09.11.2024 близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_4 перебуваючи на відкритій ділянці місцевості за адресою: м. Полтава, вул. Низова, поблизу берегової лінії річки Ворскла, у кущах знайшов паперовий згорток з кристалічною речовиною білого кольору, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, помістив до кишені штанів, тим самим придбав та зберігав при собі психотропну речовину без мети збуту, оскільки розумів, що дана речовина є особливо небезпечною психотропною речовиною PVP.
У подальшому, 10.11.2024 о 01 год. 14 хв. перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння на відкритій ділянці місцевості за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 зателефонував на лінію «102» та повідомив працівникам поліції про те, що невідомі особи проникли на територію належного йому домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
У ході опрацювання виклику інформація щодо проникнення сторонніх осіб у вищевказане домоволодіння не підтвердилась, а сам ОСОБА_4 повідомив працівникам патрульної поліції про наявність у нього при собі згортка з психотропною речовиною. Надалі у присутності понятих, ОСОБА_4 за добровільною згодою видав працівникам поліції паперовий згорток із грошової купюри номіналом 10 грн з кристалічною речовиною білого кольору, невідомого походження, яка є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено, - PVP, масою 0,184 г та яку останній усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання незаконно зберігав для власного вживання без мети збуту.
Органом досудового розслідування діям ОСОБА_4 надано правову кваліфікацію за ч.1 ст.309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.
Під час досудового розслідування між прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участі його захисника ОСОБА_5 , було укладену угоду про визнання винуватості від 26.11.2024, згідно з якою ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч.1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений підтримавши угоду про визнання винуватості, повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, погодився на призначення узгодженого покарання та пояснив, що він повністю розуміє свої права, надані йому законом, характер обвинувачення, щодо якого він беззастережно визнає себе винним, вид покарання, а також наслідки укладення та затвердження угоди.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні підтримав затвердження угоди про визнання винуватості.
Захисник в суді наголосив, що затвердження угоди відповідає вимогам КПК України, а укладення угоди є добровільним зі сторони обвинуваченого, без застосування будь-якого примусу.
На підставі повного визнання своєї вини обвинуваченим, його пояснень в ході судового засідання, суд вважає повністю доведеним факт скоєння та вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. При цьому суд наголошує, що об`єктивність та повнота матеріалів досудового слідства учасниками судового провадження в судовому засіданні не оспорювалась.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.1 ст.309 КК України, оскільки він умисно, незаконно придбав та зберігав психотропну речовину без мети збуту.
Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні між прокурором та обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.
Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні, зокрема щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винним, віднесене до кримінальних проступків, шкода за яким завдана державним та суспільним інтересам, а отже угода відповідає вимогам закону.
Судом встановлено, що укладення угоди з боку обвинуваченого є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Умови угоди не суперечать нормам матеріального та процесуального права, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.
У відповідності до ч.2 ст.75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання, зокрема, у виді обмеження волі, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.
У таких випадках, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років (частини 3-4 статті 75 КК України).
Отже, вирішуючи питання щодо тривалості строку випробування, суд, з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, що належить до проступків та особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вважає необхідним визначити ОСОБА_4 іспитовий строк мінімальним терміном з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Процесуальні витрати у справі підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави в порядку ст.124 КПК України.
Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Виходячи з викладеного, суд наголошує про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, з огляду на що, керуючись положеннями ст.ст.373, 374, 474-475 КПК України, суд
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 26 листопада 2024 року між прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участі його захисника ОСОБА_5 .
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
Звільнити ОСОБА_4 від цього покарання, на підставі ст.ст.75,76 КК України якщо він протягом однорічного строку випробування не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього такі обов`язки:
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в розмірі 2387,70 грн.
Речові докази по справі: паперовий згорток із грошової купюри номіналом 10 гривень з психотропною речовиною - PVP, масою 0,184 г, який переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів ВнП №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області знищити.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Полтави протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя

Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1