Справа № 5-18/07
У Х В А Л А

08.01.2025 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., перевіривши заяву-клопотання засудженого ОСОБА_1 про перегляд постанови Апеляційного суду Закарпатської області від 26.09.2007 і виправлення формулювання постанови в розділі «постановив»,

в с т а н о в и в:

Засуджений ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із заявою-клопотанням в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України та просить судпереглянути постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 26.09.2007 і виправити формулювання постанови в розділі «постановив»,обґрунтовуючи тим, що в офіційному перекладі вироку Угорської республіки зазначено: - до довічного позбавлення волі з умовним звільненням через 20 років», та що таких висловлювань, як: «з можливістю», «на поруки», «умовно-достроково» немає. Зазначає, що в даний час Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області розглядається його клопотання про умовно-дострокове звільнення, та суддя вимагає від нього документи про взяття його на поруки, виконуючи умови постанови №5-18/07 Апеляційного суду Закарпатської області від 26.09.2007, що в свою чергу неприпустимо, так як переклад Угорського вироку «неавтентичен» і рішенням ЄСПЛ від 10.11.2022 у справі «Купінський проти України», яке набуло статусу остаточного 10.02.2023 констатовано порушення прав ОСОБА_1 за ст.ст. 3, 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод…. і йде посилення (ужесточения) його вироку.

Перевіривши доводи засудженого ОСОБА_1 , викладені в його заяві-клопотанні, дослідивши надані матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Вироком Окружного суду округу Бекес від 21 березня 2002 року, залишеним без змін постановою Вищого Суду м. Сегед від 21 серпня 2003 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, засуджено за ст. 166 секція (1) btk та за секцією (2) підпункти a, b, f Кримінального кодексу Угорщини 1978 року і призначено основне покарання у виді довічного позбавлення волі та додаткове покарання - вислання з території Угорщини. Крім того, зазначеними рішеннями передбачено, що ОСОБА_1 може бути умовно звільнений на поруки не раніше ніж через 20 років.

Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 26 вересня 2007 року, з урахуванням змін, внесених ухвалою Верховного Суду України від 20 грудня 2007 року, вирок Окружного суду округу Бекес від 21 березня 2002 року та постанову Вищого Суду м. Сегед від 21 серпня 2003 року щодо ОСОБА_1 визнано та приведено їх у відповідність із Кримінальним кодексом України (далі - КК). Рішеннями національних судів постановлено вважати ОСОБА_1 засудженим за пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК до довічного позбавлення волі без конфіскації майна з можливістю умовного звільнення на поруки не раніше ніж через 20 років.

Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд, міжнародна судова установа) від 10 листопада 2022 року у справі «Купінський проти України», яке набуло статусу остаточного 10 лютого 2023 року (далі - рішення), констатовано порушення прав ОСОБА_1 за статтями 3, 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та стягнуто з держави на його користь 2 500 євро відшкодування моральної шкоди.

З огляду на свою усталену практику Суд констатував порушення щодо ОСОБА_1 ст. 3 Конвенції у зв`язку із призначенням покарання у виді довічного позбавлення волі без перспективи звільнення (п. 42 рішення).

Констатуючи порушення ст. 7 Конвенції, ЄСПЛ зазначив, що покарання, «застосовне на час вчинення кримінального правопорушення», у розумінні ст. 7 Конвенції було довічним позбавленням волі, яке можна було скоротити. Національні органи влади, відмовивши заявнику в реальній можливості клопотати про умовно-дострокове звільнення, підтвердили, що вони замінили його первинне покарання у виді довічного позбавлення волі, яке можна було скоротити, de facto та de jure таким, яке скоротити було неможливо, а тому змінили суворість первинного покарання не на користь заявника, шляхом накладення суворішого покарання (п. 64 рішення).

Мотивуючи прийняте рішення, Суд вказав, що законодавство Угорщини розрізняє покарання у виді довічного позбавлення волі, яке можна скоротити і яке не підлягає скороченню. Угорський суд, надавши заявнику право клопотати про умовно-дострокове звільнення на поруки після відбуття визначеного у вироку мінімального строку покарання, застосував захід примусу першого виду (п. 51 рішення). Проте українське законодавство не передбачало можливості застосування умовно-дострокового звільнення до засуджених до довічного позбавлення волі. Хоча Апеляційний суд Закарпатської області й продублював у своїй постанові покарання, призначене ОСОБА_1 вироком суду іноземної держави, фактично та юридично процедура його скорочення в Україні була недоступною.

З огляду на констатовані ЄСПЛ у справі «Купінський проти України» порушення статей 3, 7 Конвенції щодо ОСОБА_1 , захисник-адвокат Тарахкало М.О. в інтересах засудженого ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із заявою про перегляд судових рішень на підставі п. 2 ч. 3 ст. 459 КПК України, та просила змінити судові рішення та вважати останнього засудженим за пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років і звільнити його з-під варти у зв`язку з його відбуттям.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 09 серпня 2023 року заяву захисника Тарахкала М.О. в інтересах засудженого ОСОБА_1 про перегляд постанови Апеляційного суду Закарпатської області від 26 вересня 2007 року та ухвали Верховного Суду України від 20 грудня 2007 року щодо ОСОБА_1 з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, залишено без задоволення.

Своє рішення Верховний Суд обґрунтував тим, що з огляду на усталену практику ЄСПЛ, наведену ним в рішенні «Купінський проти України» (пункти 47 - 50), за наявності можливості клопотати про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі Суд не ототожнює поняття «покарання» та «виконання покарання» у цілях ст. 7 Конвенції і виходить з того, що в засудженого має бути можливість перегляду покарання у виді довічного позбавлення волі та перспектива реального звільнення від його відбування.

Законодавчі умови такого перегляду є виключною компетенцією кожної окремої держави та не можуть бути тотожними. У зв`язку із цим, сама лише наявність можливості клопотати про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі за законодавством держави виконання вироку є сумісною з вимогами ст. 7 Конвенції. Тому, на думку Великої Палати Верховного Суду констатовані ЄСПЛ у рішенні «Купінський проти України» порушення щодо ОСОБА_1 стосуються механізмів не індивідуального, а загального характеру, процесуальні вимоги захисника Тарахкала М.О. перебувають поза зв`язком з позицією міжнародної судової установи, а виконання визнаного в Україні вироку іноземної держави щодо ОСОБА_1 може бути вирішено за правилами розділу VIII КПК з додержанням положень ч. 5 ст. 9 цього Кодексу.

Відповідно до матеріалів провадження та наявних у апеляційному суді даних, засуджений в період з 2015 року неодноразово звертався до національних судів з клопотаннями про умовно-дострокове звільнення. Проте останньому було відмовлено в їх задоволенні не лише з підстав того, що на національному рівні не передбачено право на таке звільнення, а й з підстав відсутності доведення засудженим факту свого виправлення (ухвали Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11 травня 2017 року та 14 травня 2018 року, залишені без змін ухвалами Апеляційного суду Хмельницької області від 17 липня 2017 року та 26 липня 2018 року відповідно).

Отже, районним судом неодноразово розглядались по суті клопотання ОСОБА_1 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Перевіривши наведені у заяві-клопотанні ОСОБА_1 доводи, апеляційний суд виходить з наступного.

Як вбачається із заяви-клопотання засуджений ОСОБА_1 звертається до суду апеляційної інстанції з клопотанням в порядку статей 537, 539 КПК України, проте у поданому клопотанні не наводить жодних обставин щодо сумнівів та протиріч, які б стосувалися саме виконання вироку, а не погоджується з перекладом вироку Угорської республіки. Тому суду незрозуміло, яке питання він має вирішити за результатами розгляду даного клопотання.

Відповідно до норм КПК України питання, які виникають під час виконання судових рішень, мають розглядатися судом згідно положень, передбачених розділом VIII цього Кодексу.

Так, ч. 1 ст. 537 КПК України передбачено питання, які має право вирішувати суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, під час виконання вироків.

Положеннями ч. 1 ст. 539 КПК України передбачено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Абзацом 1 ч. 3 ст. 539 КПК України встановлено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово, крім питання щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, розгляд якого здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.

Згідно ч. 6 ст. 539 КПК України за наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Водночас, засуджений у мотивувальній та резолютивній частинах заяви-клопотання посилається та просить переглянути Постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 26.09.2007 і виправити формулювання постанови в розділі «постановив».

Таким чином, ОСОБА_1 фактично не погоджується із судовим рішенням, яке переглянуте колегією суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України, які є остаточними й оскарженню не підлягають, що є неприпустимим з огляду на положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 52 рішення Європейського суду з прав людини «Рябих проти Росії» вказано, що правова визначеність передбачає повагу до принципу остаточності судових рішень. Цей принцип полягає в тому, що жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного і зобов`язуючого судового рішення, у цілях проведення повторного розгляду, і винесення нового рішення по справі.

У даній ситуації заяву-клопотання та додані до неї матеріали необхідно повернути особі, яка їх подала, так як доводи ОСОБА_1 не відносяться до переліку питань, які вирішуються в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України.

Керуючись ст. 399 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

Заяву-клопотання засудженого ОСОБА_1 про перегляд Постанови Апеляційного суду Закарпатської області від 26.09.2007 і виправлення формулювання постанови в розділі «постановив» повернути.

Копію ухвали про повернення заяви-клопотання надіслати особі, яка її подала, разом із заявою-клопотанням та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Суддя Т.Ю. Бисага