Номер провадження: 11-п/813/27/25
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про задоволення заявленого самовідводу

10.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву судді ОСОБА_1 про самовідвід від розгляду подання Приморського районного суду м. Одеси про передачу до іншого суду скарги ГО «За право жити» та заявників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Малиновської окружної прокуратури м. Одеси, яка полягала у невнесенні до ЄРДР в порядку ст.214 КПК України відомостей про вчинення кримінальних правопорушень за заявою від 27.06.2023 року,

встановив:

Ухвалою ККС у складі ВС від 22.04.2024 року задоволено подання Одеського апеляційного суду та направлено матеріали провадження, за поданням Київського районного суду м. Одеси про передачу до іншого суду скарги ГО «За право жити» та заявників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Малиновської окружної прокуратури м. Одеси, яка полягала у невнесенні до ЄРДР в порядку ст.214 КПК України відомостей про вчинення кримінальних правопорушень за заявою від 27.06.2023 року, до Миколаївського апеляційного суду.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 08.05.2024 року зазначені матеріали провадження передані для розгляду до Приморського районного суду м. Одеси.

21.01.2025 року до Одеського апеляційного суду надійшло подання Приморського районного суду м. Одеси, в якому ставиться питання про направлення скарги ГО «За право жити» та заявників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Малиновської окружної прокуратури м. Одеси щодо невнесення до ЄРДР в порядку ст.214 КПК України відомостей про вчинення кримінальних правопорушень за заявою від 27.06.2023 року.

Зазначені матеріали провадження розподілені на колегію суддів: головуючий суддя ОСОБА_7 , судді: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.02.2025 року задоволено самовідводи колегії суддів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9

07.02.2025 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа розподілена на колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючий-суддя ОСОБА_1 , судді: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У судовому засіданні суддя ОСОБА_1 заявив самовідвід від розгляду подання місцевого суду.

Перевіривши матеріали справи та обговоривши мотиви заявленого самовідводу, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Розгляд заяви про самовідвід не передбачає обов`язкової участі в судовому засіданні учасників процесу, з огляду на що, колегія суддів дійшла висновку про те, що заява про самовідвід судді ОСОБА_1 можливо розглянути за відсутності учасників процесу та дана обставина жодним чином не порушує право учасників процесу на доступ до правосуддя, оскільки незалежно від їх думки (навіть у разі їх присутності під час вирішення питання про самовідводи), колегією суддів не може бути прийнято протилежного рішення, аніж задоволення заявленого самовідводу, з огляду на наступні обставини.

Вирішення питань щодо відводів регулюється §6 Глави 3 КПК України (далі - КПК).

Статтею 75 КПК визначено перелік обставин, що виключають участь судді у кримінальному провадженні.

Випадки недопустимості повторної участі судді в кримінальному провадженні закріплені в ст. 76 КПК.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що безсторонність (неупередженість) суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення ЄСПЛ у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії», «Пуллар проти Сполученого Королівства», «Мироненко і Мартенко проти України»).

Проте між суб`єктивною та об єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення ЄСПЛ у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надає вимога об`єктивної безсторонності (рішення ЄСПЛ у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення ЄСПЛ у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Забезпечення достатніх гарантій виключення будь-яких обґрунтованих сумнівів у безсторонності судді досягається, у тому числі, шляхом вирішення відводів.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. ЄСПЛ зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду».

Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine), заява №33949/02).

Що стосується заявленого суддею ОСОБА_1 самовідводу, з мотивів того, що результати розгляду подання місцевого суду в порядку ст. 34 КПК визначають подальший рух та розгляд конкретним місцевим судом заяви ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про внесення до ЄРДР в порядку ст.214 КПК відомостей про вчинені кримінальних правопорушень суддями Одеського апеляційного суду, в том числі суддею ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Аналіз положень ст.75 КПК вказує на те, що законодавцем встановлено підстави, які виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні, зокрема за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.75 КПК слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Колегія суддів враховує той факт, що подання місцевого суду стосується питання передачі на розгляд до іншого суду (ст.34 КПК) скарги на бездіяльність посадових осіб окружної прокуратури щодо невнесення до ЄРДР в порядку ст.214 КПК відомостей за заявою ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про вчинення кримінальних правопорушень,в якій останні просили посадових осіб Одеської обласної прокуратури внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінальних правопорушень суддями Малиновського районного суду м. Одеси, Київського районного суду м Одеси та діючих суддів Одеського апеляційного суду на час подання заяви: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_1 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

При цьому, на теперішній час судді: ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_1 та ОСОБА_14 - є діючими суддями Одеського апеляційного суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в разі не заявлення самовідводу суддею та подальшого розгляду подання місцевого суду по суті за участю судді ОСОБА_1 , заявники, у разі, якщо вони з особистих суб`єктивних міркувань залишаться незадоволеними рішенням апеляційного суду, або інші сторонні спостерігачі, можуть стверджувати, що таке рішення суду - є «помстою» Одеського апеляційного суду за ініціювання ГО «За право жити» та заявниками ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 притягнення до кримінальної відповідальності суддів апеляційного суду.

З урахуванням наведеного та з метою нівелювання виникнення будь-яких сумнівів в неупередженості судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 щодо визначення підсудності скарги на бездіяльність посадових осіб прокуратури та результатів розгляду даної справи в місцевому суді по суті, заявлений самовідвід є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Колегія суддів, дійшовши висновку щодо наявності підстав для задоволення заявленого самовідводу, окрім вимог п.4 ч.1 ст.75, ст.80 КПК України, також враховує положення ст.126 Конституції України, роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в п.11 Постанови «Про незалежність судової влади» №8 від 13.06.20007 року, ст.15 Кодексу суддівської етики, - відповідно до яких неупереджений розгляд справ є обов`язком судді.

Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є обов`язком судді. Відповідно до цінності 2 принципу «Неупередженість» Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН №2006/23 від 27.07.2006 року, неупередженість є необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків.

Згідно з п. 2.5. застосування цінності 2 принципу «Неупередженість» Бангалорських принципів, суддя повинен взяти самовідвід від участі від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Європейський суд з прав людини щодо тлумачення понять «незалежний», «безсторонній» та щодо визначення критеріїв неупередженості (безсторонності): суб`єктивний та об`єктивний у рішенні у справі «Агрокомплекс» проти України» (рішення від 06.10.2011 р., заява №23465/03) зазначив: «…незалежність та неупередженість судів, із об`єктивної точки зору, вимагає, щоб кожен окремий суддя був вільним він неналежного впливу».

Приймаючи до уваги наявні в даній справі обставини, враховуючи наведені вище вимоги законодавства України, практику Європейського суду з прав людини та Бангалорські принципи поведінки суддів, керуючись положеннями ст.ст. 75, 81 КПК, з метою дотримання, в першу чергу, прав заявників на неупереджений розгляд справи, а також для забезпечення виконання положень ст.ст. 2, 7, 8, 9, 21, 28 КПК, якими регламентовані завдання кримінального провадження, загальні засади кримінального судочинства, зокрема: верховенство права, доступ до правосуддя та розумність строків розгляду справи, а також з метою забезпечення повного, всебічного та неупередженого розгляду справи, запобігання виникненню будь-яких сумнівів у учасників процесу щодо безсторонності суду, що у подальшому може бути розцінене як порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити заявлений суддею самовідвід, а матеріали судової справи передати до апарату апеляційного суду, для виконання положень ст.35 КПК України.

Керуючись ст.ст. 75, 76, 80, 401 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Задовольнити заявлений самовідвід судді ОСОБА_1 від участі в розгляді подання Приморського районного суду м. Одеси про передачу до іншого суду скарги ГО «За право жити» та заявників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Малиновської окружної прокуратури м. Одеси, яка полягала у невнесенні до ЄРДР в порядку ст.214 КПК України відомостей про вчинення кримінальних правопорушень за заявою від 27.06.2023 року.

Матеріали судового провадження №11-п/813/27/25 передати до апарату Одеського апеляційного суду для визначення іншого складу суду в порядку, передбаченому ст.35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2