Провадження по справі №1-кс/522/419/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

29 січня 2025 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського району м. Одеси ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу на повідомлення слідчого про підозру у кримінальному провадженні № 0000693 від 08.05.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.ч.1, 3 ст.260, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 109 КК України, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Севастополя Автономної Республіки Крим, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 000897, видане 19.12.2014 Радою адвокатів Миколаївської області),

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла скарга захисника підозрюваного ОСОБА_3 ,- адвоката ОСОБА_5 на повідомлення слідчого про підозру, у якій просить скасувати у кримінальному провадженні № 0000693 повідомлення про підозру ОСОБА_3 від 12.09.2024, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.109, ч.2 ст.28, ч.1 ст.260, ч.2 ст.28, ч.3 ст.260 КК України.

Суть скарги.

Під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні 12.09.2024 року прокурором відділу одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 за погодженням керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 було повідомлено про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.109, ч.2 ст.28, ч.1 ст.260, ч.2 ст.28, ч.3 ст.260 КК України.

Сторона захисту вважає, що повідомлення про підозру ОСОБА_3 не відповідає вимогам ст. 276, 277 КПК України, оголошено з порушенням відповідної процедури та без наявності достатніх доказів вчинення ним кримінальних правопорушень.

Підстави для повідомлення особі про підозру, процедура та строки вручення повідомлення про підозру та вимоги щодо оформлення повідомлення про підозру врегульовані Главою 22 КПК України.

Так відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, зокрема, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Аналізуючи зміст оголошеної ОСОБА_3 підозри захист звертає увагу слідчого судді на те, що відсутня дата її складання керівником Одеської обласної прокуратури, а отже неможливо з`ясувати, чи дотримані строки її вручення передбачені ст.278 КПК України.

ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень:

- дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, за кваліфікуючими ознаками: змова про вчинення дії, вчинених з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу, захоплення державної влади, вчинена за попередньою змовою групою осіб, за ознаками кримінального порушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.109 КК України;

- створення не передбачених законом воєнізованих або збройних формувань, за кваліфікуючими ознаками: створення не передбаченого законами України воєнізованого формування, участь у його діяльності, вчинені за попередньою змовою групою осіб, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.260 КК України;

- створення не передбачених законом воєнізованих або збройних формувань, за кваліфікуючими ознаками: керівництво створення не передбаченого законами України воєнізованого формування, його фінансування, постачання йому зброї, боєприпасів, вчинені за попередньою змовою групою осіб, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.260 КК України; викладені у ній факти суперечать нормам чинного законодавства України та фактичним обставинам справи. Виклад цих обставин є не логічним, суперечливим та не зрозумілим, не розкриває об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень. Так, органом досудового розслідування ОСОБА_3 підозрюється у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.109, ч.2 ст.28, ч.1 ст.260, ч.2 ст.28, ч.3 ст.260 КК України. Поряд з цим, стороною обвинувачення не зазначено якими доказами підтверджується обґрунтованість підозри.

Сторона обвинувачення у повідомленні про підозру ОСОБА_3 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень покладається на те, що ОСОБА_3 за попередньою змовою групою осіб було створено не передбачене законом воєнізоване або збройне формування, яким він керував, фінансував, постачав зброєю та боєприпасами, за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до норм кримінального права, створення не передбачених законом воєнізованих (частина 1 ст. 260) формувань означає вчинення будь-яких дій щодо визначення структури, чисельності, порядку створення, дислокації таких формувань, підбір їх учасників, придбання озброєння тощо. Такі формування можуть бути створені у вигляді стрілецького відділення, загону, дружини, сотні та інших груп (наприклад, озброєної групи комерційних, підприємницьких структур чи громадських організацій).

У пункті 1 примітки до ст. 260 КК зазначені якісні критерії щодо незаконного воєнізованого формування, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, дисципліна, проведення військової, стройової чи фізичної підготовки, тобто те, що встановлено для військових підрозділів статутами Збройних Сил України.

Однак, матеріали справи не містять жодних доказів участі, керування, фінансування та постачання зброї та боєприпасів ОСОБА_3 .

На переконання сторони захисту, надані стороною обвинувачення докази щодо обґрунтованості підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.109, ч.2 ст.28, ч.1 ст.260, ч.2 ст.28, ч.3 ст.260 КК України, не відповідають тому рівню стандарту «достатніх підстав (доказів)», який закріплений у п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК, оскільки не містять достатніх відомостей, які б підтверджували стосунки між підозрюваним ОСОБА_3 та іншими фігурантами справи, наявність між ними чіткого розподілу функцій учасників воєнізованих або збройних формувань, підпорядкованість її учасників керівнику, відсутні відомості щодо фінансування та постачання зброї та боєприпасів, жодним доказом не підтверджується змова про вчинення дій, вчинених з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу, захоплення державної влади.

За таких обставин, беручи до уваги відсутність достатніх доказів для підтвердження обґрунтованості підозри за ч.2 ст.28, ч.1 ст.109, ч.2 ст.28, ч.1 ст.260, ч.2 ст.28, ч.3 ст.260 КК України, є підстави для її скасування.

Крім того, 29 серпня 2024 року прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 було винесено постанову про визначення органу прокуратури для здійснення процесуального керівництва за досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000693, відомості по якому внесені до ЄРДР за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 436-2, ч. 1 ст. 263, ч.ч. 1, 2 ст. 260 КК України.

Згідно даної постанови прокурор ОСОБА_8 визначив орган прокуратури для здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000693 від 08.05.2024 року за Одеською обласною прокуратурою.

Згідно пункту 15 частини 1 статті 3 КПК України прокурор це особа, яка обіймає посаду, передбачено статтею 15 Закону України «Про прокуратуру», та діє у межах своїх повноважень.

Частиною 2 статті 36 КПК України встановлений перелік повноважень прокурора, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням. Такий перелік складає 21 пункт (пункти 1-21 частини 2 статті 36 КПК України).

Разом з тим, у переліку повноважень прокурора який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, відсутні повноваження щодо зміни органу прокуратури.

Більш того, КПК України передбачає лише зміну органу досудового розслідування, а не зміну органу прокуратури. Порядок зміни органу досудового розслідування передбачений частиною 5 статті 36 КПК України і здійснюється лише у випадку неефективного досудового розслідування або у випадку наявності об`єктивних обставин, що унеможливлюють функціонування відповідного органу досудового розслідування чи здійснення ним досудового розслідування в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 38 органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове розслідування і дізнання.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КПК України досудове розслідування здійснюють: слідчі підрозділи органів Національної поліції, органів безпеки, органів Державного бюро розслідувань, підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю НАБУ, підрозділи детективів органів БЕБ України.

Частиною 3 статті 38 КПК України визначений перелік органів дізнання, до якого органи прокуратури не входять.

Враховуючи викладене, на думку сторони захисту, очевидним є те, що органи прокуратури не є органом досудового розслідування. Тобто зміна органу прокуратури не є процесуальною дією, передбаченою чинним КПК України.

Згідно частини 1 статті 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органи досудового розслідування, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватись вимог

Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, на думку сторони захисту, правова підстава для зміни органу прокуратури відсутня, так як чинний КПК України не передбачає такої процесуальної дії чи правового механізму як «зміна органу прокуратури». Частина 5 статті 36 КПК України передбачає лише зміну органу досудового розслідування, яким прокуратура відповідно до статі 38 КПК України та Закону України «Про прокуратуру» не є.

Крім того, згідно статті 36 КПК України, а саме частини 2 прокурор не має повноважень щодо зміни органу прокуратури, крім того, згідно ч. 2 ст. 37 КПК України прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення, а здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках передбачених частинами 4 та 5 статі 36, частиною 3 статті 313, частиною 2 статті 341 цього Кодексу та частиною 3 статті 37.

Можливе посилання як на підставу наявності повноважень у прокурора щодо зміни органу прокуратури на пункти 9, 21 частини 2 статті 36 КПК України також є неспроможними з огляду на наступне.

Так, пункт 9 частини 2 статті 36 КПК України надає прокурору повноваження на прийняття процесуальних рішень у випадках, передбачених КПК України. Як було зазначено вище, КПК України не передбачає ані процесуальної дії, ані правового механізму щодо зміни органу прокуратури, а лише передбачає повноваження певних посадових осіб органів прокуратури на зміну органу досудового розслідування (частина 5 статті 36 КПК України).

Пункт 21 частини 2 статті 36 КПК України надає прокурору право на здійснення інших повноважень, передбачених КПК України. Однак, чинний КПК України не надає прокурору повноважень змінювати орган прокуратури.

Позиція сторін кримінального провадження.

В судовому засідання захисник підозрюваного ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 повністю підтримала вимоги скарги, просила задовольнити її з наведених підстав.

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги, обґрунтовуючи свою позицію тим, що її вимоги є неспроможними, всі дії щодо вручення ОСОБА_3 про підозру були вчиненні з дотриманням вимог КПК України, доводи сторони захисту щодо необґрунтованості інкримінованих підозрюваним злочинів, то досудове розслідування ще триває, питання щодо належності доказів буде вже предметом дослідження справи в судовому порядку. Щодо неправомірності дій щодо зміну органу прокуратури, то прокурор зазначив, що

Мотиви слідчого судді.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.303 КПК України повідомлення слідчого, прокурора про підозру може бути оскаржено слідчому судді. Під час розгляду слідчим суддею цієї скарги підлягає з`ясуванню дотримання при повідомленні особі про підозру вимог глави 22 КПК України, зокрема, відповідність підозри вимогам статей 276-278 цього Кодексу.

Тобто, слідчий суддя повинен перевірити дотримання органом досудового розслідування чи дізнання процесуального порядку повідомлення про підозру, зокрема: 1) чи в передбачених законом випадках здійснено повідомлення про підозру; 2) чи уповноваженою особою прийняте процесуальне рішення та здійснено вказану процесуальну дію; 3) чи відповідає повідомлення про підозру вимогам ст. 277 КПК України (щодо змісту такого); 4) чи дотримано порядок та строк вручення повідомлення про підозру (ст. 278 КПК України); 5) чи дотримано прав особи, якій повідомлено про підозру.

Загальний порядок повідомлення про підозру передбачений главою 22 КПК України, із системного аналізу якої вбачається, що процедуру здійснення повідомлення про підозру особі умовно можна поділити на такі етапи:

1) етап прийняття рішення щодо необхідності здійснення особі повідомлення про підозру, який передбачає перевірку підстав здійснення такого повідомлення згідно з ч. 1 ст. 276 КПК України;

2) етап об`єктивації/вираження сформованого внутрішнього волевиявлення уповноваженої посадової особи щодо прийнятого рішення в зовнішню форму шляхом складання тексту повідомлення про підозру відповідно до вимог, передбачених ст.277 КПК, та його підписання;

3) етап доведення інформації до відома адресата, щодо якого прийняте рішення про повідомлення про підозру, шляхом безпосереднього вручення його тексту особі згідно зі ст. 278 КПК України.

Дотримання встановленої правової процедури повідомлення про підозру означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону. У той же час підозра повинна бути обґрунтованою, оскільки закон вимагає, що особа обов`язково повідомляється про підозру передусім за наявності достатніх доказів для її підозри у вчиненні кримінального правопорушення (п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України).

Як вбачається з матеріалів скарги у провадженні УСБУ в Одеській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження внесеному до ЄРДР за № 0000693 від 08.05.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.1 ст.263, ч.2 ст.436-2, ч.2 ст.28, ч.3 ст.260, ч.2 ст.28, ч.1 ст.260; ч.2 ст.28, ч.1 ст.109 КК України.

Старший слідчий з групи у вказаному кримінальному провадженні - ОСОБА_9 .

Згідно з вимогами статті 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Із змісту оскаржуваного повідомлення про підозру вбачається, що воно складено керівником Одеської обласної прокуратури, у ньому зазначено прізвище та посада особи, яка здійснювала повідомлення, анкетні відомості (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство) особи, якій повідомлено про підозру, найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення, зміст підозри, правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статей закону України про кримінальну відповідальність, стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_3 , а також інші суттєві обставини, які відомі на момент повідомлення про підозру.

Окрім цього слідчий суддя звертає увагу, що дата складання наявна на титульному аркуші повідомлення про підозру, той факт що дата не була зазначена поруч з підписом керівника Одеської обласної прокуратури на останньому аркуші не становить суттєвого порушення при врученні повідомлення про підозру.

Крім того, у повідомленні про підозру ОСОБА_3 зазначені права підозрюваного, міститься анкетні відомості особи, якій повідомлено про підозру, міститься підпис прокурора, який склав повідомлення про підозру, підпис прокурора, який вручив вказане повідомлення про підозру, підпис адвоката.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що на стадії досудового розслідування обґрунтованість підозри має перевірятися слідчим суддею не з точки зору доведеності вини, а з точки зору того, що після повідомлення особи про її підозру у вчиненні кримінального правопорушення органом досудового розслідування дотримуються вимоги кримінального процесуального закону щодо розумних строків проведення досудового слідства та дотримання органом досудового слідства прав та свобод підозрюваної особи під час слідства.

Відповідно до наданих прокурором матеріалів кримінального провадження № 0000693 від 12.09.2024, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.109, ч.2 ст.28, ч.1 ст.260, ч.2 ст.28, ч.3 ст.260 КК України, слідчим суддею встановлено, що інкримінована ОСОБА_3 підозра обґрунтовується наступними доказами: поясненнями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , протоколом огляду від 18.07.2024, протоколом огляду від 24.08.2024, висновком експерта № 344/24 від 30.09.2024.

Необхідно звернути увагу, що КПК України не містить положень, якими були визначені підстави для скасування повідомлення про підозру.

Проте з огляду на вищенаведені норми при розгляді скарги на повідомлення про підозру перевірці підлягають: існування визначених підстав для повідомлення особі про підозру; дотримання вимог КПК України щодо оформлення повідомлення про підозру; дотримання вимог щодо строків та порядку вручення повідомлення про підозру.

Стандарт «достатніх підстав (доказів) для підозри» є нижчим ніж стандарт «обґрунтованої підозри». Для цілей повідомлення особі про підозру він передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри.

Слідчий суддя не повинен встановлювати причетність підозрюваної особи до вчинення злочину поза розумним сумнівом, але має встановити чи мала місце подія кримінального правопорушення.

Слідчий суддя наголошує, що в першу чергу суд має переконатися чи в передбачених законом випадках здійснено повідомлення про підозру, проте не має оцінювати докази, що стали підставою для повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та надавати юридичну кваліфікацію діям підозрюваної особи. Відтак, твердження захисника про те, що матеріали справи не містять жодних доказів участі, керування, фінансування та постачання зброї та боєприпасів ОСОБА_3 не є предметом оцінки доказів на даній стадії кримінального провадження.

Водночас, надані слідчому судді для огляду матеріали не спростовують того факту, що мали місце події, про які зазначено в повідомленні про підозру від 12.09.2024 року.

На підставі наведеного, слідчий суддя відхиляє твердження сторони захисту про недостовірність, суперечливість, нелогічність зазначених у повідомленні про підозру від 12.09.2024 доказів, як підставу скасування такого, оскільки захисник пред`являє до оцінки наданих доказів такі ж високі вимоги, як під час розгляду обвинувального акту по суті. Однак, питання винуватості чи невинуватості особи у вчиненні конкретного кримінального правопорушення здійснюється судом, шляхом оцінки доказів відповідно до положень ст. 94 КПК України - за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У п. 30 рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99 від 27.09.2001, Європейський Суд з прав людини зазначив: «…Незважаючи на те, що п.1 ст.6 Конвенції прав людини зобов`язує суди мотивуючи свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент…». Тобто, ступінь необхідності детально мотивувати аргументи сторін кримінального провадження визначається слідчим суддею з урахуванням обставин справи. У зазначеній справі слідчий суддя надав відповіді на всі вагомі аргументи сторін.

Зі змісту повідомлення від 12.09.2024 слідує, що в ньому логічно та послідовно викладені фактичні обставини можливого вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.109, ч.2 ст.28, ч.1 ст.260, ч.2 ст.28, ч.3 ст.260 КК України.

Водночас, захисником не наведено у скарзі обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на будь-яку непричетність ОСОБА_3 до кримінальних правопорушень, у вчиненні яких йому повідомлено про підозру, тому на цій стадії досудового розслідування відсутні підстави вважати, що повідомлення про підозру від 12.09.2024 вручене за відсутності достатніх підстав для підозри.

Щодо відсутності у прокурора повноважень щодо зміни органу прокуратури для здійснення процесуального керівництва.

Згідно норм КПК України, прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Аналіз змісту КПК України також свідчить, що його норми не передбачають компетенції суду (слідчого судді) втручатися в порядок визначення органу досудового розслідування чи органу прокуратури, який є процесуальним керівником, оскільки це є виключним повноваженням сторони обвинувачення.

Відтак, з дослідженої в судовому засіданні постанови прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_13 від 29.08.2024 про визначення органу прокуратури для здійснення процесуального керівництва за досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні встановлено, що згідно п.п.3 п.7 Наказу Офісу Генерального прокурора « Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні № 309 від 30.09.2021 (далі - Наказ) з урахуванням спеціалізації, визначеної наказами Генерального прокурора, нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування забезпечувати: слідчими та дізнавачами органів досудового розслідування (крім детективів Національного антикорупційного бюро України) кримінальних правопорушень, у тому числі вчинених організованими групами і злочинними організаціями, з урахуванням вимог абзацу четвертого підпункту 3 пункту 7 цього наказу: проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення); вчинених військовослужбовцями; військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, добровольцями добровольчих формувань територіальної громади; а також під час виконання службових обов`язків працівниками військових частин, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міністерства оборони України, Збройних Сил України, інших військових формувань, оборонно-промислового комплексу України та органів державної влади, які комплектуються військовослужбовцями; вчинених на території розташування військових частин, установ, організацій Міністерства оборони України, Збройних Сил України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, Державного космічного агентства України та підприємств оборонно-промислового комплексу України; у сфері службової діяльності та проти власності, об`єктом посягання яких є військове майно та (або) кошти для потреб оборони, у тому числі для військових адміністрацій з питань здійснення заходів правового режиму воєнного стану; інших кримінальних правопорушень, у тому числі вчинених організованими групами і злочинними організаціями, з урахуванням вимог абзацу четвертого підпункту 3 пункту 7 цього наказу у порядку, визначеному КПК України, у тому числі якщо хоча б один із співучасників кримінального правопорушення є вищезазначеним суб`єктом або хоча б одне правопорушення у кримінальному провадженні відповідає вищевказаним критеріям, - керівникам та підпорядкованим їм прокурорам Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони (на правах Департаменту) Офісу Генерального прокурора, спеціалізованих прокуратур у сфері оборони на правах обласних та окружних.

Водночас, у ході досудового розслідування встановлено, що особи, які можливо вчиняють кримінальні правопорушення не є військовослужбовцями.

З урахуванням того, що в Одеській обласній прокуратурі наявний підрозділ, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням органів безпеки, зазначеною постановою було вирішено питання про визначення органу прокуратури для здійснення процесуального керівництва за досудовим розслідуванням у даному кримінальному провадженні Одеську обласну прокуратуру.

Отже, питання визначення процесуального керівництва є компетенцією прокурора, який бере участь у кримінальному провадженні.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя, не втручаючись у зміст такої компетенції при розгляді скарги, перевіряє лише дотримання відповідною службовою особою процедури прийняття такого рішення та наявності у такої особи правомочності його прийняття.

Варто говорити про необгрунтованість підозри і у тому випадку, коли мали місце порушення правил підслідності і докази самої підозри були зібрані неналежним на це органом досудового розслідування, неуповноваженим слідчим, прокурором тощо. Адже, якщо докази самої підозри були зібрані неналежним органом досудового розслідування/неналежним слідчим/прокурором, то і самих доказів підозри по суті не існує. Без оцінки самих доказів по суті слідчий суддя може зробити висновок про неналежного суб`єкта, який вручив та склав повідомлення про підозру і про недопустимість доказів, які були зібрані неналежним суб`єктом.

Дійсно, порушене стороною захисту питання в цій частині заслуговує на увагу при наданні оцінки обґрунтованості повідомлення про підозру.

Відповідно до сталої судової практики, питання про належну процесуальну особу, яка проводить досудове розслідування, є необхідним у контексті вирішення питання про допустимість доказів, які зібрані цією особою у ході проведення досудового розслідування. У зв`язку з порушенням вимог статей 214, 218 КПК України при визначенні підслідності кримінального провадження та проведення не уповноваженим на це органом, усі докази, які зібрані у кримінальному провадженні повинні визнаватись судом недопустимими відповідно до вимог ст. 89 КПК України.

Проте, при досліджені тексту самої скарги та пояснень прокурора ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , наданих в судовому засіданні, було з`ясовано, що питання дотримання процедури та встановлення повноважень у конкретного прокурора на визначення органу прокуратури для здійснення процесуального керівництва стороною захисту порушене не було.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні встановив, що станом на теперішній час зазначена вище постанова прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_13 від 29.08.2024 про визначення органу прокуратури для здійснення процесуального керівництва за досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні не скасована та не була оскаржена стороною захисту.

За вказаних підстав, слідчий суддя підкреслює, що рішення прокурора про визначення органу прокуратури не є предметом контролю слідчим суддею у порядку, передбаченому КПК, за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Висновки слідчого судді

Згідно ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Інші обставини, на які посилається захисник у скарзі, також не спростовують обставини, встановлені під час досудового розслідування, та відносяться до питань, які є предметом судового розгляду, а не судового контролю з боку слідчого судді.

У контексті наведеного слід зазначити, що слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо достатності доказів (підстав), не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Враховуючи вище зазначене, слідчий суддя приходить до висновку, що в супереч доводів скарги, доводи заявника про протиправність повідомлення про підозру від 12.09.2024 ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.109, ч.2 ст.28, ч.1 ст.260, ч.2 ст.28, ч.3 ст.260 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000693 від 12.09.2024, не знайшли свого підтвердження, а відтак вважає за необхідне у задоволенні скарги відмовити.

Керуючись ст.ст. 303-307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги захисника підозрюваного ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 на повідомлення слідчого про підозру у кримінальному провадженні №0000693 від 12.09.2024, щодо ОСОБА_3 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.109, ч.2 ст.28, ч.1 ст.260, ч.2 ст.28, ч.3 ст.260 КК України відмовити з підстав, зазначених в мотивувальній частині ухвали слідчого судді.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Повний текст ухвали слідчого судді складено та проголошено 31.01.2025 о 16:00 годині в залі суду №131.

Слідчий cуддя ОСОБА_14