ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 581/336/20 Номер провадження 11-кп/814/2036/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000042, за апеляційною скаргою потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на ухвалу Недригайлівського районного суду Сумської області від 02 вересня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою суду задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10 та звільнено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Байрак, Липоводолинського району Сумської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, офіційно працевлаштованого в Головному управлінні пенсійного фонду України в Сумській області, раніше не судимого,

від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000042 від 07.04.2019 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Приймаючи вказане рішення, суд послався на те, що відповідно до ст. 12 КК України у редакції станом на 07.04.2019 (час вчинення кримінального правопорушення), кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, відносилось до злочину невеликої тяжкості, а згідно чинної редакції ст. 12 КК України - відноситься до кримінального проступку.

Крім того суд вказав, що оскільки з 07.04.2019 минуло більше двох років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності в розумінні ст. 49 КК України, не зупинявся і не переривався, а тому суд зобов`язаний звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 просять скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою визнати винним ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України.

На обґрунтування апеляційних вимог посилаються на те, що через недодержання розумних строків розгляду справи, шостий рік кримінальне провадження розглядається судом.

Вказують, що місцевий суд не надав оцінку та не досліджував клопотання про встановлення походження фотографії, на якій зазначено: « Липова Долина , 5 апреля, 19.39», шрифт якої не відповідає шрифту на інших фотографіях, а також, що вказана фотографія не має відмітки про дату, коли фото зроблене, хоча на інших фото час зйомки стоїть в правому нижньому кутку, а на фотокарточках роздрукованих в більшому форматі час зйомки фото уже стоїть справа внизу, що свідчить про підробку фотографії.

Зазначають, що місцевий суд не надав оцінку розбіжностям в показання свідка ОСОБА_12 , яка спочатку свідчила, що сиділа в погребі і чула лайку у дворі, а через 5 років пояснювала, що була особисто присутня під час подій, які відбувались 05.04.2019.

Вказують, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку за ч. 1 ст. 125 КК України доведена не тільки показаннями потерпілих, а висновками судово-медичних експертиз, протоколами проведення слідчого експерименту, висновками додаткових судово - медичних експертиз, які узгоджуються між собою, а невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 необхідно розцінювати як спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Наголошують, що оскільки клопотання від сторони обвинувачення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не надходило, підстав для прийняття судом рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності немає.

Позиції учасників судового провадження.

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з підстав у ній наведених. Прокурор ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 заперечили проти задоволення апеляційної скарги потерпілих, вказали на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства, допустив істотне порушення вимог кримінально процесуального закону, які перешкодили йому ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Частиною 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи (ч. 2 ст. 337 КПК).

Як встановлено з матеріалів справи, прокурор 30.04.2020 звернувся до суду із обвинувальним актом із викладенням наступних обставин:

Так 05.04.2019 близько 19 год. 15 хв. ОСОБА_7 перебував на 4 пров. Роменської, смт. Липова Долина, Роменського району Сумської області. По вказаній вулиці мимо гаражного кооперативу проходили ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканці смт. Липова Долина. В цей час між ОСОБА_7 та останніми виник конфлікт на побутовому підґрунті вже існуючих неприязних відносин. Під час конфлікту ОСОБА_7 ображав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 нецензурною лайкою. Останні не звертаючи уваги на крики ОСОБА_7 , не бажаючи вступати у конфлікт, попрямували до місця свого проживання.

В ході конфлікту, у ОСОБА_7 виник злочинний намір, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

З метою реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , ОСОБА_7 прийшов до подвір`я за місцем проживання останньої за адресою: АДРЕСА_2 . Діючи з прямими умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння - посягання на здоров`я іншої людини, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 наніс ОСОБА_8 кулаком правої руки, в якому був затиснутий невстановлений в ході досудового розслідування металевий предмет, один удар в ділянку лівого ока, внаслідок чого ОСОБА_8 впала на землю на правий бік. Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, не зупиняючись на вчиненому, в той час, коли ОСОБА_8 самостійно намагалася піднялася, ОСОБА_7 наніс їй ще один удар кулаком правої руки в область грудей. В результаті отриманого удару ОСОБА_8 знову впала на землю на правий бік.

Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, які зафіксовані у висновку СМЕ.

Так, висновком експерта № 285 від 02.10.2019 встановлено, що згідно оригіналу амбулаторної карти поліклініки Липоводолинської ЦРЛ ОСОБА_8 зверталася за допомогою до лікаря хірурга 06.04.2019, який виявив у неї припухлість і поперечне садно в ділянці зовнішнього кута з лівого ока, а також садно в проекції правого ліктьового суглобу. Тілесні ушкодження можуть відповідати терміну 05.04.2019, що підтверджується медичною документацією. Характер пошкоджень вказує на те, що вони могли утворитися від дії тупих предметів (предмета). Вказані тілесні ушкодження, згідно пункту 2.3.2 б, правил визначення тяжкості тілесних пошкоджень, затверджених наказом № 6 від 17.01.1995 МОЗ України «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Так, в період часу, коли ОСОБА_7 наносив вищевказані тілесні ушкодження ОСОБА_8 , в бійку втрутився ОСОБА_9 , який прохав ОСОБА_7 припинити свої протиправні дії, а саме наносити тілесні ушкодження ОСОБА_8 .

В цей час, у ОСОБА_7 виник злочинний намір, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний наміру, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , діючи з прямими умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння - посягання на здоров`я іншої людини, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , кулаком правої руки наніс один удар останньому в область правого плеча, після чого ОСОБА_9 який є особою похилого віку, не втримавшись на ногах та втративши рівновагу, впав на асфальтобетонне покриття на лівий бік. Після чого, продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , який є особою похилого віку, не враховуючи його вік, не зупиняючись на вчиненому, в той час, коли останній самостійно піднявся, ОСОБА_7 схопив його за одяг та ударив об стіну гаража спричинивши тілесні ушкодження.

Висновком експерта №286 від 02.10.2019 року встановлено, що згідно оригіналу амбулаторної карти поліклініки Л.Долинської ЦРЛ гр. ОСОБА_9 звертався за допомогою лікаря хірурга 06.04.2019 року, який виявив у нього по одному садну в проекціях правого ліктьового і правого колінного суглобів. Тілесні ушкодження можуть відповідати терміну 05.04.2019 року, що підтверджується медичною документацією. Характер пошкоджень вказує на те, що вони могли утворитися від дії тупих предметів (предмета). Вказані тілесні ушкодження, згідно пункту 2.3.2 б, правил визначення тяжкості тілесних пошкоджень, затверджених наказом №6 від 17.01.1995 МОЗ України «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Наносячи удари ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в різні частини тіла, ОСОБА_7 , усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння - посягання на здоров`я іншої людини, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у вигляді умисного заподіяння легких тілесних ушкоджень і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Таким чином, ОСОБА_7 обгрунтовано обвинувачується в тому, що своїми умисними діями 05.04.2019 о 19 год. 15 хв., за адресою: АДРЕСА_2 , заподіяв умисне легке тілесне ушкодження потерпілим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 КПК України з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа. Не допускається зміна обвинувачення прокурором з кримінального проступку на злочин будь-якої тяжкості під час судового розгляду.

Так, 28.06.2024 прокурор звернувся до суду із обвинувальним актом із зміненим обвинуваченням щодо ОСОБА_7 , з якого було виключено із обвинувачення спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 , чим прокурор фактично відмовився від підтримання обвинувачення за даним епізодом.

Положеннями ч. 3 ст. 338 КПК України передбачено, що якщо в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зменшення обсягу обвинувачення, головуючий зобов`язаний роз`яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 340 КПК України у разі відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення в суді головуючий роз`яснює потерпілому його право підтримувати обвинувачення в суді.

Якщо потерпілий висловив згоду на підтримання обвинувачення в суді, головуючий надає йому час, необхідний для підготовки до судового розгляду (ч. 3 ст. 340 КПК).

Потерпілий, який погодився підтримувати обвинувачення в суді, користується всіма правами сторони обвинувачення під час судового розгляду (ч. 4 ст. 340 КПК).

Із журналу судового засідання від 28.06.2024 вбачається, що головуючим у справі було роз`яснено потерпілому ОСОБА_9 його право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі. В той же час потерпілий ОСОБА_9 вказав про те, що він підтримує попереднє обвинувачення.

Однак, попри те, що потерпілий ОСОБА_9 продовжував підтримувати обвинувачення щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції своєю ухвалою від 02.09.2024 звільнив від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 на підставі ст. 49 КК України лише за епізодом заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , не проаналізувавши та не вказавши в ухвалі обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України щодо заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , чим істотно порушив права потерпілого підтримувати обвинувачення в суді у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Усупереч ч. 4 ст. 338 КПК України обвинуваченому також не було роз`яснено, що він буде захищатися в судовому засіданні від нового обвинувачення, не доведено до відома його обсяг.

Крім того, як слідує із звукозапису судового засідання суд з`ясував чи підтримує обвинувачений ОСОБА_7 клопотання свого захисника про закриття кримінального провадження, який хоч і підтримав його, проте суд першої інстанції не роз`яснив обвинуваченому суть обвинувачення за кожним з епізодів, підставу звільнення від кримінальної відповідальності, не роз`яснив наслідки такого звільнення й закриття кримінального провадження з цих підстав, а також не роз`яснив зміст поняття нереабілітуюча підстава закриття кримінального провадження та її правові наслідки, зокрема преюдиційність обставин для цивільно-правової відповідальності. Внаслідок чого допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Аналогічних висновків дійшов Касаційний кримінальний суд Верховного Суду, виклавши їх у постанові від 12.10.2022 (справа №753/24021/17, провадження №51-169км22), зазначивши про обов`язковість роз`яснення судом суті обвинувачення, підстави звільнення від кримінальної відповідальності, згоди обвинуваченого на закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, а також роз`яснення обвинуваченій особі наслідків такого звільнення.

За таких обставин, ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції. При новому розгляді суд має створити необхідні умови сторонам кримінального провадження для реалізації їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, після чого ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Недригайлівського районного суду Сумської області від 02 вересня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3