Справа №523/3774/25
Провадження №1-кс/523/915/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одеса) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_5 , яке погоджено прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000372 від 18.12.2014 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сагайдак, Шишацького району, Полтавської області, громадянина України, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за контрактом на посаді офіцера командування військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) у військовому званні капітан-лейтенанта, раніше не судимого,

підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 408, ч. 1 ст.111, ч. 2 ст. 111 КК України,

Встановив:

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000372 від 18.12.2014, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 408, ч. 1 ст. 111 та ч. 2 ст. 111 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням здійснює група прокурорів Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.

Досудовим розслідуванням установлено, що громадянин України ОСОБА_6 присягнув на вірність народу України та з 21.06.1999 проходив військову службу в Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу № 208 від 05.10.2012 року капітан-лейтенант ОСОБА_6 призначений на посаду інженера військової частини НОМЕР_1 та з 26.10.2012 страви та посаду прийняв.

Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, капітан-лейтенант ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був зобов`язаний:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

неухильно та беззастережно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів (начальників);

виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положення і інструкціями;

неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові;

сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України;

вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

Відповідно до ст. ст. 65, 68 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Автономну Республіку Крим та місто Севастополь визначено як тимчасово окуповану території України внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлено особливий правовий режим на цій території, визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до статті 42 IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатку до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907 (набрання чинності для України міжнародного договору, відбулась 24.08.1991), територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника. Окупація поширюється лише на ту територію, де така влада встановлена і здатна виконувати свої функції.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», дата початку окупації частини території України, зокрема Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, визначається Законом, такою датою є: 20.02.2014.

06.03.2014 Верховна Рада Автономної Республіки Крим ухвалила Постанову «Про проведення загальнокримського референдуму» від 06.03.2014 № 1702-6/14, яку рішенням Конституційного Суду України від 14.03.2014 № 2-рп/2014 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), внаслідок чого вона втратила чинність. З огляду на це Верховна Рада України 15.03.2014 ухвалила Постанову «Про дострокове припинення повноважень Верховної Ради Автономної Республіки Крим», внаслідок якої парламент Автономної Республіки Крим втратив будь-яку легітимність.

Так, у березні 2014 року невстановленими на теперішній час озброєними особами у військовій формі одягу без розпізнавальних знаків було здійснено незаконне захоплення зброї та боєприпасів військових частин на території АР Крим, в тому числі військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась в АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим бойова та мобілізаційна готовність військової частини НОМЕР_1 була підірвана.

Радою національної безпеки і оборони України у своєму рішенні від 23.03.2014 «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України», затвердженого Указом Президента України від 24.03.2014 № 339/2014, доручено Кабінету Міністрів України невідкладно розпочати разом зі Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України, Службою зовнішньої розвідки України передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України, забезпечивши при цьому соціальний захист військовослужбовців і працівників таких військових частин (підрозділів), установ та організацій (пункт 2 вказаного Рішення).

Пунктами 2, 3 спільної Директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 06.05.2014 № Д-1 «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, пов`язані з тимчасовою окупацією території України» визначено строк прибуття військовослужбовців Збройних Сил України із тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополь до визначених пунктів прибуття з 6 травня 2014 року до 12 травня 2014 року.

Відповідно до пункту 3 вказаної Директиви та наказу командувача ВМС ЗС України про передислокацію військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 пунктом прибуття військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 визначено військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .

Проте, 12.05.2014 капітан-лейтенант ОСОБА_6 , діючи умисно, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби назавжди, вчинив нез`явлення на службу у визначене наказом командувача ВМС ЗС України про передислокацію військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), Директивою Міністра оборони України та Генерального штабу ЗС України від 06.05.2014 № Д-1 «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, пов`язані з тимчасовою окупацією території України» місце служби (пункт прибуття) військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), за адресою: АДРЕСА_3 та ухилявся від військової служби, слідства та суду, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, що не з`явився на службу, отже підозрюється у вчиненні дезертирства.

Разом з тим, в один із днів з березня-травня 2014 року, більш точну дату та час досудовим розслідуванням встановити не виявилось за можливе, особовому складу військової частини НОМЕР_1 , в тому числі капітану-лейтенанту ОСОБА_6 , було усно доведено вищезазначені обставини пов`язані з окупацією АР Крим внаслідок збройної агресії російської федерації та наголошено на необхідності прийняти кожним військовослужбовцем рішення щодо дотримання Військової присяги на вірність українському народові та необхідності передислокації військової частини та її особового складу на материкову територію України для подальшого проходження військової служби у Збройних Силах України.

Проте, капітан-лейтенант ОСОБА_6 , будучи громадянином України відповідно до ст. 13 Закону України «Про громадянство України» та документований паспортом громадянина України НОМЕР_3 , будучи відповідно до положень ст. 13 Закону України «Про громадянство України» громадянином України, будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за контрактом на посаді офіцера командування військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) (яка до 13 травня 2014 року дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 , а у подальшому за адресою: АДРЕСА_3 ), в порушення ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст.ст. 1, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи умисно, публічно, відкрито, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись на території військової частини НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_2 , в один із днів з березня-травня 2014 року, більш точну дату та час встановити не виявилось за можливе, здійснив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, чим вчинив державну зраду, тобто діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, що виразилося:

у відмові в один із днів березня-травня 2014 року, більш точну дату та час встановити не виявилось за можливе, на загальному шикуванні особового складу військової частини НОМЕР_1 виконувати обов`язки несення військової служби у Збройних Силах України та заяві про намір проходити службу в збройних силах російської федерації;

в переході в один з днів березня-травня 2014 року, більш точну дату та час встановити не виявилось за можливе, на військову службу до збройних сил російської федерації та проходженні військової служби у збройних силах російської федерації на різних посадах, у тому числі на посаді заступника командира батальйону управління з озброєння НОМЕР_4 окремої бригади розвідки Черноморського флому рф;

зверненні 12.12.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , підписанні контракту на проходження військової служби у ЗС рф та участі в бойових діях проти ЗС України, отже у вчиненні державної зради, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, переході на бік ворога в період збройного конфлікту, наданні іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинені в умовах воєнного стану кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

08.12.2014 складено та погоджено з прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону, який здійснював нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000208 від 08.12.2014, повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 408 КК України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням, яке погоджено з прокурором, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без застосування розміру застави у відношенні ОСОБА_6 .

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого, оскільки вважав мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими.

Захисник заперечувала проти клопотання та просила застосувати до її підзахисного запобіжний захід з можливістю внесення застави.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, опитавши підозрюваного, а також вислухавши думку учасників судового розгляду, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

27.01.2025 складено та вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у кримінальному провадженні № 0000372 від 18.12.2014

ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111 та ч. 1 ст. 408 КК України.

26.11.2024 слідчим суддею Київського районного суду м. Одеса задоволено клопотання слідчого та відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, у зв`язку із наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3,4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та визначеного його утримання під вартою строком до 20.03.2025.

Вина ОСОБА_6 підтверджується доказами, зібраними під час досудового розслідування, а саме: матеріалами службового розслідування, результати якого затверджені наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), показами свідків, а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

ОСОБА_6 підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 та ч. 1 ст. 408 КК України КК України, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.

Під час досудового розслідування були встановлені обставини, які прямо вказують на вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення за якими останньому пред`явлено обґрунтовану підозру.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29.01.2025 підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 березня 2025 року включно.

Двох місячний строк досудового розслідування, завершується 13.03.2025.

У той же час, строк досудового розслідування кримінального провадження постановою керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони південного регіону ОСОБА_7 від 18.03.2025 продовжено до 3 (трьох) місяців, тобто до 13.04.2025.

Водночас, завершити досудове розслідування у передбачений п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України строк, протягом двох місяців з дня повідомлення особам про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.408, ч. 1 ст. 111 та ч. 2 ст. 111 КК України не надається можливим, оскільки для прийняття законного та обґрунтованого рішення у вказаних матеріалах досудового розслідування необхідно виконати наступне: отримати відповіді з лікувальних закладів, з урахуванням отриманих даних вирішити питання щодо можливості повідомлення підозрюваному про нову підозру та/або зміну раніше повідомленої підозри; отримати додаткові характеризуючі документи щодо підозрюваного; виконати інші слідчі та процесуальні дії, в проведенні яких виникне необхідність.

Відомості, які будуть отримані в результаті здійснення перелічених слідчих (розшукових) та процесуальних дій, дозволять отримати докази, які можуть бути використані під час судового розгляду, забезпечать всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження, прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Закінчити досудове розслідування, у передбачений ст. 219 КПК України строк, протягом 2 (двох) місяців з дня повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не можливо, оскільки для прийняття законного та обґрунтованого рішення за вказаними матеріалами досудового розслідування необхідно виконати наступне:

- Отримати та долучити до матеріалів кримінального провадження відповідь на запит з ВМС ЗС України, Головного управління розвідки МО України, Національного агенства з розшуку та менеджменту активів;

- Отримати та долучити до матеріалів кримінального провадження відповідь на доручення від СІЗ ДВКР СБ України ОТУ «Луганськ» ОСУВ «Хортиця» щодо обставин виявлення ОСОБА_6 на території Донецької області та отриманні іншої інформації;

- ознайомити підозрюваного ОСОБА_6 з матеріалами кримінального провадження, згідно ст. 290 КПК України;

- у разі надходження клопотань від підозрюваного ОСОБА_6 під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження надати їм процесуальну оцінку;

- провести інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, необхідність у яких може виникнути в ході досудового розслідування.

Окрім того, у кримінальному провадженні необхідно виконати вимоги ст.ст. 290, 291 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Результати проведення зазначених слідчих дій мають суттєве значення для слідства, оскільки дані відомості мають конкретизувати обставини та наслідки від злочину, отже остаточна кваліфікація дій підозрюваного, впливає на конкретність обвинувачення, а також для підтвердження або спростування первинних показань учасників кримінального провадження.

Зі змісту положень частини п`ятої статті 199 КПК України вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурором, слідчим буде доведено, що обставини, зазначені у частині третій названої статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, зокрема, що заявлені ризики не зменшилися, а також є обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування.

На підставі викладеного, при вирішенні питання про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою необхідно враховувати у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному за інкримінований злочин.

Санкція ч. 2 ст. 408, ч. 1 ст. 111 та ч. 2 ст. 111 КК України передбачає покарання у виді позбавлення позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років та відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, зазначене кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжкого злочину.

Метою продовження застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

- п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати свідків, по вказаному кримінальному провадженню, оскільки їх покази є визначальними у кримінальному провадженні. Разом з тим, з метою укриття своєї злочинної діяльності може впливати на зазначених осіб, щоб ті утримались від спілкування з правоохоронними органами. ОСОБА_6 є військовослужбовцем у зв`язку із покладеними на нього обов`язками військової служби має доступ до зброї, що може призвести до її використання для впливу на свідків та потерпілих шляхом залякування та погрозою застосування насильства.

- п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, як на підозрюваного у кримінальному провадженні в разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу;

- п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення, що обумовлюється військовою агресією проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку. Вказаний ризик підтверджує те, що теперішня криміногенна та економічна обстановка в Україні може схилити особою нового злочину.

Підставою продовження застосування вказаного вище запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 408, ч. 1 ст. 111 та ч. 2 ст. 111 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, існує реальний ризик переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування або суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у вказаному кримінальному правопорушенні, без застосування ст. 75 КК України, а саме реального відбування покарання.

Вказані обставини окрім клопотання підтверджуються іншими матеріалами провадження.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції» (Letellier v France), 12369/86, 26 червня 1991).

Слідчий суддя вважає, що прокурором під час розгляду клопотання надано достатньо матеріалів (доказів), які є достатніми для переконання, та з урахуванням сукупності викладених обставин, даних про особу підозрюваного, в силу характеру вмінених ОСОБА_6 діяння та одночасної потереби у проведенні слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, для забезпечення належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обставин які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України - не має.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики, що є частиною національного законодавства України відповідно до Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції» (Letellier v France), 12369/86, 26 червня 1991).

Таким чином, на підставі наданих слідчому судді матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, слідчий суддя обґрунтовано вважає, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 .

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 - 1 Кримінального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 117, 178, 183, 184, 193-194, 197, 199, 202, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя, -

Постановив:

Клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одеса) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_5 , яке погоджено прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000372 від 18.12.2014 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Продовжити відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, тобто до 13.04.2025 року, без визначення розміру застави.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1