Справа № 524/434/25
Провадження №1-в/524/18/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2025 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3

представника установи - ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці клопотання в.о. начальника державної установи «Кременчуцька виховна колонія» про вирішення питання щодо звільнення від покарання за вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 19.09.2022 року та вирішити питання призначення остаточної міри покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.10.2024 року стосовно засудженого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

До Автозаводського районного суду м.Кременчука надійшло клопотання в.о. начальника державної установи «Кременчуцька виховна колонія» про вирішення питання щодо звільнення від покарання за вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 19.09.2022 року та вирішити питання призначення остаточної міри покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.10.2024 року стосовно засудженого ОСОБА_6 .

В клопотання зазначено, що оскільки 09.08.2024 року набрав чинності Закон України « Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року № 3886-ІХ, яким збільшені межі застосування Кодексу України про адміністративні правопорушення за вчинення правопорушень, зокрема, викрадення чужого майна. На даний час засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання в ДУ «Кременчуцька виховна колонія» за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.10.2024 року. В зв`язку з чим просили про звільнення засудженого від покарання за вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 19.09.2022 року та вирішити питання призначення остаточної міри покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.10.2024 року.

Представник адміністрації виправної колонії в судовому засіданні клопотання підтримала із вказаних підстав.

Засуджений в судовому засіданні просить задовольнити вказане клопотання та звільнити його від відбування покарання у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

Захисник підтримав клопотання та просив звільнити засудженого від відбування покарання у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

Прокурор в судовому засіданні клопотала про звільнення засудженого ОСОБА_6 від призначеного покарання за вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 19.09.2022 року, вирішити питання призначення остаточної міри покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.10.2024 року з виключенням з цього вироку посилання на ст. 71 КК України.

Вивчивши матеріали, які додані до клопотання, заслухавши пояснення вказаних учасників, суд дійшов таких висновків.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Судом встановлено, що вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 19.09.2022 року - ОСОБА_6 засуджений за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2270,00 грн.

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185 КК України, а саме: 17.09.2021 крадіжки майна вартістю 440 грн., 26.09.2021 крадіжки майна вартістю 400 грн., що станом на день вчинення крадіжки складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (менше 2270 грн).

Крім того, вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.10.2024, ОСОБА_6 засуджений:

- за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 19.09.2022, за сукупністю вироків, остаточно призначено неповнолітньому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 зробила висновок, що зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваного мінімуму для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів.

Таким чином діяння, за вчинення яких засуджено ОСОБА_6 вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 19.09.2022 за ч. 3 ст. 185 КК України, наразі не можуть вважатись кримінально караними правопорушеннями, оскільки вартість майна, за викрадення яких останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого наразі передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна караність частини діянь, за вчинення яких засуджено ОСОБА_6 , усунута, суд приходить до висновку про те, що на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, засудженого ОСОБА_6 необхідно звільнити від призначеного покарання за вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 19.09.2022 за ч. 3 ст. 185 КК України.

При цьому, вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.10.2024 року ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 186 КК України, які є кримінально-караними діянням та за які відсутні підстави для застосування частини 2 статті 74 КК України в частині звільнення від призначеного судом покарання.

З огляду на викладене, за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.10.2024 року, ОСОБА_6 вважається засудженим за ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 186 КК України з застосуванням ст. 69 КК України, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді 4-х років позбавлення волі, без застосування ст. 71 КК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання - задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 від призначеного покарання за вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 19.09.2022 за ч.3 ст. 185 у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_6 таким, що засуджений вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.10.2024, за ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 186 КК України з застосуванням ст. 69 КК України, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, без застосування ст. 71 КК України.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 7 діб з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_7