Провадження №1-кп/303//761/24
Номер рядка статистичного звіту-387
ВИРОК

Іменем України

23 грудня 2024 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево кримінальне провадження №0000323 стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Первомайськ, Первомайського району,Харківської області, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою - спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби по мобілізації, посада механіка водія електрики машини старшого офіцера на батареї 2 гаубичної самохідно артилерійської батареї 2 гаубичного самохідно артилерійського дивізіону військової частини, польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) у військовому званні «солдат», раніше не судимого, громадянина України,

обвинуваченого за частиною 4 статті 407 КК України,-

з участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізації військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), у порушення вимог статей 17, 65 Конституції України, статті 17 Закону України «Про оборону України», частиною 1 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, через особисту недисциплінованість, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу командира та начальників яким підпорядкований за службою, та без поважних причин 26 листопада 2015 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, повертаючись із занять в район розташування наметового містечка не з`явився до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та був відсутній на військовій службі без поважних причин до 11 липня 2016 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи свою діяльність з проходженням військової служби.

Крім цього, солдат ОСОБА_3 , під час дії особливого періоду, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізації військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), у порушення вимог статей 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», частини 1 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, через особисту недисциплінованість, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, небажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу командира та начальників яким підпорядкований за службою, та без поважних причин, повторно 16 серпня 2016 року не з`явився у розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та був відсутній на військовій службі без поважних причин до 20 жовтня 2019 року (наказом від 22 червня 2020 року за № 127-рс призупинено строк військової служби), проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи свою діяльність з проходженням військової служби.

Такі дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за частиною 4 статті 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав. Пояснив, що є військовослужбовцем (солдатом) з 2015 року. Постільки після призову на службу у нього різко погіршився стан здоров`я, він вимушений був проходити довготривале лікування, про що повідомляв своє командування, натомість на його скарги ніхто не реагував, що стало підставою залишення служби. У подальшому він повернувся на службу, але у зв`язку з постійними недомаганнями змушений був у серпні 2016 року повторно залишити військову частину. Наразі він бажає продовжити проходження військової служби, про що неодноразово повідомляв військову частину.

На підставі частини 3 статті 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

За згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій не має, а також роз`яснює їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до частини 2 статті 22 КПК України сторони мають рівні права на збирання та подання до суду доказів. В судовому засіданні обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи, при яких самовільно залишив військову частину в умовах воєнного стану.

Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини, визначено що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом встановленим законом.

Статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено що військовослужбовці виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Перебуваючи на військовій службі ОСОБА_3 повинен був сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №195 від 17 вереcня 2015 року солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини та визначено грошове забезпечення. Наказом від 22 червня 2020 року за № 127-рс призупинено строк військової служби.

Довідкою військово-лікарської комісії від 24 листопада 2024 року підтверджується, що обвинувачений перебував на лікуванні у 2014 році, наразі є придатним до військової служби.

Слід зазначити, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за частиною 4 статті 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Наданими суду доказами, що характеризують особу обвинуваченого підтверджується, що останній раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога, психіатра, фтизіатра не перебуває.

Позиції учасників судового розгляду.

Прокурор, вважаючи доведеною вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, пропонував суду призначити йому покарання за частиною 4 статті 407 КК України у виді позбавлення волі, із застосуванням статей 75,76 КК України.

Обвинувачений, визнаючи вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не заперечуючи проти запропонованої прокурором міри покарання, просив суд його суворо не карати.

Захисник просив призначити покарання із застосуванням статей 75,76 КК України.

Мотиви призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд керується статтями 65-67 КК України.

Також судом беруться до уваги, роз`яснення, які містяться у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, тощо).

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно статті 66 КК України, суд визнає щире каяття у скоєному та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , згідно статті 67 КК України, судом не встановлено.

У відповідності до п. 4,5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує данні про особу, характер та ступінь суспільної небезпеки ним вчиненого, а також те що вчинене ним кримінальне правопорушення в силу статті 12 КК України є тяжким злочином.

Суд враховує, що обвинувачений повністю визнав свою вину, раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має намір повернутися до військової служби.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, а також враховуючи вік та стан здоров`я обвинуваченого, суд вважає за можливе у даному випадку призначити йому покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією частини 4 статті 407 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим.

Щодо позиції сторони захисту про можливість застосування статті 75 КК України при призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує, що самовільне залишення військової частини обвинуваченим відбулося 26 листопада 2015 року та повторно 16 серпня 2016 року, тому наявні всі підстави для застосування норми, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення з урахуванням статті 5 КК України.

При викладеному, з урахування всіх обставин справи та мотиву вчинення кримінального правопорушення, за який обвинуваченому слід обрати покарання пов`язане з позбавлення волі, але враховуючи, наведене вище, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без відбування покарання, приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробування в порядку статей 75,76 КК України.

Вирішення цивільного позову та мотиви інших рішень.

Стосовно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Судом прийнято рішення про застосування статей 75,76 КК України, тому відповідно до положень статті 203 КПК України дія ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 припиняє свою дію, а обвинувачений підлягає негайному звільненню з-під варти в силу вимог статті 377 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст.373-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 407 КК України.

ОСОБА_3 призначити за частиною 4 статті 407 КК України, покарання у виді 03 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності частини 1 статті 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_3 покласти за місцем проживання.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого у виді тримання під вартою, в порядку статей 203,377 КПК України, - скасувати та звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 негайно з-під варти у залі суду.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до частини 6 статті 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуюча ОСОБА_6