Провадження № 1-кп/643/577/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2025 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003587 від 31 жовтня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

у с т а н о в и в :

У провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003587 від 31.10.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні 17 лютого 2025 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , в якому, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом впливу на потерпілих та свідків, просив продовжити стосовно обвинуваченого строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» без зміни розміру застави, визначеного слідчим суддею.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався, що продовжують мати місце ризики, визначені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме, він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, обвинувачений не має стійких соціальних зв`язків; може незаконно впливати на свідків та потерпілого, оскільки ці особи є знайомими підозрюваного, отже у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, ОСОБА_4 матиме можливість впливати на останніх з метою зміни показань; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 не працює, стабільного джерела доходу не має, не зважаючи на його працездатний вік, відсутність вад здоров`я, останній не бажає працевлаштуватися. Зазначив, що з огляду на фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , на характеристику особи обвинуваченого, на ризики, які на цей час не зменшилися та не зникли, жоден інший, більш м`який запобіжний захід не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не виключить зазначені вище ризики. Посилався, що, ураховуючи обставини справи, вчинення злочину із застосуванням позбавлення волі за його вчинення, розмір застави, визначений слідчим суддею необхідно залишити без змін.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні 17 лютого 2025 року заперечував проти заявленого прокурором клопотання. Посилався, що ризики, на які посилається прокурор в обґрунтування доводів клопотання, ґрунтуються на тому, що ОСОБА_4 є непрацевлаштованим та не визнає вину, у зв`язку з чим може впливати на свідків та потерпілого. На думку захисника, такі посилання прокурора є необґрунтованими. Зауважував, що стадія досудового розслідування завершена, відтак ризики зменшилися. Зауважував, що цивільного позову потерпілим не заявлено, більш того, прокурор у підготовчому судовому засіданні просив суд долучити до матеріалів справи заяву потерпілого, в якій зазначено, що потерпілий претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 не має. Наголошував, що позаяк потерпілий в судові засідання не з`являється, це може свідчити про відсутність з його боку інтересу до даного кримінального провадження. Зазначив, що визначений слідчим суддею розмір застави є занадто великим для обвинуваченого, ОСОБА_4 протягом останніх місяців не зміг знайти таких коштів для внесення суми застави. Посилався, що обвинувачений ОСОБА_4 дійсно офіційно непрацевлаштований, не має доходів та майна, а тому було б доцільно зменшити йому розмір застави. Просив змінити запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, або зменшити обвинуваченому визначений слідчим суддею розмір застави на менший.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні 17 лютого 2025 року підтримав думку свого захисника, проти клопотання прокурора заперечував. Зазначив, що з 18 років він постійно працював, але неофіційно. Крім того, посилався, що він займається своїм розвитком, навчається програмуванню. Посилався, що при проведенні слідчих дій під час досудового розслідування він мав змогу втекти, але цього не зробив та навіть не намагався. Пояснив, що він не має батьків з дитинства, має тільки бабу та сестру. Зауважував, що вчиняти вплив на потерпілого він не буде та навіть не має змоги, позаяк потерпілий до суду не з`являється, його місце перебування йому невідоме. Зазначив, що переховуватися від суду він наміру не має, позаяк у м.Харкові в нього є місце мешкання, плани на подальше життя та працевлаштування.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд доходить висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , керуючись таким.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів. Строк дії ухвали у частині тримання під вартою встановлено до 29.12.2024 включно. Визначено ОСОБА_4 суму застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 242 240,00 гривень. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2024 року строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 продовжено на шістдесят днів до 22 лютого 2025 року.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 22 лютого 2025 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Правилами ст. 178 КПК України закріплено обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема, тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Характер інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення та його фактичні обставини свідчать про його суспільну небезпеку. Санкція ч. 4 ст. 186 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Вирішення питання про продовження строків тримання під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, який, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, суспільну небезпечність злочину, який інкримінується обвинуваченому, а також особистість обвинуваченого, наявність постійного місця проживання та міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою.

Ураховуючи тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні - у виді позбавлення волі на строк до десяти років, беручи до уваги те, що дії обвинуваченого, за вчинення яких він обвинувачується, носять характер тяжкого злочину, він не має офіційного місця роботи, як наслідок, офіційного постійного та стабільного джерела доходу, суд доходить висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 є неможливим.

Такі обставини суд ураховує, надаючи оцінку доводам прокурора про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Поряд з цим, у суду відсутні підстави вважати, що в обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки, які зменшують ризики у даному кримінальному провадженні. Матеріали кримінального провадження не містять та стороною захисту не доведено посилання на те, що обвинувачений є сиротою.

Також суд погоджується з доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість обвинуваченого незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, позаяк на даний час потерпілий та свідки по даному кримінальному провадженню не допитані.

Ураховуючи, що ОСОБА_4 не працює, в нього відсутнє стабільне джерело доходу, ризик, на наявність якого посилався прокурор, визначений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, - можливість спроби обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення, є обґрунтованим та продовжує існувати.

Зважаючи на тяжкість злочину, вчинення якого інкримінується обвинуваченому ОСОБА_4 , та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, які викладені в ухвалі про застосування запобіжного заходу, суд вважає, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, доведені прокурором та продовжують існувати.

Водночас, суд ураховує, що характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому злочину свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для застосування суворих запобіжних заходів, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не обравши до особи запобіжні заходи, а саме тримання під вартою. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Так, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винуватими, беручи до уваги вірогідність переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, суд доходить висновку, що наявні обґрунтовані підстави для продовження застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Водночас, стороною захисту не надано доказів на підтвердження наявності в обвинуваченого офіційного працевлаштування і, як наслідок, постійного та стабільного джерела доходу, які можуть бути враховані судом під час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою, як і відсутні підстави вважати, що в обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки, які б зменшували ризики у даному кримінальному провадженні.

Серед іншого, суд зважає на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Зазначені обставини у сукупності свідчать про продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, виправдовують тримання особи під вартою, а також про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, тому суд вважає за доцільне продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою строком на шістдесят днів.

Що стосується клопотання захисника про зменшення ОСОБА_4 розміру застави, визначеного слідчим суддею під час вирішення питання про обрання обвинуваченого запобіжного заходу, то суд бере до уваги, що доказів на підтвердження обставин того, що обвинувачений є сиротою, його матеріальне становище є таким, що не дає можливості сплатити визначений слідчим суддею розмір застави, не знаходить свого підтвердження жодними доказами, що, у свою чергу, унеможливлює задоволення судом такого клопотання сторони захисту.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 197, 199, главою 27 КПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, - задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 17 квітня 2025 року включно.

Установити строк дії ухвали до 17 квітня 2025 року включно в частині продовження строку тримання під вартою.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - у той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено 19 лютого 2025 року.

Суддя : ОСОБА_1