Справа № 944/1805/25
Провадження №1-кп/944/1142/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.04.2025м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м.Яворові, кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000734 від 15.07.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кам`яна Гора Жовківського району Львівської області, українця, громадянина України, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, депутатом, адвокатом та нотаріусом не є, одруженого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, 4 ст.358 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно- небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи обізнаним із переліком документів, які подаються до медико-соціально експертної комісії з метою встановлення особі інвалідності передбачених Положенням «Про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317, усвідомлюючи та достовірно знаючи, що на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні у КНП Яворівської міської ради Львівської області «Яворівська центральна районна лікарня» в період часу з 10.01.2021 по 22.01.2021 та з 25.01.2022 по 04.02.2022 не перебував, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_6 , в невстановленому досудовим розслідуванням місці та в невстановлений досудовим розслідуванням час, підробив виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого (форми №027/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я №110 від 14.02.2012) №12 від 22.01.2021 та №24 від 04.02.2022, видані КНП Яворівської міської ради Львівської області «Яворівська центральна районна лікарня», на підставі яких членами Залізничної міжрайонної медико-соціальної експертної комісії прийнято рішення про присвоєння ОСОБА_4 ІІІ-ої групи інвалідності безтерміново.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у підробленні офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, які мають право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання такого документа підроблювачем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України.

ОСОБА_4 , маючи злочинний умисел на використання завідомо підробленого документа, який видається установою та надає права, без належних на те законних підстав та без фактичного перебування на лікуванні у КНП Яворівської міської ради Львівської області «Яворівська центральна районна лікарня» в періоди з 10.01.2021 по 22.01.2021 та з 25.01.2022 по 04.02.2022, зазначених у виписках із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого форми №027/о №12 від 22.01.2021 та №24 від 04.02.2022, з метою проходження медико-соціальної експертної комісії та встановлення групи інвалідності, перебуваючи за місцем проведення огляду Залізничною міжрайонною медико-соціальною експертною комісією, що по вул.Виговського, 32 у м.Львові, достовірно знаючи, що виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого (форми №027/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я №110 від 14.02.2012) №12 від 22.01.2021 та №24 від 04.02.2022, що видані на його ім`я, містять завідомо недостовірні відомості щодо його перебування на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у КНП Яворівської міської ради Львівської області «Яворівська центральна районна лікарня», усвідомлюючи, що саме вказані виписки будуть взяті до уваги членами медико-соціальної експертної комісії при підтвердженні захворювання та встановлення йому групи інвалідності, в невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 16.05.2022, подав до Залізничної міжрайонної МСЕК разом з направленням на медико-соціальну експертну комісію (МСЕК) від 02.05.2022 за №64(1), виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого форми №027/о №12 від 22.01.2021 та №24 від 04.02.2022, якими підтвердив тривалість захворювання та на підставі яких ОСОБА_4 встановлено III групу інвалідності безтерміново та видано довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ №615057, в такий спосіб використавши завідомо підроблені документи, які видаються установою та надають права.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у використанні завідомо підробленого документа, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

До суду надійшла з угода про визнання винуватості укладена 08.04.2025 між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 .

Згідно з умов угоди вони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, кваліфікації дій обвинуваченого, зобов`язання обвинуваченого беззастережно визнати свою винуватість у судовому засіданні, узгодили покарання за ч.3 ст.358 КК України, з наявністю пом`якшуючих обставин, а саме щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу у розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн. та покарання за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., на підставі ч.1 ст.70 КК України визначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн., наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.

Виходячи із змісту ст.469 КПК України, укладення угоди може ініціюватися у будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

У п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

В абзаці 5 ч. 4 ст.469 КПК України зазначено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Оцінюючи зміст угоди та суб`єктивне сприйняття угоди сторонами, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у справі «Natsvlishvili тa Togonidze проти Грузії» за заявою №9043/05 від 29 квітня 2014 року. Зокрема, у рішенні Суд зазначає, що «угоди про визнання вини, що призводять до засудження, без винятку є предметом перегляду компетентним судом і у цьому сенсі суди зобов`язані перевіряти, чи були досягнуті угоди про визнання вини відповідно до чинних процесуальних і матеріальних норм, чи уклав підсудний угоду добровільно і свідомо, чи існують докази, які підтверджують визнання підсудним вини в угоді, і чи є умови угоди відповідними» (п.66). Національний суд, який розглядає таке питання, як правило, зобов`язаний вивчити матеріали справи, перш ніж вирішити, чи затвердити або відхилити угоду про визнання вини.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України, є нетяжким злочином (ч.3 ст.358 КК України) і кримінальним проступком (ч.4 ст.358 КК України) та згідно положень ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у даному кримінальному провадженні.

Вислухавши думку прокурора, який просить суд затвердити угоду про визнання винуватості, обвинуваченого та захисника, які також просять суд затвердити угоду про визнання винуватості, перевіривши зміст угоди про визнання винуватості, суд вважає, що укладення угоди є добровільним та повністю відповідає вимогам ст.ст.469, 470, 472 КПК України.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб.

У судовому засіданні у обвинуваченого ОСОБА_4 з`ясовано, що він цілком розуміє, що має право на судовий розгляд, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, а також вид покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом. Крім цього, судом з`ясовано, що угода укладена добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу, погроз, умови угоди не суперечать КПК України та закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, відсутні обставини, які вказують на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.

Захисник у судовому засіданні також не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості, оскільки угода укладена добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу, погроз, умови угоди не суперечать КПК України та закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, відсутні обставини, які вказують на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.

Виходячи з викладеного вище, враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога/психіатра не перебуває, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, якими суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, також відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд дійшов висновку про відповідність покарання, передбаченого угодою, за ч.3 ст. 358 КК України, із застосованням ст. 69 ч.1 КК України, у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн., за ч.4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., покаранню встановленому санкцією ч.3, 4 ст.358 КК України і засадам призначення покарань, передбачених кримінальним законодавством. Так, суд погоджується з тим , що при призначенні покарання за ч.3 ст.358 КК України сторони дійшли згоди про застосування ст. 69 ч.1 КК України, оскільки із листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.11.2012 р. N 223-1679/0/4-12 убачається, що за наявності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65,75 ККУ у редакції Закону України від 13 квітня 2012 року № 4652-VI мають право, застосовуючи положення ст. 69 КК, визначати (узгоджувати): а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не призначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК. Суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч.3 ст. 358 КК України можливо призначити із застосованням ст. 69 ч.1 КК України, у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн., так як останній позитивно характеризується за місцем проживання, у скоєному щиро кається, своїми діями сприяв розкриттю кримінального правопорушення, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, тому з урахуванням викладеного суд вважає, що дані обставини є підставою для призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч.3 ст. 358 КК України - для переходу до іншого, більш м`якого основного покарання, не зазначеного в санкції статті ч.3 ст.358 КК України, у вигляді штрафу.

Також покарання обвинуваченому повинно бути призначене, відповідно до вимог ст.70 ч.1 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, оскільки обвинуваченим вчинено декілька кримінальних правопорушень, а тому шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим суд вважає призначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн.

Підстав для відмови у затвердженні угоди, передбачених п.п. 1-6 ч. 7 ст.474 КПК України, судом не встановлено.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 не застосований.

Згідно з положеннями ст.124КПК України на користь держави з обвинуваченого підлягають стягненню витрати за проведення судових експертиз.

Керуючись ст.ст.314,368,468,469,474,475, 615 КПК України, суд,

ухвалив:

затвердити угоду про визнання винуватості від 08.04.2025 укладену у кримінальному провадженні №0000734 від 15.07.2024 між начальником Яворівського відділу Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у присутності захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, 4 ст. ст.358 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання:

- за ч.3 ст. 358 КК України із застосуванням ст.69 ч.1 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн;

- за ч.4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді штрафу в розмірі 2000 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави понесені процесуальні витрати на проведення судової експертизи № 2209-Е в сумі 3407,76 грн; витрати на проведення судової експертизи №2207-Е в сумі 6626 грн; витрати на проведення судової експертизи №2208-Е в сумі 5679,6 грн.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.

Вирок суду на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною четвертою, шостою, сьомою,статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; а також прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена, - протягом 30 днів з дня проголошення вироку суду до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1