КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/562/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003610 від 11.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

за участю:

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 року задоволено клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003610 від 11.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Накладено арешт на майно, яке було вилучено в ході огляду місця події 12.11.2024 року за адресою: м. Київ, проспект Берестейський, 109, каб № 322, за участі ОСОБА_6 , а саме, на грошові кошти в сумі 49 270 (сорок дев`ять тисяч двісті сімдесят) доларів США, які поміщені до спецпакету № NPU 1115122.

Грошові кошти передано на зберігання до сейфу № 0439, який розміщено в Солом`янському відділенні АТ «Укргазбанк» та орендується ГУ НП в м. Києві, за адресою: м. Київ, вул. Єреванська, 1.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 року та відмовити у задоволенні клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 про арешт грошових коштів у кримінальному провадженні №0003610 від 11.11.2024 року за ч. 4 ст. 190 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тому підлягає скасуванню.

Вказує, що прокурор, обґрунтовуючи клопотання про арешт майна, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, всупереч вимогам ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Зазначає, що прокурором не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні можливе використання у якості речових доказів вказаних грошових коштів.

На думку представника власника майна, у кримінальному провадженні не міститься достатнього обґрунтування того, якому чи яким з критеріїв ч. 1 ст. 98 КПК України відповідають вилучені у ОСОБА_6 готівкові кошти, адже об`єктом злочинного посягання невстановлених осіб була цифрова криптовалюта - USDT (віртуальний актив), якою і заволоділи невстановлені особи. А не готівкові кошти у іноземній валюті - долар США, які були вилучені у законного власника.

Апелянт стверджує, що грошові кошти, які були вилучені у ОСОБА_6 , є майном, яке було отримано ним без порушення норм чинного законодавства. В обмін на 49 270 (сорок дев`ять тисяч двісті сімдесят) доларів США, ОСОБА_6 здійснив перерахування віртуального активу, а саме - 48 038 USDT.

Також апелянт зазначає, що прокурором не було враховано всіх обставин, які були встановлені слідчим на момент звернення прокурора до слідчого судді із клопотанням про арешт грошових коштів. В тому числі результати виконання доручення оперативному підрозділу Департаменту кіберполіції Національної поліції України, висновку аналітичного дослідження за результатами виконання такого доручення а також показань всіх свідків.

Крім цього апелянт зазначає, що готівкові кошти у іноземній валюті не відповідають ознакам речових доказів, які визначені ст. 98 КПК України, відтак, належні ОСОБА_6 грошові кошти не підлягають арешту у кримінальному провадженні №0003610 від 11.11.2024 року і повинні бути повернуті особі, у якої вони були вилучені.

Посилаючись у своєму клопотанні на те, що грошові кошти є речовим доказом та відповідають критеріям майна, на яке може бути накладено арешт, визначеним ст. 170 КПК України, прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

В той же час, прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_6 , передбачених ст. 170 КПК України, оскільки ним не надано доказів, що майно, на яке він просив накласти арешт, є предметом протиправної діяльності, об`єктом та знаряддям злочину та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, чи може підлягати спеціальній конфіскації.

Представник власника майна вважає, що постанова слідчого про визнання грошових коштів речовим доказом у кримінальному провадженні є формальною і не є джерелом доказів у кримінальному провадженні.

Також зазначає, що відсутність у прокурора достовірної інформації про дійсний правовий статус вилучених грошових коштів та законності їх походження у ОСОБА_6 , пояснюється тим, що орган досудового розслідування не вжив всіх достатніх та належних заходів для повного встановлення обставин справи, що не може мати своїм наслідком обмеження прав та законних інтересів власника майна.

Більш того, прокурор ОСОБА_8 не з`явився для участі в судовому засіданні під час судового розгляду поданого ним же клопотання про арешт майна.

За таких умов, на думку апелянта, слідчий суддя був позбавлений можливості пересвідчитись у наявності доведеної належними доказами необхідності для накладення арешту на готівкові кошти. Натомість, доводи та обґрунтування клопотання прокурора були у повній мірі перенесені слідчим суддею до оскаржуваної ухвали слідчого судді.

При цьому, задоволення клопотання про накладення арешту може призвести до суттєвого порушення конституційних прав та інтересів його законного власника, що є неприпустимим.

Як вважає апелянт, ні прокурор у клопотанні, ні слідчий суддя в ухвалі, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності на грошові кошти завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власника. Вказане є прямим порушенням вимог ст. ст. 171, 173 КПК України.

В судове засідання прокурор та власник майна не з`явились, про дату, час та місце судового засідання їх повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора та власника майна, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, у провадженні слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, знаходиться кримінальне провадження № 0003610, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 11.11.2024 року в інтересах своєї знайомої ОСОБА_10 за адресою: м. Київ, вул. Ірпінська, 76 мав намір переслати останній грошові кошти в сумі 49 270 доларів США, при цьому, перевівши вказані кошти у криптовалюту. З цією метою ОСОБА_9 передав вказану суму грошових коштів працівникам обміну валют, однак ОСОБА_10 вказані кошти не отримала.

В той момент вказані обставини вказували на шахрайство шляхом введення в оману, у зв`язку із чим ОСОБА_10 звернулась до працівників поліції із відповідною заявою.

В подальшому, в період часу із 00 год. 51 хв. по 02 год. 40 хв., 12.11.2024 року, у ОСОБА_6 за адресою: м. Київ, проспект Берестейський, 109, каб № 322, було виявлено та в подальшому вилучено 49 270 (сорок дев`ять тисяч двісті сімдесят) доларів США, які поміщені до спецпакету № NPU 1115122.

12.11.2024 року старшим слідчим Святошинського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_12 винесено постанову про визнання грошових коштів в сумі 49 270 доларів США речовими доказами та передачу їх на зберігання.

12.11.2024 року прокурор Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003610 від 11.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 11.11.2024 року невстановлена особа, перебуваючи за адресою м. Київ, вул. Ірпінська, 76, під приводом обміну коштів на віртуальні активи, незаконно заволоділа коштами потерпілої.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_9 надав показання, що 11.11.2024 року приблизно о 16 годині 00 хвилин через мобільний додаток «Ватсап» до нього звернулась його знайома гр. ОСОБА_10 , яка користується абонентським номером мобільного оператора, НОМЕР_1 , яка на даний час перебуває за кордоном, а саме, на території Великої Британії із проханням забрати у її знайомої на ім`я ОСОБА_13 , з якою ОСОБА_10 організувала зустріч за адресою: м. Київ, вул. Генерала Алмазова, (перед входом в підземний перехід до метро) грошові кошти у розмірі 49 270 (сорок дев`ять тисяч двісті сімдесят) доларів США та привезти за адресою: м. Київ, вул. Ірпінська, буд. 76 та передати по заявці на переказ за кодом 1007-28 для подальшого обміну на криптовалюту, а саме на 48 038 (сорок вісім тисяч тридцять вісім) USDT в мережі TRC 20, на що він погодився.

Приїхавши за вище вказаною адресою, він зустрівся з ОСОБА_13 , яка передала грошові кошти у розмірі 49 270 (сорок дев`ять тисяч двісті сімдесят) доларів США та подальшому він поїхав за адресою: АДРЕСА_1 . Приїхавши за адресою: АДРЕСА_1 , де знаходилось приміщення обміну валют, підійшовши до обміну валют на вході його очікував раніше незнайомий чоловік, який запитав номер заявки та він назвав номер, який надала ОСОБА_10 , а саме: 1007-28, в подальшому зайшовши всередину приміщення обміну валют, він передав грошові кошти у розмірі 49 270 (сорок дев`ять тисяч двісті сімдесят) доларів США касиру для їх перерахунку та перевірки на справжність. Перевіривши грошові кошти, йому повідомили, що відправлять на електронний гаманець ОСОБА_10 для тесту 100 (сто) USDT в мережі TRC 20. Відправивши грошові кошти, ОСОБА_10 повідомила, що вона їх отримала. В подальшому було здійснено переказ основної суми у розмірі 47 938 USDT в мережі TRC 20 на електронний гаманець ОСОБА_10 , але остання повідомила, що вона їх не отримала. В той момент вказані обставини вказували на шахрайство шляхом введення в оману, у зв`язку із чим останній звернувся до працівників поліції із відповідною заявою.

В подальшому, в період часу із 00 год. 51 хв. по 02 год. 40 хв. 12.11.2024 року, у ОСОБА_6 за адресою: м. Київ, проспект Берестейський, 109, каб № 322, було виявлено та в подальшому вилучено 49 270 (сорок дев`ять тисяч двісті сімдесят) доларів США, які поміщені до спецпакету № NPU 1115122.

Досудовим розслідуванням встановлено, що вилучене 12.11.2024 року в ході ОМП майно неможливо отримати і використати, як речові докази у кримінальному № 0003610 від 11.11.2024 року в інший спосіб.

Прокурор зазначив, що з метою забезпечення збереження вищевказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, вилучене майно 12.11.2024 року визнано речовим доказом та підлягає арешту.

Беручи до уваги вищевикладене та з метою швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, з метою збереження речових доказів, в органу досудового розслідування під процесуальним керівництвом Святошинської окружної прокуратури м. Києва виникла необхідність в накладенні арешту на вказане вилучене під час огляду майно, у зв`язку із чим прокурор і звернувся із відповідним клопотанням до суду.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 року задоволено клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003610 від 11.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Накладено арешт на майно, яке було вилучено в ході огляду місця події 12.11.2024 року за адресою: м. Київ, проспект Берестейський, 109, каб № 322, за участі ОСОБА_6 , а саме на грошові кошти в сумі 49 270 (сорок дев`ять тисяч двісті сімдесят) доларів США, які поміщені до спецпакету № NPU 1115122.

Грошові кошти передано на зберігання до сейфу № 0439, який розміщено в Солом`янському відділенні АТ «Укргазбанк» та орендується ГУ НП в м. Києві, за адресою: м. Київ, вул. Єреванська, 1.

Задовольняючи дане клопотання, подане в межах кримінального провадження № 0003610 від 11.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст.ст. 170-173 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, оскільки майно на яке прокурор просив накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, є речовим доказом, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

На переконання колегії суддів, задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вилучене майно, оскільки вказане майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України та визнане речовими доказами у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 12.10.2024 року.

При постановленні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, зокрема, збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучені грошові кошти.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам представника, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, зокрема з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Беззаперечних доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом.

Посилання апелянта на те, що суд, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, не дослідив та не взяв до уваги ту обставину, що арештоване майно не має жодного відношення до кримінального провадження, в рамках якого накладався арешт, колегія суддів не бере до уваги, позаяк ці доводи обґрунтованості висновків слідчого судді про задоволення клопотання прокурора про арешт майна не спростовують, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Прокурором при розгляді клопотання було доведено, що вилучене під час огляду місця події майно (грошові кошти) відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, та є речовим доказом, оскільки може містити інформацію щодо обставин, які встановлюються у даному кримінальному провадженні, може бути предметом, здобутим злочинним шляхом, відтак, висновок слідчого судді про накладення арешту на дані грошові кошти відповідає вимогам кримінального процесуального закону та прав власника майна не порушує.

Не спростовують висновків слідчого судді і доводи апеляційної скарги про неспівмірність обмеження прав власника майна ОСОБА_6 завданням кримінального провадження, оскільки на переконання колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно дійшов обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження з огляду на встановлені обставини даного кримінального провадження, зважаючи на те, що на час прийняття рішення вони вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту на вищезазначене майно.

Що стосується доводів апелянта про те, що грошові кошти, які були вилучені у ОСОБА_6 , є майном, яке було отримано ним без порушення норм чинного законодавства та не мають жодного відношення до обставин кримінального провадження, так як в обмін на 49 270 доларів США ОСОБА_6 здійснив перерахування віртуального активу, а саме - 48 038 USDT, колегія суддів оцінює критично, оскільки дані обставини можуть бути підтверджені лише шляхом проведення перевірки під час досудового розслідування для спростування або підтвердження даних доводів.

Досудове розслідування на даний час ще триває і ці обставини також підлягають перевірці при його проведенні, тому в такому випадку, вбачається за можливе застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Посилання апелянта на те, що стороною обвинувачення не доведено існування зв`язку між вилученими грошовими коштами та подією кримінального правопорушення є безпідставними.

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, за якими здійснюється досудове розслідування, містить сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку про те, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки вказане майно є матеріальним об`єктом, яке могло зберегти на собі сліди або містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та мають значення для кримінального провадження, а також могло бути здобуте злочинним шляхом, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту, як речового доказу, з метою збереження.

При цьому, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, при вирішенні питання щодо арешту майна, з підстав визначених ст. 170 КПК України, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Слід зауважити і на тому, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, у тому числі усіх причетних до вказаного кримінального правопорушення осіб та джерела походження вилучених грошових коштів, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Отже, всупереч доводам апелянта, сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Посилання апелянта на те, що прокурор ОСОБА_8 не з`явився для участі в судовому засіданні під час судового розгляду поданого ним клопотання про арешт майна не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, оскільки ця обставина не вплинула на правильність висновків слідчого судді.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 21 листопада 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4