В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.02.2025 р. м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 6666263 від 22.08.2023 р. про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця с. Ключове, Сімферопольського району, АР Крим, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого, який не є депутатом, адвокатом або нотаріусом, ІПН: НОМЕР_5, -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України -

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи громадянином України, умисно, ігноруючи свій громадянський обов`язок, передбачений Конституцією України, щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, діючи добровільно, з ідеологічних мотивів, з усвідомленням негативних наслідків своїх дій та з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, у вересні 2016 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території України, а саме у м. Горлівка Донецької області (більш точний час та місце органом досудового розслідування не встановлено), перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту, вступивши на військову службу до ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2), що входить до складу 1-го армійського корпусу російської федерації, підпорядкованого терористичній організації «ДНР», де із закріпленою стрілецькою зброєю та боєкомплектом, на посаді водія- механіка бронемашини піхоти виконував завдання терористичної організації, керованої представниками держави-окупанта російської федерації, пов`язані із веденням бойових дій проти Збройних Сил України, чим вчинив державну зраду.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив державну зраду - діяння, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України, а саме перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону №2341-111 від 05.04.2001 зі змінами, внесеними згідно із Законами № 1183-УІІ від 08.04.2014, № 1689-УІІ від 07.10.2014).

Також, обвинувачений ОСОБА_5 , будучи громадянином України, достовірно знаючи із розповсюджених повідомлень у засобах масової інформації та мережі Інтернет про проведення на території Донецької області України антитерористичної операції проти терористичної організації «ДНР», усвідомлюючи, що діяльність даної терористичної організації та її підрозділів є незаконною, спрямована на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, діючи умисно, з ідеологічних мотивів, у вересні 2016 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території України, а саме у м. Горлівка Донецької області (більш точні час та місце органом досудового розслідування не встановлено), добровільно вступив на військову службу до ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2), що входить до складу 1-го армійського корпусу російської федерації, підпорядкованого терористичній організації «ДНР» та був призначений на посаду водія-механіка бронемашини піхоти.

В подальшому, ОСОБА_5 в період до жовтня 2018 року (більш точний час органом досудового розслідування не встановлено) добровільно продовжив проходження військової служби у складі незаконного збройного формування терористичної організації «ДНР» та приймав активну участь у бойових діях в районах населених пунктів Горлівка, Гранітне та Зайцеве Донецької області, де виконував завдання, спрямовані на збройну протидію Збройним силам України.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_5 брав участь у терористичній організації, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001, згідно із Законом № 170- V від 21.09.2006, із змінами, внесеними згідно із Законами № 2258-УІ від 18.05.2010, № 1689-VII від 07.10.2014).

Також обвинувачений ОСОБА_5 будучи громадянином України, достовірно знаючи з розповсюджених повідомлень у засобах масової інформації та мережі Інтернет про проведення на території Донецької області України антитерористичної операції проти терористичної організації «ДНР», усвідомлюючи, що така є незаконною, спрямована на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, діючи умисно, з ідеологічних мотивів, у вересні 2016 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території України, а саме у м. Горлівка Донецької області (більш точні час та місце органом досудового розслідування не встановлено), добровільно вступив на військову службу до не передбаченого законом збройного формування ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2), що входить до складу 1-го армійського корпусу російської федерації, підпорядкованого терористичній організації «ДНР» та був призначений на посаду водія-механіка бронемашини піхоти.

При цьому ОСОБА_5 , вступаючи до вказаного не передбаченого законом збройного формування терористичної організації «ДНР», був достовірно обізнаний, що воно належить до збройних формувань, а саме - має організаційну структуру військового типу (поділяється на структурні підрозділи (групи, пости) з визначенням особового складу кожного з них, які носять формений одяг військового типу), характеризується наявністю єдиноначальності та субординації (невстановленими органами досудового розслідування особами здійснюється єдине керівництво зазначеними збройними формуваннями), використанням знаків розрізнення (нарукавних шевронів та інших предметів), має воєнізований характер завдань та методів здійснення з використанням вогнепальної зброї та військової техніки збройного опору підрозділам Збройних Сил України та інших військових формувань України, задіяних у протистоянні збройній агресії російської федерації та керованих нею терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», та ставить перед собою специфічні завдання.

ОСОБА_5 усвідомлював, що зазначене незаконне збройне формування терористичної організації «ДНР» не належить до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу безпеки України», «Про Національну поліцію», «Про Державну прикордонну службу України», «Про Національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими визначено створення та функціонування збройних формувань України.

В подальшому, ОСОБА_5 в період до жовтня 2018 року (більш точний час органом досудового розслідування не встановлено) добровільно продовжив проходження військової служби у складі незаконного збройного формування терористичної організації «ДНР» та приймав активну участь у бойових діях в районах населених пунктів Горлівка, Гранітне та Зайцеве Донецької області, де виконував завдання, спрямовані на збройну протидію Збройним силам України.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_5 брав участь у діяльності не передбаченого законом збройного формування, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 260 КК України (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001, із змінами внесеними згідно із Законом № 1689-VII від 07.10^2014).

Обвинувачений ОСОБА_5 належним чином повідомлений про день та час слухання справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Ухвалою суду від 07.11.2024 року кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, 1 ст.258-3, ч. 2 ст. 260 КК України визначено здійснювати у спеціальному судовому провадженні, відповідно до ч.3 ст.323 КПК України, у відсутність обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні щодо обвинувачення ОСОБА_5 у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях погодилася, вважає вину останнього у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень доведеною, просив суворо не карати.

Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч.1 ст.258-3, ч. 2 ст. 260 КК України повністю підтверджується наступними дослідженими під час судового провадження доказами, які узгоджуються між собою.

Даними рапорту оперативного працівника ІНФОРМАЦІЯ_4 про виявлене кримінальне правопорушення № 62/43-825нт від 18.08.2023, з якого вбачається, що в ході здійснення оперативно-службової діяльності Дрогобицьким РВ отримано інформацію про те, що громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Ключове, Сімферопольський район, АР Крим, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 30.11.2010 року, орган видачі - Дрогобицький відділ ГУ ДМС у Львівській області, код ДРФО НОМЕР_5, являється учасником терористичної організації «ДНР». Так, з квітня 2014 року на території Донецької області в складі терористичної організації «ДНР» створено ряд незаконних збройних формувань, членом одного з яких є ОСОБА_5 . Зокрема, в період з вересня 2016 року по жовтень 2018 року ОСОБА_5 , будучи озброєним автоматичною вогнепальною зброєю-АК-74 та одягненим в камуфльовану форму військового зразка, разом із іншими невстановленими особами приймав участь у діяльності одного із незаконних збройних формувань, яке здійснювало свою протиправну діяльність на території Донецької області. Також, за наявною інформацією, ОСОБА_6 (позивний « ОСОБА_6 ») має звання «рядовий», обіймає посаду водія-механіка БМП 1-го мотострілецького батальйону у складі НОМЕР_3 окремої мотострілецької бригади ( ІНФОРМАЦІЯ_2), яке входить до складу 1-го армійського корпусу «ДНР» рф, в його обов`язки як бойовика «ДНР» входить: використовуючи автоматичну вогнепальну зброю та важку військову техніку, в т.ч. броньовану самохідну розвідмашину, ведення бойових дій. Крім іншого, це підтверджується інформацією із соціальних мереж, а саме «Вконтакте», де ОСОБА_5 має особисту сторінку і підписаний як « ОСОБА_5 » і на цій своїй сторінці він розмістив ряд своїх фото у формі військового «ДНР» та фото своїх товаришів-терористів;

Даними протоколом огляду від 14.02.2023 р. соціальних мереж «Вконтакте», «Goog1ефото» та «Центр дослідження ознак злочинів проти національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку «МИРОТВОРЕЦЬ» мережі Інтернет, складеного старшим оперуповноваженим Дрогобицького РВ ІНФОРМАЦІЯ_4, на виконання доручення слідчого у вказаному кримінальному провадженні, з якого вбачається, що в результаті огляду сторінки «Центра дослідження ознак злочинів проти національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку «МИРОТВОРЕЦЬ» на зображенні 1 щодо ОСОБА_5 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5) міститься інформація про особисті дані останнього із вмістом фотофайлів на яких ОСОБА_5 зображений, а саме: дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , країна Україна, адреса: АДРЕСА_2 , бойовик НЗФ, позивний: ОСОБА_5 , звання молодший сержант, механік-водій БМП-1, ІНФОРМАЦІЯ_2; на зображенні 2 ОСОБА_5 сфотографований у військовій формі разом із своїми товаришами з НЗФ «ДНР»; на зображенні № 3 ОСОБА_5 сфотографований у військовій формі із автоматичною вогнепальною зброєю, ймовірно АК-74М, сидить зовні на броньовано-розвідувальній машині із своїми колегами- військовослужбовцями НЗФ «ДНР», які одягнені у військову форму та озброєні автоматичною вогнепальною зброєю, ймовірно АК-74М; на зображенні 4 ОСОБА_5 сфотографований у військовій формі із автоматичною вогнепальною зброєю, сидить зовні на броньованій розвідувальній машині (фотографія була опублікована 7 жовтня 2018 року з геовідміткою населеного пункту Гранітне Донецької області); на зображенні 5 ОСОБА_5 сфотографований одягнутим в камуфльовану форму військового зразку НЗФ «ДНР» із шевроном на якому зображений герб (срібний двоголовий орел), прапор та надпис ДНР. поряд з ним автомобіль марки «Лада Нива» білого кольору із номерним знаком по по лівій стороні зображено герб (срібний двоголовий орел), прапор та надпис «ДНР» та слово «ОСОБА_5» (позивний ОСОБА_5 ); на зображенні 6 міститься опис особистих даних ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , молодший сержант, механік-водій БМП-1, ІНФОРМАЦІЯ_2 1 АК т.зв «ДНР»; на зображенні 8 ОСОБА_6 сидить у броньованій розвідувальній машині, на вказаній фотографії відзначена дата її створення- 17.09.2016; на зображенні 9 ОСОБА_5 сфотографований у військовій формі із автоматичною вогнепальною зброєю, ймовірно АК-74М, із своїм товаришем військовослужбовцем НЗФ «ДНР», який також озброєний автоматичною вогнепальною зброєю, ймовірно АК-74М, на фоні памятника, який знаходиться у селі Зайцеве Донецької області; на зображенні 10 ОСОБА_5 сфотографований у маскувальній формі зимового типу із автоматичною вогнепальною зброєю, вказана фотографія опублікована 23 грудня 2016 року з геовідміткою населеного пункта Горлівка Донецької області;

Даними протоколу огляду від 15.02.2023 соціальних мереж «Вконтакте» та «Фейсбук» мережі Інтернет, складеним старшим оперуповноваженим Дрогобицького РВ ІНФОРМАЦІЯ_4 на виконання доручення слідчого у вказаному кримінальному провадженні, з якого вбачається, що в результаті огляду сторінки користувача « ОСОБА_5 », в соціальній мережі «Вконтакте» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 що належать ОСОБА_5 , виявлено наступну інформацію: на зображенні №1 міститься інформація про особу ОСОБА_5 із вмістом фотофайлів, на яких він зображений з автоматичною вогнепальною зброєю, ймовірно АК-74, одягнений в камуфльовану форму військового зразка та сидить на броньованій розвідувальній машині; на зображенні №2 ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) сфотографований у військовій формі із автоматичною вогнепальною зброєю, ймовірно АК-74, сидить зовні на броньованій розвідувальній машині; на зображенні 3 ОСОБА_5 одягнутий в камуфльовану форму військового зразку НЗФ «ДНР» із шевроном на якому зображений герб (срібний двоголовий орел), прапор та надпис ДНР, поряд з ним автомобіль марки «Лада Нива» білого кольору із номерним знаком по лівій стороні зображено герб (срібний двоголовий орел), прапор та надпис ДНР та слово «ОСОБА_5» (позивний ОСОБА_5); на зображенні 6 ОСОБА_6 сидить за обіднім столом, одягнений у камуфльовану майку військового зразку терористів «ДНР»; на зображенні 9 ОСОБА_5 ( ОСОБА_5 ) сфотографований у військовій формі зразка терористів ДНР із автоматичною вогнепальною зброєю, ймовірно АК-74, разом із своїм товаришем, який також зображений у військовій формі зразка терористів ДНР із автоматичною вогнепальною зброєю, ймовірно АК-74;

Даними протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 05.02.2024 з копіями заяв на видачу паспорта та копією облікової картки особи, з яких вбачається, що слідчим на підставі ухвали суду з ГУ ДМС України у Львівській області отримано копії заяв на видачу паспорта та копію облікової картки особи на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яких вбачається, що останній документований паспортом громадянина України НОМЕР_4 та паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 від 30.11.2010;

Даними висновку експерта №СЕ-19/114-24/4088-ФП від 12.03.2024 про проведення судової портретної експертизи, з якої вбачається що на фотосвітлинах, наявних у протоколах огляду від 14 та 15.02.2024, наданих в якості досліджуваних обєктів, та на фотознімку, що міститься на копії облікової картки особи із ДМС України на імя ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданої у якості зразку порівняння- зображена одна й та сама особа;

Даними дослідженого у судовому засіданні в порядку ч. 11 ст. 615 КПК України протоколу допиту свідка ОСОБА_12 , який є сином ОСОБА_5 , проживає у м. Борислав Львівської області, який повідомив, що його батько ОСОБА_5 у 2014 році виїхав у м. Горлівка Донецької області до своєї родини, іноді батько дзвонить до нього та вітає з Днем Народження, приблизно у 2020 році він побачив його на сайті «Миротворець» як військовослужбовця так званої ДНР, який служить проти ЗСУ. Також у 2020 році його батько ОСОБА_5 зателефонував до нього і, зокрема, повідомив, що приїхати до сина не може тому що служить за ДНР і боїться за своє життя оскільки можуть посадити в тюрму. Також у 2022 році його батько ОСОБА_5 зателефонував до нього і, зокрема, повідомив, що війська рф обстрілювати Львівську область не будуть;

Крім того, винуватість ОСОБА_5 підтверджується дослідженими у судовому засіданні протоколами про проведення впізнання за фотокартками, проведеними із свідками ОСОБА_12 ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , згідно яких вказані свідки серед інших осіб впізнали за фотокартками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ключове Сімферопольського району АР Крим, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , який проходить службу у незаконному збройному формуванні так званої ДНР.

Також винуватість ОСОБА_5 підтверджується наступними дослідженими в ході судового розгляду документами:

-інформацію оперативного підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_4 від 20.05.2024 на виконання доручення слідчого, з якої вбачається, що ОСОБА_5 з 2014 року по даний час перебуває на тимчасово окупованих територіях Донецької області у м. Горлівка та брав участь у бойових діях проти ЗСУ;

-інформацію оперативного підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_4 від 21.05.2024 на виконання доручення слідчого, з якої вбачається, що ОСОБА_5 упродовж останніх 6 років державний кордон України на в`ізд чи виїзд не перетинав.

Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що всі зазначені докази є належними, допустимими та достовірними. Вони узгоджуються між собою.

В той же час, досліджені в суді докази є достатніми, оскільки, як окремо, так і в сукупності, у повній мірі доводять винуватість ОСОБА_5 вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 111, ч.1 ст.258-3, ч. 2 ст. 260 КК України. У суду відсутні підстави для сумніву у допустимості цих доказів, які зібрані в порядку, що передбачений КПК України.

Таким чином, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 111, ч.1 ст.258-3, ч. 2 ст. 260 КК України доведена повністю.

Статтею 17 Закону України від 23.03.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.) Європейський Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) Європейський Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Конвенцією Організації Об`єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності від 15 листопада 2000 року зобов`язано держави-учасниці криміналізувати участь в організованій злочинній групі. При цьому відповідно до пункту «а» ст. 2 цієї Конвенції організована злочинна група означає структурно оформлену групу в складі трьох або більше осіб, що існує протягом визначеного періоду часу і діє узгоджено з метою здійснення одного або декількох серйозних злочинів або злочинів, визнаних такими відповідно до цієї Конвенції, для того, щоб одержати, прямо або посередньо, фінансову або іншу матеріальну вигоду.

Поняття терористичної організації визначено в ст.1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20 березня 2003 року і це є стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів. Визначальним для визнання організації терористичною є те, що хоч один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації.

Також, відповідно до ст.1 вищезазначеного закону, терористична діяльність - діяльність, яка охоплює: планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів; підбурювання до вчинення терористичних актів, насильства над фізичними особами або організаціями, знищення матеріальних об`єктів у терористичних цілях; організацію незаконних збройних формувань, злочинних угруповань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів, так само як і участь у таких актах; вербування, озброєння, підготовку та використання терористів; пропаганду і поширення ідеології тероризму; фінансування та інше сприяння тероризму.

Тобто, терористичні організації створюються для вчинення діянь, передбачених частинами 1-3 ст.258 КК України, а також інших злочинів терористичної спрямованості, тобто діянь, спрямованих на залякування населення з метою спонукання держави, міжнародної організації, фізичної чи юридичної особи до прийняття чи відмови від прийняття будь-якого рішення. При цьому саме фактором цілеспрямованого залякування населення як засобу досягнення поставленої мети злочини терористичної спрямованості відрізняються від інших споріднених злочинів.

При цьому, суд враховує також Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затверджене Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VIII, в якому «ДНР» та «ЛНР» визначено терористичними організаціями.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» від 23 грудня 2005 року №13 роз`яснив, що утворення (створення) організованої групи чи злочинної організації слід розуміти як сукупність дій з організації (формування, заснування) стійкого злочинного об`єднання для заняття злочинною діяльністю. В частині ж участі у злочинній чи терористичній організації - то відповідно до п.13 даної постанови, вступ особи до організованої групи чи злочинної організації (участь у ній) означає надання цією особою згоди на участь у такому об`єднанні за умови, що вона усвідомлювала факт його існування і підтвердила певними діями реальність своїх намірів.

При цьому, під час судового розгляду справи, суд враховує, що державним обвинуваченням було доведено, що ОСОБА_5 усвідомлював, що «ЛНР», «ДНР» та інші незаконні збройні формування, які структурно входить до силового блоку терористичних організацій «ЛНР», «ДНР» діють на території України саме як терористичні організації, діють на території України незаконно та що її учасники застосовують зброю, вчиняють терористичні акти, захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної майнової шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, а також чинять збройний опір, незаконну протидію та перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України й військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції, і обвинувачений сприяв у діяльності вказаних терористичних організаціях.

Суд також враховує правові позиції, викладені в рішенні ЄСПЛ у справі «Броуґан та інші проти Сполученого Королівства», відповідно до яких розслідування терористичних правопорушень, безсумнівно, ставить перед органами влади особливі проблеми. Забезпечення справедливої рівноваги між інтересами суспільства, яке страждає від тероризму, та інтересами конкретної людини є надзвичайно складним завданням. Беручи до уваги факт посилення тероризму в сучасному світі, визнана необхідність, яка випливає із самої суті системи Конвенції, забезпечення належної рівноваги між захистом інститутів демократії в інтересах суспільства і захистом прав окремої людини. У контексті статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, саме суд має визначити значимість таких обставин, а також з`ясувати, чи було забезпечено в цій справі рівновагу між застосовними положеннями цієї статті у світлі її конкретного формулювання та її загальним предметом і метою.

Висновки суду про визнання «ЛНР» і «ДНР» терористичними організаціями узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ). Так, у Рішенні ЄСПЛ від 25 липня 2017 року у справі «Хлєбік проти України» безпосередньо зазначено, що на початку квітня 2014 року збройні угрупування почали захоплювати офіційні будівлі в Донецькій та Луганській областях й заявляти про створення самопроголошених утворень, відомих як «ДНР» і «ЛНР». У відповідь 14 квітня 2014 року Уряд України, який розглядає такі збройні формування як терористичні організації, санкціонував застосування проти них збройних сил шляхом введення в правове поле поняття «антитерористична операція».

Всебічно вивчивши матеріали кримінального провадження та безпосередньо дослідивши кожний наданий доказ як окремо, так їх сукупність у взаємозв`язку, колегія суддів вважає, що всі письмові докази по справі, які надані суду прокурором, є вагомими для того, щоб визнати обвинуваченого ОСОБА_5 винуватим по пред`явленому звинуваченню, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року.

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Судом під час судового розгляду справи вживалися всі заходи для виклику обвинуваченого ОСОБА_5 до суду та повідомлення про дату і час розгляду справи для забезпечення права на захист.

Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_5

-вчинив державну зраду, а саме умисно вчинене громадянином України діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001 зі змінами, внесеними згідно із Законами № 1183-VІІ від 08.04.2014, № 1689-VІІ від 07.10.2014);

-вчинив дії, які виразилися в участі у терористичній організації, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України;

-вчинив дії, які виразилися в участі у діяльності не передбаченого законом збройного формування, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 260 КК України.

В ході судового розгляду судом детально проаналізовано наслідки суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_5 ,, особу обвинуваченого, його спосіб життя, ймовірність вчинення ним нових злочинів, зважено на усі обставини кримінального провадження в їх сукупності.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Також, суд враховує, що згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Таким чином, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги характер та тяжкість вчинених ним злочинів, форму вини, спосіб вчинення злочинів, стадію злочинів, конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, відношення обвинуваченого до скоєного.

Також, суд враховує фактичні обставини справи і тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий,

Обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

При цьому, суд враховує положення ч.ч.1,2 ст.50 КК України, згідно яких, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави, як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Беручи до уваги вказані обставини, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкцій статей, за якими кваліфіковано його дії.

Враховуючи всі обставини даної справи, відповідно до правил ст. 70 КК України, на думку суду, при визначенні остаточного покарання, слід застосувати спосіб поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Дискреційні повноваження суду - це можливість діяти за власним розсудом, у межах закону, можливість застосовувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Отже, при призначенні покарання обвинуваченому, суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

За висновком суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Таке покарання також перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

Строк відбуття покарання слід рахувати з моменту фактичного звернення вироку до виконання.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 111, ч.1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України та обрати йому покарання:

- за ч. 1 ст. 111 КК України - 14 років позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна;

- за ч.1 ст. 258-3 КК України - 10 років позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна;

- за ч. 2 ст.260 КК України - 5 років позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна;

Згідно ч.1 ст.70 КК України, остаточно, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обрати ОСОБА_5 покарання - 14 (чотирнадцять) років позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_5 рахувати з моменту фактичного звернення вироку до виконання.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Галицький районний суд м. Львова з підстав, передбачених ст.394 КПК України, а засудженим - з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції

Суддя ОСОБА_1