначення розміру застави, обґрунтувавши це тим, що у відповідності до положень п.п. 1 п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Таким чином, продовживши строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень п.п. 2 п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначив йому розмір застави, оскільки останній підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України. Підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційних скаргах захисника доводи про недоведеність наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення та неправильність кваліфікації дій підозрюваного за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 зазначеного кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

З наведених підстав, доводи апеляційних скарг захисника про відсутність у діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому злочину, а також про те, що поведінка підозрюваного до, під час та безпосередньо після інкримінованих діянь, свідчить про відсутність в нього умислу на вбивство потерпілого та доводить те, що він діяв з метою захисту від неправомірних посягань на життя та здоров`я з боку неспровокованої агресії потерпілого, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Твердження апелянта про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів також вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та виклав в ухвалі детальні мотиви про існування таких ризиків з огляду на конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні зазначеного злочину, дані про особу підозрюваного та його процесуальну поведінку на стадії досудового розслідування.

Посилання апелянта на те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, має місце реєстрації та проживання у м. Києві, на утриманні підозрюваного перебувають двоє малолітніх дітей, він є пенсіонером, не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Також, всупереч тверджень захисника в апеляційних скаргах, слідчий суддя, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував обставини, визначені ст. 178 КПК України, при цьому, належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про те, що стан здоров`я підозрюваного не допускає тримання його під вартою, слідчому судді надано не було, а тому колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність перешкод для утримування ОСОБА_7 під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, згідно вимог КПК України будуть встановлюватись під час судового розгляду справи по суті та їм буде надана відповідна правова оцінка з огляду на те, що слідчому судді на момент розгляду клопотання органу досудового розслідування не надається весь обсяг доказів у кримінальному провадженні та досудове розслідування триває.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не знаходить.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, у зв`язку із чим апеляційні скарги захисника з викладеними в них доводами задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 194, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 23 січня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4