Справа № 131/948/23
Провадження № 1-кп/131/185/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.02.2025 м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Іллінці кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000219 від 24.05.2023 за обвинуваченням неповнолітнього:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, учня 11 класу загальноосвітньої школи, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 ,

представника потерпілого та цивільного позивача - адвоката ОСОБА_9 ,

представника сектору ювенальної превенції - ОСОБА_10 ,

представника служби у справах дітей - ОСОБА_11 ,

представника органу пробації - ОСОБА_12 ,

ВСТАНОВИВ:

Неповнолітній ОСОБА_3 , 30.04.2023 близько 20 год., перебуваючи в бесідці на березі річки «Соб», що по вул. Прибережна в с. Сорока, Іллінецької ТГ, Вінницького району, Вінницької області, розпочав суперечку з неповнолітнім ОСОБА_7 , яка виникла через те, що останній під час біганини у вигляді гри, з перцевого балончика пирснув в обличчя ОСОБА_3 .

Під час даної суперечки ОСОБА_3 з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, знаходячись в безпосередній близькості від потерпілого, умисно наніс останньому один удар кулаком правої руки в область лівого ока, заподіявши ОСОБА_7 тілесні ушкодження.

Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді гематоми повік лівого ока, контузії лівого ока, субкон`юктивального крововиливу, міопатичного асигматизму обох очей, закритого перелому кісток верхньої щелепи по типу Ле Фор 2 (передньої стінки лівої та правої гайморової пазухи, перенісся та нижнього краю кісток обох очей), які згідно висновку експерта № 60 від 19.06.2023 відноситься до категорії середнього ступеня важкості тілесних ушкоджень, за відсутності небезпеки для життя та які спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

У даному кримінальному провадженні законним представником потерпілого ОСОБА_8 подано цивільний позов до ОСОБА_5 , як законного представника ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

В судовому засідання прокурор ОСОБА_4 висловила свою думку щодо можливості призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, зі звільненням останнього від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців на підставі ст. 75, 104 КК України та покладенням на нього обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Потерпілий ОСОБА_7 та його законний представник ОСОБА_8 підтримали пред`явлене обвинувачення, щодо призначення покарання обвинуваченому підтримали думку прокурора, та просили задоволити цивільний позов в повному обсязі.

Представник потерпілого та цивільного позивача адвокат ОСОБА_9 щодо призначення покарання підтримав думку прокурора та просив задоволити цивільний позов в кримінальному провадженні у повному обсязі.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні не визнав, вважає що його дії були самозахистом та спровоковані поведінкою ОСОБА_7 .. Щодо події кримінального правопорушення він пояснив, що, 30.04.2023 близько 20 год., він прийшов до бесідки на березі річки «Соб», що по вул. Прибережна в с. Сорока, Іллінецької ТГ, Вінницького району, Вінницької області де побачив хлопців, які відпочивали на бесідці. При його приході потерпілий ОСОБА_7 пирскав з перцевого балончика на ОСОБА_13 . Обвинувачений махнув рукою щоб вибити балончик та ОСОБА_7 пирснув з балончика йому в обличчя. Після цього ОСОБА_3 наніс йому один удар кулаком в область голови.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_5 пояснила що на її думку ОСОБА_3 оборонявся, тому вона просила його не карати та відмовити в задоволенні цивільного позову.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 пояснив, що його підзахисний наніс лише один удар ОСОБА_7 та не мав на меті наносити шкоду, стверджуючи, що оборонявся, тому не міг передбачити наслідки своїх дій. Він також звернув увагу суду на те, що під час досудового розслідування слідчий експеримент з обвинуваченим не проводився та просив не враховувати як обтяжуючу обставину - перешкоджання здійсненню правосуддя. Щодо цивільного позову ОСОБА_6 вважає, що його слід залишити без розгляду, так як позов пред`явлено лише до матері неповнолітнього ОСОБА_3 , а батька як співвідповідача не залучено.

Представник управління у справах дітей лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради ОСОБА_11 просила розглядати справу без участі представника управління - служби у справах дітей з огляду на те, що обвинувачений має законного представника та прийняти рішення у відповідності з чинним законодавством.

Старший інспектор ювенальної превенції СЮП ВП ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_10 подала заяву про розгляд кримінального провадження без її участі.

Представник органу пробації подав до суду досудову доповідь, згідно якої, зважаючи на характеристику обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, криміногенні фактори, які впливають на поведінку обвинуваченого, а також низьку ймовірність вчинення ним повторного кримінального правопорушення вважає, виправлення неповнолітнього ОСОБА_3 можливе без позбавлення чи обмеження волі на певний строк.

В ході судового розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні судом досліджено докази відповідно до встановленого порядку їх дослідження, зокрема допитано потерпілого, свідків, обвинуваченого, а також досліджено письмові докази надані стороною обвинувачення на встановлення обставин вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_7 надав суду пояснення, що 30.04.2023 він перебував на березі річки Сіб в с. Сорока біля бесідки разом з іншими хлопцями та чекали на ОСОБА_13 . ОСОБА_7 запитав ОСОБА_14 про дозвіл пирснути в нього з газового балончика та почав за ним бігати та пирскати з балончика. В цей час на беріг ішов ОСОБА_3 та намагався впіймати ОСОБА_7 та відібрати в нього газовий балончик на що ОСОБА_7 пирснув ОСОБА_3 в обличчя з даного перцевого балончика. Потім ОСОБА_7 побіг назад до бесідки, коли ОСОБА_3 підійшов бо бесідки то наніс потерпілому оди удар кулаком в область обличчя. ОСОБА_7 дістав з кишені ніж та показав його ОСОБА_3 на що останній підняв із землі палицю, на цьому їх конфлікт закінчився. Про ці події ОСОБА_7 розповів своїм рідним та на наступний день вони звернулися до сімейного лікаря Іллінецької ЦРЛ де йому зробили рентген, після чого вони поїхали до Вінницької обласної дитячої лікарні де виявили перелом черепа та зробили йому дві операції та він проходив лікування.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_15 пояснив, що 30.04.2023 близько 19 год. вони з іншими хлопцями, а саме ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 перебували в с. Сорока на березі річки Сіб. Він сидів в бесідці та розмовляв по телефону, ОСОБА_19 в ігровій формі почав пирскати на ОСОБА_13 з перцевого балончика та вони побігли по стежці в бік дороги. Через який час ОСОБА_7 підійшов до Бесідки та слідом за ним прийшов ОСОБА_3 і почав висловлювати претензії та потім один раз вдарив кулаком в обличчя. Після цього ОСОБА_7 дістав ножа, а ОСОБА_3 злякавшись повідомив що викличе поліцію, після чого залишив місце події. Після вказаних подій у потерпілого почало опухати обличчя та свідку відомо, що в подальшому він проходив лікуванні в м. Вінниця.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_20 показав що навесні 2023 року він прийшов на беріг річки Сіб в с. Сорока, Вінницького району, Вінницької області разом із ОСОБА_21 та ОСОБА_7 він бачив коли прийшов ОСОБА_3 разом із ОСОБА_14 та вдарив кулаком в обличчя ОСОБА_7 , після чого ОСОБА_7 дістав ножа, а ОСОБА_3 схопився за палицю і сказав, що викличе поліцію, потім усі розійшлися додому. Наступного дня ОСОБА_7 їздив до лікарні та лікувався.

Будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_22 пояснив, що близько 19-20 год прийшов на беріг річки Сіб в районі комбінату, що в с. Сорока, разом з ним прийшли ОСОБА_23 та ОСОБА_24 . На той час там уже були ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_16 та ОСОБА_27 . ОСОБА_7 бавився із перцевим балончиком та потрапив з нього в обличчя ОСОБА_28 після чого його почав наздоганяти ОСОБА_3 , якому він теж пирснув в бік обличчя, після чого ОСОБА_3 наніс потерпілому один удар в область голови, цей момент він бачив чітко, так як перебував від них на відстані 3-4 метрів. ОСОБА_7 дістав з кишені ножа та став ним погрожувати після чого ОСОБА_3 сказав, що викличе поліцію і залишив місце події.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_21 пояснив, що 30.04.2023 він разом із ОСОБА_29 та ОСОБА_18 прийшли до бесідки на березі річки Сіб в с. Сорока де перебував ОСОБА_26 , потім до них прийшли ОСОБА_24 , ОСОБА_23 та ОСОБА_30 . ОСОБА_19 та ОСОБА_23 почали пирскати із перцевого балончика та наздоганяти один одного. Раніше ОСОБА_7 уже пирскав на ОСОБА_14 із даного балончика. ОСОБА_31 вдарив ОСОБА_7 в область голови після чого потерпілий дістав ножа на що ОСОБА_3 схопив із землі палицю та пригрозив викликати поліцію і залишив місце події. Свідок залишився на місці та почав відпоювати водою потерпілого.

Свідок ОСОБА_14 дав покази про те, що 30.04.2023 він гуляв разом із ОСОБА_32 та ОСОБА_33 та вони разом пішли до бесідки, що на березі річки Сіб в с. Сорока. На той час там знаходилися ОСОБА_26 , ОСОБА_19 та ОСОБА_25 . ОСОБА_19 дістав із кишені перцевий балончик та пирснув із нього на ОСОБА_14 та почав втікати, а потім пирснув на ОСОБА_34 після чого останній наніс йому один удар кулаком в обличчя. Раніше із ОСОБА_7 у нього був конфлікт, оскільки той раніше уже пирскав на нього з балончика.

Допитаний у якості свідка поліцейський офіцер громади ОСОБА_35 пояснив, що до нього зателефонувала ОСОБА_5 та повідомила про події які сталися за участю її сина, а саме, що ОСОБА_3 вдарив іншого хлопця, який знаходиться на лікуванні. Після цього він зустрівся із матір`ю ОСОБА_3 , так як вона хотіла вирішити спір мирним шляхом, проте із матір`ю ОСОБА_7 так і не зустрілася, тоді йому і стало відомо про події, що мали місце 30.04.2023 на березі річки Сіб в с. Сорока за участю неповнолітніх.

Також за заявою батька ОСОБА_3 відносно матері потерпілого було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Свідок ОСОБА_36 пояснила, що є матір`ю ОСОБА_28 та 30.04.2023 в с. Жадани за місцем їх проживання прийшли ОСОБА_14 та ОСОБА_3 у них були почервонілі очі та вони скаржилися на подразнення шкіри обличчя внаслідок того як ОСОБА_7 пирскав на них з перцевого балончика, тоді їй стало відомо про подію що сталася. Раніше, близько місяця тому ОСОБА_14 їй уже розповідав про те що ОСОБА_7 пирскав в нього з балончика.

Судом досліджено матеріали кримінального провадження надані стороною обвинувачення, зокрема:

- Витяг з ЄРДР від 24.05.2023 про реєстрацію кримінального провадження за ч. 1 ст. 122 КК України (а.с. 127 т. 2 );

- Заяву ОСОБА_8 про кримінальне правопорушення від 24.05.2023 (а.с. 131 т. 2);

- Виписку з амбулаторної карти стаціонарного хворого ОСОБА_7 (а.с. 132 т. 2);

- Довідку КП ЦПМСД Іллінецької міської ради Вінницької області від 12.05.2023 про стан здоров`я ОСОБА_7 (а.с. 133 т. 2);

- Ухвалу слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 05.06.2023 про надання тимчасового доступу до речей і документів у кримінальному провадженні (а.с. 139,140 т. 2);

- Протокол тимчасового доступу до речей і документів (історії хвороби стаціонарного хворого ОСОБА_7 ) (а.с.141 т. 2);

- постанову слідчого про доручення проведення судово - медичної експертизи від 12.06.2023 (а.с. 142 т. 2);

- Висновок експерта судово - медичної експертизи Немирівського відділення Вінницького обласного бюро судово - медичної експертизи № 60 від 19.06.2023 згідно якого у ОСОБА_7 мають місце тілесні ушкодження у вигляді гематоми повік лівого ока, контузії лівого ока, субкон`юктивального крововиливу, міопатичного асигматизму обох очей, закритого перелому кісток верхньої щелепи по типу Ле Фор 2 (передньої стінки лівої та правої гайморової пазухи, перенісся та нижнього краю кісток обох очей), які згідно висновку експерта № 60 від 19.06.2023 відноситься до категорії середнього ступеня важкості тілесних ушкоджень, за відсутності небезпеки для життя та які спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я (а.с. 143,144 т. 2);

- Протокол проведення слідчого експерименту з ОСОБА_15 (а.с.153, 154);

Також, судом досліджено надані докази що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Так, згідно копії паспорту громадянина України ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Дніпропетровськ, Дніпропетровської області. Відповідно до характеристики НВО № 136 м. Дніпра та характеризується виключно позитивно, згідно характеристики за місцем проживання наданої Іллінецькою міською радою № 228 від 19.07.2023 за місцем його тимчасового проживання компрометуючі матеріали відсутні, згідно довідки КП «ЖИЛСЄРВІС-5» Дніпровської міської ради від 25.07.2023 скарги на ОСОБА_3 не надходили. Відповідно до акту обстеження житлово - побутових умов неповнолітнього складеного 19.07.2023 Інспектором СЮВ ВП Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області сім`я у якій проживає неповнолітній характеризується позитивно,

Згідно довідки КНП «Іллінецька міська лікарня» № 01-35/1660 від 19.07.2023 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , на диспансерному обліку у лікаря нарколога не перебуває, за амбулаторною психіатричною допомогою до лікаря психіатра не звертався.

Згідно довідки КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня надання психіатричної допомоги» № 87096 від 23.07.2023 в реєстрі осіб з наркологічними захворюваннями не значиться.

Суд, розглянувши матеріали кримінального провадження, заслухавши покази сторін, дослідивши покази свідків та надані сторонами кримінального провадження докази, які були безпосередньо досліджені та перевірені під час судового розгляду у відповідності зі ст. ст. 85, 86, 94 КПК України, належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності приходить до висновку, що зазначені обставини, підтверджують обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю та «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

На підставі вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який класифікується як нетяжкий злочин, та особливості й обставини його вчинення; особу винного, який раніше не судимий, за місцем навчання та проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, завданої шкоди не відшкодував. Суд також враховує умови життя та виховання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, вік.

Крім того, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Обставиною, яка, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_3 суд визнає вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання неповнолітнього ОСОБА_3 судом не встановлено.

Відповідно до досудової доповіді наданої сектором ювенальної пробації м. Дніпра Соборного районного відділу відносно ОСОБА_3 , вказано, що зважаючи на інформацію, яка характеризує особистість неповнолітнього обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, криміногенні фактори, які впливають на поведінку обвинуваченого, а також низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення неповнолітнього можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк.

Згідно зі ст.103 КК України при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з п. 10 Зауважень загального порядку № 10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей», прикладом якнайкращого забезпечення інтересів дитини є практика, коли традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, поступаються місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей - правопорушників.

У керівних принципах ООН для попередження злочинності серед неповнолітніх (Ер-Ріядські керівні принципи) від 14.12.1990 р. зазначено, що попередження злочинності серед неповнолітніх є найважливішим аспектом попередження злочинності у суспільстві. Беручи участь у законній, соціально корисній діяльності та виробляючи гуманістичний погляд на суспільство та життя, молодь може бути вихована на принципах, які не допускають злочинну діяльність.

Згідно п. 23.2. Рекомендацій CM/Rec (2008) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам «Про Європейські правила стосовно неповнолітніх правопорушників, щодо яких застосовуються санкції або заходи», перевагу необхідно надавати таким санкціям та заходам, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню збитків, завданих правопорушенням, яке вчинила неповнолітня особа.

Відповідно до п. 42 Заключних зауважень Комітету ООН з прав дитини щодо об`єднаних п`ятого та шостого періодичних звітів України від 13.09.2022, на Україну покладено обов`язок привести свою систему правосуддя щодо дітей у повну відповідність з Конвенцією ООН про права дитини та іншими актуальними стандартами, у тому числі Керівними принципами Комітету міністрів Ради Європи щодо правосуддя, дружнього до дітей.

Також, Україну зобов`язано сприяти застосуванню до дітей, обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, несудових заходів і, де це можливо, призначенню покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, таких як, пробація або громадські роботи.

Згідно зі ст. 37 Конвенції ООН про права дитини, тюремне ув`язнення дитини використовується лише як крайній захід.

У відповідності до ст. 17.1 Мінімальних стандартних правил ООН, які стосуються здійснення правосуддя щодо неповнолітніх (Пекінські правила), заходи впливу повинні бути завжди співмірними не тільки з обставинами і тяжкістю правопорушення, а й зі становищем і потребами неповнолітнього, а також із потребами суспільства.

Так, у справі № 133/3123/20 (постанова від 24.04.2024) Касаційний кримінальний суд висловив правову позицію про те, що особу обвинуваченого в контексті ст. 414 КПК України слід розуміти як сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, стосовно якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на час прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.

Іншими проявами ставлення обвинуваченого до вчиненого, наявність або відсутність яких береться судом до уваги, є внутрішні переживання того, що сталося, усвідомлення вини, почуття сорому, докорів сумління (справа № 481/640/23).

Критерієм порівняння різних кримінально-правових заходів та/або способів їх реалізації з точки зору покращення/погіршення юридичного становища людини є ступінь втручання у її права і свободи залежно від характеру і тривалості зумовлених відповідними заходами обмежень, заборон та/або додаткових обов`язків і співвідношення їх з інтересами особи.

Призначення за вироком суду покарання завжди передбачає конкуренцію інтересів обвинуваченого щодо уникнення чи мінімізації негативних правових наслідків для себе й інтересу держави, який полягає у притягненні винної особи до кримінальної відповідальності в міру її вини. Зазначене зумовлюється юридичною природою покарання як передбаченого законом обмеження прав і свобод засудженого, що згідно зі ст. 50 КК застосовується за вироком суду з метою кари, виправлення особи і запобігання вчиненню нових злочинів.

Водночас основним критерієм градації видів покарань, які можуть бути застосовані судом до осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, є місце прав людини, втручання в які передбачає кожний із заходів примусу, у загальновизнаній ієрархії людських цінностей. У цій ієрархії право особи на свободу й особисту недоторканість має вищу цінність порівняно з правом власності й іншими речовими правами. Виходячи із зазначеного ціннісного орієнтиру законодавчий перелік видів покарання, встановлений у ст. 51 КК України, побудований за принципом «сходів», де кожному виду покарання відведено відповідний щабель на шляху від менш до більш суворого.

Згідно ч.3 ст. 102 КК України покарання у виді позбавлення волі призначається неповнолітньому за нетяжкий злочин - на строк не більше чотирьох років.

Суд вправі, за наявності до того підстав, звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Правові підстави і порядок звільнення від відбування покарання з випробуванням унормовані статтями 75, 76 КК України.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, здійснюється з урахуванням положень, передбачених статтею 104 КК України.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до позбавлення волі. Іспитовий строк установлюється тривалістю від одного до двох років.

Зокрема, згідно із ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування заходу примусу, він може прийняти рішення про звільнення цієї особи від відбування покарання з випробуванням з установленням іспитового строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України у разі звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України суд покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації і повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання. Крім того, на підставі ч. 3 цієї ж статті суд наділений повноваженнями покласти на засудженого низку додаткових обов`язків, зокрема: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, дотримуватися встановлених вироком вимог щодо вчинення певних дій обмеження спілкування, пересування і проведення дозвілля.

Таким чином, звільнення від відбування покарання з випробуванням має умовний характер: призначений захід примусу хоча й не застосовується, однак у перспективі особа звільняється від його відбування за умови виконання встановлених судом обов`язків протягом іспитового строку. Упродовж цього строку засуджений піддається заходам системного контролю за його поведінкою, які становлять втручання держави у сферу приватного життя людини і передбачають низку обмежень її особистих прав. Правовим наслідком невиконання відповідних обов`язків згідно із ч. 2 ст. 78 КК України є направлення особи судом для відбування призначеного покарання (справа № 617/775/20).

Отже, виходячи з вищевикладеного, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення та обставини його вчинення, особу винного та його вік, умови його життя та виховання, рівень розвитку неповнолітнього та інші встановлені і перелічені обставини справи, а також психологічні особливості неповнолітнього, зміст досудової доповіді органу пробації, позицію державного обвинувачення, законного представника неповнолітнього обвинуваченого, представника служби у справах дітей, представника ювенальної превенції, органу пробації щодо можливості виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, суд дійшов висновку про можливість його виправлення без відбування покарання, а тому приймає рішення про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, у відповідності до ст.75,104 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Визначене покарання, на думку суду, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року).

При вирішенні цивільного позову у кримінальному провадженні суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_37 заявила вимоги про стягнення на користь ОСОБА_7 майнової (матеріальної шкоди) у розмірі 40524,02 грн. та 70000,00 грн. моральної шкоди.

Позивачем визначено суб`єктний склад та в якості відповідача за даним позовом визначено ОСОБА_5 , як законного представника ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала, якщо не доведе, що шкоду завдано не з її вини.

У відповідності до ч. 1 ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

Частина 2 цієї статті визначає, що у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Отже, Законом визначено спосіб захисту порушеного права шляхом пред`явлення цивільного позову про відшкодування шкоди до особи, яка її завдала (неповнолітнього та у випадках визначених Законом до його батьків).

Тобто, слід розуміти, що в даному випадку має місце субсидіарна відповідальність, яка полягає в тому, що: основна вимога про відшкодування завданої шкоди пред`являється до неповнолітнього; додаткова вимога пред`являється до батьків (усиновлювачів) або піклувальника неповнолітнього, лише у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Субсидіарна відповідальність за неповнолітнього покладається на обох батьків за принципом рівної дольової відповідальності незалежно від того, проживають вони разом чи окремо.

Субсидіарна відповідальність за неповнолітнього покладається на обох батьків за принципом рівної дольової відповідальності незалежно від того, проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до пунктів 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах.

З огляду на пред`явлення позову лише до матері неповнолітнього обвинуваченого, діями якого було завдано шкоду суд вважає, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту порушеного права, отже позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

В кримінальному провадженні процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 104, 124, 128, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення.

Початок іспитового строку ОСОБА_3 рахувати з дня проголошення вироку.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, та п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

У задоволенні позову ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням відмовити повністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Іллінецький районний суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя: