Справа № 303/3133/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового процесу: захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/15/25 за апеляційною скаргою та доповненнями до неї захисника-адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 грудня 2024 року продовжено міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто до 23 лютого 2025 року включно, задовольнивши клопотання прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_7 .

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на особисте зобов`язання або домашній арешт з носінням засобу електронного контролю або заставу - відмовлено.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що на розгляді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження № 0000043, відомості про яке 06 січня 2018 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України.

Під час розгляду справи, а саме дослідження письмових та речових доказів, прокурором було заявлено клопотання про продовження міри запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою строком на 60 діб, зазначивши, що на даний час оцінюючи та враховуючи ризики, передбачені п. 1, п. 2, п. 3, п. 5 ст. 177 КПК України, їх обґрунтованість, не вбачається підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід.

Також в обґрунтування клопотання, прокурором зазначено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого правопорушення, відповідальність за яке передбачена у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі. Перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватися від суду, враховуючи покарання, яке передбачене за вчинення злочину; не встановлено місце знаходження закордонного паспорту обвинуваченого ОСОБА_6 , внаслідок чого, перебуваючи на волі останній зможе виїхати за межі території України. Також існує ризик незаконно впливати на свідків; перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенні судового розгляду, вчиняти погрози, вмовляння до свідків, чинити на них психологічний або фізичний вплив.

Крім того зазначив, що оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчинення особливо тяжкого злочину, позбавивши іншу людину життя, він схильний до вчинення інших злочинів.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_5 було заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання або домашній арешт із носінням засобу електронного контролю або застави із зазначених підстав.

Задовольняючи клопотання прокурора, та відмовляючи у задоволенні клопотання сторони захисту, суд першої інстанції врахував наявність ризиків, передбачених пунктами 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та існування можливості вчинення ним інших правопорушень. Крім того, суд врахував, суспільну небезпечність інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим в кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.

Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку, що на даний час відсутні підстави вважати, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому є необхідним продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 зазначає, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою та незаконною, оскільки ухвалена з порушенням процесуального закону, а тому підлягає скасуванню. Зазначає, що прокурор у клопотанні не надав суду докази обставин, на які він посилається. Вважає, що незаконність ухвали колегії суддів полягає в тому, що вже досліджені судом докази свідчать про відсутність підтвердження причетності ОСОБА_6 до вчинення злочину, навпаки ці докази свідчать про невинуватість ОСОБА_6 . Зазначає, що ОСОБА_6 утримується під вартою з 06.01.2018 упродовж 7 років по вироку Мукачівського міськрайоного суду, який скасовано, інший вирок, відповідно до ст.532 КПК України, до теперішнього часу не набрав законної сили, а справа вчетверте розглядається судом першої інстанції. Звертає увагу на те, що тричі скасовані Верховним Судом рішення апеляційної інстанції та тричі скасовані апеляційними судами рішення судів першої інстанції, свідчить про те, що органи досудового розслідування в порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України не дослідили всебічно, повно і неупереджено обставини кримінального провадження, внаслідок цього стороною обвинувачення не здобуто належних і допустимих доказів вини обвинуваченого ОСОБА_6 . Стверджує, що на день розгляду судом справи є очевидним, що підстави застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які враховані судом при його обранні, перестали існувати. Просить суд, скасувати оскаржувану ухвалу суду в частині продовження міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , змінити ухвалу, якою застосувати заходи забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 з тримання під вартою на більш м`який особисте зобов`язання або домашній арешт з носінням електронного засобу контролю-браслета або застави.

Адвокат ОСОБА_5 подав доповнення до апеляційної скарги та просить взяти до уваги, що вшосте звертається до колегії суддів про продовження дії запобіжного заходу тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , прокурор жодного разу не надав суду виклад обставин, що дають підстави обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення. Зазначає, що колегія суддів Закарпатського апеляційного суду, розглядаючи апеляційні скарги захисника також ігнорує вимоги ст.ст.199, 184, 132, 178, 196 КПК України, залишаючи ОСОБА_6 під вартою без достатніх належних доказів його вини. Звертає увагу, що з травня 2024 року до теперішнього часу досліджено усі надані стороною обвинувачення письмові докази, але прокурор на них не послався. Більш того, вже досліджені судом докази свідчать про відсутність підтвердження причетності ОСОБА_6 до вчинення злочину та є доказами його невинуватості. Стверджує, що на день розгляду судом справи є очевидним, що підстави застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які враховані при його обранні, перестали існувати. Зазначає, що практикою судових рішень колегії Закарпатського апеляційного суду доведено можливість ретельного аналізу законності рішень судів першої інстанції та забезпечення дотримання прав особи. Виходячи з такого, просить колегію суддів врахувати існуючу практику з цього питання та задовольнити клопотання захисту. При зміні запобіжного заходу, відповідно до ст.178 КПК України, просить також врахувати вік ОСОБА_6 , та стан його здоров`я, міцність його соціальних зв`язків в місті його постійного проживання, його репутацію, позитивну характеристику під час перебування в місцях позбавлення волі. ОСОБА_6 є одруженим, має двох малолітніх дітей, має місце проживання у сімейному будинку на АДРЕСА_1 , який на праві власності належить його сестрі ОСОБА_8 , її заява про згоду на проживання надається колегії суддів. Просить суд, скасувати оскаржувану ухвалу суду в частині продовження міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , як необґрунтовану, та змінити ухвалу на заходи забезпечення кримінального провадження з тримання під вартою на більш м`який особисте зобов`язання або домашній арешт.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 , неявка яких з урахуванням положень ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду.

При цьому враховується те, що прокурор про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений відповідно до вимог закону; що даних про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день до апеляційного суду не надходило; що в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, а також те, що у розгляді апеляційної скарги приймає участь адвокат ОСОБА_5 , який просив розглянути апеляційну скаргу за відсутності свого підзахисного.

Заслухавши суддю-доповідача про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення захисника адвоката ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги та доповнення до неї, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 29 Конституції України кожна особа має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку визначеному законом.

Колегія суддів вважає, що затримання та тримання особи під вартою мають бути законними, з точки зору як матеріального, так і процесуального права. Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) констатував, що Конвенція, по суті, відсилає до національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства, водночас вимагаючи також, щоб будь-яке позбавлення свободи відповідало меті статті 5 Європейської Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), яка полягає в захисті людини від свавілля. Підставами для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є: а)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення; б) наявність конкретних фактичних та правових підстав.

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність взяття особи під варту, про продовження строків тримання особи під вартою покладений на органи досудового слідства, - ініціаторів клопотань і, зокрема, прокурора. При цьому необхідно враховувати, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку із чим він обирається чи продовжується лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 2 ст. 194 КПК України, і його належної поведінки.

Відповідно до ст. 194 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, передбаченим ст. 177, 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції при розгляді клопотання прокурора про продовження строку застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дотримано не в повній мірі.

Як встановлено апеляційним судом, - у провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває на розгляді кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000043 від 06.01.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України.

Подане прокурором до суду першої інстанції клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 мотивовано тяжкістю обвинувачення останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України та ризиками, які були враховані при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави і які, на думку прокурора, не зменшились, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти таким ризикам.

При цьому, ухвала Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.12.2024 про продовження строку тримання під вартою, теж мотивована тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 в разі визнання його винуватим в кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, та тим, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на момент розгляду клопотання не зменшилися, а також потребами судового розгляду даного кримінального провадження.

На переконання колегії суддів, такий висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки не узгоджується із вимогами кримінального процесуального законодавства та практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ходорковський проти Росії» при оцінці позбавлення свободи будь-кого суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними. Отже, коли єдиною підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є побоювання того, що підозрюваний зникне, до підозрюваного має бути застосовано інший запобіжний захід, якщо він зможе забезпечити достатні гарантії явки в суд (орган досудового розслідування), наприклад, через застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Стаття 199 КПК України прямо вказує, що при розгляді клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою саме прокурор і слідчий мають довести, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. У разі, якщо прокурор, слідчий не доведе, що зазначені вище обставини, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою. Крім того обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів. Така правова позиція, викладена і у рішеннях Європейського суду з прав людини.

Зокрема у п. 80 рішення від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України» ЄСПЛ вказував, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.

Після цього прокурори і суди не навели аргументованих підстав для продовження тримання заявника під вартою лише зазначили, що запобіжний захід було обрано правильно.

Проте згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами. Інших підстав національні суди у цій справі не наводять. Крім того, національні владні органи не розглядали можливість застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою. Аналогічна позиція ЄСПЛ викладена і у п. 60 рішення у справі «Єлоєв проти України».

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого. Крім того, не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

Цих вимог закону судом першої інстанції дотримано не було, оскільки ні в клопотанні прокурора, ні в ухвалі суду не вмотивовано, на підставі яких саме наявних у провадженні фактичних даних можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 .

Як вбачається з ухвали, - суд поклав в основу рішення про продовження щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою положення, викладені в КПК України, зокрема, про можливість переховування від суду, та можливість вчинення ним інших правопорушень, без вагомості доказів таким ризикам, та не врахував характеризуючі дані про особу обвинуваченого, а саме: одружений, має двох малолітніх дітей, наявність постійного місця проживання в сімейному будинку за адресою АДРЕСА_1 , який на праві власності належить його сестрі ОСОБА_8 , яка надала письмову згоду на проживання ОСОБА_6 , а також не взяв до уваги стан його здоров`я, який за період перебування під вартою та в місцях позбавлення волі упродовж 7 років погіршився, що підтверджується медичною довідкою Закарпатської ММЧ №9 від 21.08.2024, згідно якої, перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: вегето-судинна дистонія по кардіальному типу, порушення ритму по кардіальному типу, тощо.

Разом з тим, із клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та доданих до нього матеріалів вбачається, що необхідність продовження обвинуваченому такого запобіжного заходу, прокурор обґрунтовує тими ж самими доказами щодо обґрунтованої підозри та наявних ризиків, які раніше вже були враховані судом при обранні обвинуваченому запобіжного заходу та його неодноразовому продовженні з 06.01.2018 року, тобто більше семи років ОСОБА_6 утримується під вартою.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що зазначене кримінальне провадження вчетверте розглядається судом першої інстанції, оскільки тричі скасовані Верховним Судом рішення апеляційної інстанції та тричі скасовані апеляційними судами рішення судів першої інстанції, зокрема останньою Ухвалою Львівського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року, вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 жовтня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України, та призначено йому покарання у виді 15 років позбавлення волі, скасовано, мотивуючи тим, що місцевий суд не дослідив з належною повнотою обставини набуття ОСОБА_6 статусу підозрюваного, що беззаперечно впливає на висновки місцевого суду щодо процесуальної оцінки ним доказів на предмет їх допустимості, тобто зазначене свідчить про те, що органи досудового розслідування в порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України не дослідили всебічно, повно і неупереджено обставини кримінального провадження, внаслідок цього стороною обвинувачення не здобуто належних і допустимих доказів вини обвинуваченого ОСОБА_6 .

У справі «Гавули проти України» Європейський суд з прав людини висловив думку, що хоча спочатку взяття заявника під варту могло бути виправдано серйозністю висунутих проти нього обвинувачень, а також ймовірністю його втечі і перешкоджанні розслідуванню, «з плином певного часу суди зобов`язані були дати більш чіткі причини триваючого тримання під вартою», «в дійсності ...вони неодноразово покладалися на ті ж самі підстави, без надання конкретних деталей і без аналізу того, чи були зміни у ситуації заявника».

При цьому, колегія суддів зазначає, що підстави тримання особи під вартою, підстави для продовження строку тримання особи під вартою мають бути чітко вказані у судовому рішенні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не містить належного обґрунтування необхідності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що прокурором не надані докази у підтвердження обґрунтованості доводів клопотання, хоча відповідно до вказаних вище норм Конституції України, Конвенції та положень кримінального процесуального законодавства, тягар доведення обґрунтованості клопотання покладено саме на нього.

Крім того, колегія суддів вважає, що як прокурор у клопотанні, так і суд першої інстанції в ухвалі не вмотивували, перший доводи, а другий висновок про те, що продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою з урахуванням суспільного інтересу та особливостей кримінального провадження переважує принцип поваги до свободи особистості.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги сторони захисту, що судом першої інстанції на стадії продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою не розглядалось питання про застосування щодо нього інших, більш м`яких запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою.

У зв`язку з викладеним, враховуючи норми національного та міжнародного права, беручи до уваги тривалий час перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, враховуючи, що хоч останній обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, апеляційний суд дійшов висновку, що наявні ризики відносно ОСОБА_6 значно знизилися.

Вищевказаним ризикам, передбаченим п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, можливо запобігти, шляхом заборони обвинуваченому цілодобово залишати житло за місцем його фактичного проживання та покладення відповідного контролю на органи внутрішніх справ.

Відповідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Домашній арешт як запобіжний захід полягає в обмеженні свободи пересування підозрюваного шляхом його ізоляції за місцем проживання.

Такий запобіжний захід в даний час є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення і зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.

За вказаних підстав, ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали, а апеляційна скарга до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419,422-1 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу та доповнення до неї захисника-адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 грудня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 скасувати.

Клопотання прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_7 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задовольнити частково.

Застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із носінням електронного засобу контролю, з обов`язком не залишати місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 на строк до 23.02.2025.

Покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

1) прибувати на виклики суду на кожну вимогу;

2) не залишати цілодобово житло за адресою: АДРЕСА_2 і без дозволу суду;

3) не відлучатись з АДРЕСА_2 без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади ДМС у Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Вказані обов`язки покладені на ОСОБА_6 на строк до 23.02.2025, тобто до закінчення терміну дії цієї ухвали.

Роз`яснити ОСОБА_6 положення ч.5 ст.181 КПК України, згідно з якими працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 202 КПК України, доставити ОСОБА_6 , який утримується в Закарпатській УВП №9, до місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , і звільнити з-під варти.

Ухвалу про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту направити до органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного для виконання.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді