ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/6671/24

Провадження № 1-в/210/1101/24

17 грудня 2024 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючої - судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши заяву засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у м. Одеса, не одружений, українець, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

відбуває покарання в Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80») ,

про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства (пункт 13 частини 1 статті 537 КПК України: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України)

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про приведення покарання у відповідність до чинного законодавства у зв`язку з набранням законної сили Закону України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Засуджений ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі.

Представник Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду. До суду надійшла заява від представника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)», в якій просить суд проводити розгляд справи без його участі.

Прокурор ОСОБА_4 вважав заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття (ч.5 ст. 539 КПК України).

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України у зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалося.

Дослідивши подання та матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Пунктом 1 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно із положеннями п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Частиною 2 статті 74 КК передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права (ч. 1 ст. 3 КК України).

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Скасування злочинності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: а) скасування норм Особливої частини КК; б) внесення змін до норм Особливої частини КК - включення до диспозицій додаткових ознак або виключення ознак, які були у попередній редакції норми; в) внесення змін до норм Загальної частини КК (наприклад, доповнення КК додатковою обставиною, що виключає злочинність діяння); г) нового офіційного тлумачення кримінально-правової норми, яке змінює обсяг забороненої цією нормою поведінки без зміни її змісту (без зміни "букви" закону).

Закон, який має зворотну дію в часі, поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання цим законом чинності та: а) не були притягнуті до кримінальної відповідальності (у цьому випадку кримінальна справа не може бути порушена у зв`язку з відсутністю події злочину); б) котрим пред`явлене обвинувачення у вчиненні злочину (кримінальна справа підлягає закриттю за відсутністю події злочину); в) засуджені обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, і відбувають покарання; г) відбули покарання, але мають непогашену чи незняту судимість.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

У примітці до статті 185 КК України, диференційовано кваліфікуючі ознаки таємного викрадення чужого майна за розміром завданої матеріальної шкоди, тобто закріплено поріг відповідальності для кваліфікації цих кримінальних правопорушень за ознаками: "значна шкода", "великий розмір", "особливо великий розмір".

Натомість Кримінальний кодекс України не містить мінімального порогу - розміру матеріальної шкоди, з якого настає кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжки) чи шахрайства.

Статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до статті 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі - Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1пункту 169.1статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп. 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь - якого платника податку. Таким чином два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян дорівнює 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, що відповідно станом на 2022 рік становить 2481,00 грн, станом на 2023 рік становить 2684 грн.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 зазначено, що із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом N 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподаткованих мінімумів. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

У той же час Суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює 2 неоподаткованим мінімумам, здійснюється виходячи з розміру неоподаткованого мінімуму, що діяв на час вчинення відповідного діяння. Зміни, внесені Законом України № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

Судом встановлено, що вироком Приморського районного суду міста Одеси від 01 вересня 2022 року за ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_3 засуджений до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 років. Злочин вчинено 08 червня 2022 року, розмір матеріальної шкоди - 1130,00 грн.

Крім того, вироком Приморського районного суду міста Одеси від 10 січня 2023 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

Також ОСОБА_3 засуджено вироком Приморського районного суду міста Одеси від 25 липня 2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Приморського районного суду м. Одеси від 01.09.2022, визначивши остаточно ОСОБА_3 до відбуття покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років і 1 (один) місяць. Злочин вчинено 04 лютого 2023 року, розмір матеріальної шкоди - 2034 грн.

Таким чином, встановлено, що засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання у Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80)» за вироком Приморського районного суду міста Одеси.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону №3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191КК, у 2022 році становила 2481,00 грн, у 2023 році становить 2684 грн.

Враховуючи наведене вище, оскільки відповідно до вироку Приморського районного суду міста Одеси від 01 вересня 2022 року, яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, яким завдано шкоду у розмірі 1130 грн., що не перевищує поріг настання кримінальної відповідальності за крадіжку на час вчинення відповідного злочину, також наявні підстави стверджувати про внесення змін, які б усували караність діяння ОСОБА_3 за вчинення зазначеного кримінального правопорушення, а саме у зв`язку із декриміналізацією вчинених ним діянь.

Крім того, за вироком Приморського районного суду міста Одеси від 25 липня 2023 року за України яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, яким завдано шкоду у розмірі 2034 грн., що не перевищує поріг настання кримінальної відповідальності за крадіжку на час вчинення відповідного злочину, також наявні підстави стверджувати про внесення змін, які б усували караність діяння ОСОБА_3 за вчинення зазначеного кримінального правопорушення, а саме у зв`язку із декриміналізацією вчинених ним діянь.

Однак, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України за вчинення якого ОСОБА_3 відбуває покарання, відповідно до вимог закону не є таким, що входять до поняття «дрібного викрадення чужого майна», тому підстави для звільнення ОСОБА_3 від покарання за вироком відсутні.

Керуючись ст.74, КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства (пункт 13 частини 1 статті 537 КПК України: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України) задовольнити частково.

На підставі частини 2 статті 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Приморського районного суду міста Одеси від 01 вересня 2022 року за ч.4 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 років у зв`язку з усуненням караності діяння.

На підставі частини 2 статті 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Приморського районного суду міста Одеси від 25 липня 2023 року за ч.4 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі на остаточний строк покарання 5 (п`ять) років 1 (один) місяць у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що засуджений вироком Приморського районного суду міста Одеси від 10 січня 2023 року за ч. 1 ст. 309 КК України до у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн..

Невідбуте покарання у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 10.01.2023 - виконувати самостійно.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнити з Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» негайно, після набранням ухвали законної сили.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Відповідно до частини 3 статті 395 КПК України для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги - ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1