ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/869/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.309 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеокоференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою в.о. керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2024 року відносно ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.12.2024 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Свердловськ Луганської області, громадянина України, українця, із середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_9 від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 та п. 2 ч.3 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти йому про зміну свого місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку, тобто з 17.12.2024 року.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 2 387 гривень 70 копійок витрат за проведення Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром судової експертизи № СЕ-19/121-24/33791-НЗПРАП від 18.11.2024 року.

Вирішено долю речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

Цим вироком встановлено, що У ОСОБА_9 виник кримінальний протиправний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу- канабісу, для власного вживання, без мети збуту.

Реалізуючи свій намір, 06 листопада 2024 року близько 10:00 год., ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи з умислом, направленим на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, з метою подальшого особистого вживання, без мети збуту, усвідомлюючи суспільно-небезпечний протиправний характер своїх дій, перебуваючи на відкритій ділянці місцевості, яка розташована поблизу залізничної станції біля вулиці Привокзальної в місті Куп?янську Харківської області, зірвав, тим самим придбав, верхівку 1 (одного) куща дикорослої рослини коноплі, яку поклав до полімерного пакету та почав зберігати при собі з метою особистого вживання, без мети збуту.

Продовжуючи реалізацію свого кримінального протиправного умислу, направленого на незаконне зберігання наркотичного засобу, без мети збуту, з метою особистого вживання, ОСОБА_9 , маючи при собі полімерний пакет, всередині якого знаходився наркотичний засіб, обіг якого обмежено - канабіс, 06.11.2024 р. пішим ходом направився до свого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Протиправна діяльність ОСОБА_9 , була зупинена працівниками поліції, які 06.11.2024 року в період часу з 11:45 год. по 11:51 год. на ділянці місцевості, розташованої поблизу будинку №7 по вул.Гоголя у м.Куп`янську Харківської області, виявили та вилучили у ОСОБА_10 речовину рослинного походження, утворену верхівками, сіро-зеленого кольору, яка згідно висновку експерта №СЕ-19/121-24/33791-НЗПРАП від 18.11.2024 р. за експертною спеціальністю 8.6 «Дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № 6603 від 20.08.2024», є канабісом, який віднесено до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено. Маса канабісу в перерахунку на суху речовину, склала: 34,7249 г.

Отже, ОСОБА_9 всупереч Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» та Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», незаконно придбав та зберігав без мети збуту наркотичний засіб, згідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, обіг якого обмежений канабіс.

Тобто, ОСОБА_9 , своїми умисними діями, які виразилися в незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України.

Не погодившись з рішенням районного суду в.о. керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.12.2024 року щодо ОСОБА_9 - змінити, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що виразилось у застосуванні закону, який не підлягає застосуванню, а саме у застосуванні покарання у виді громадських робіт.

Просить вважати ОСОБА_9 засудженим за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді 1 року пробаційного нагляду та відповідно до ст. 59-1 КК України, покласти на обвинуваченого наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Обґрунтовуючи свою вимогу прокурор посилається на те, що на час ухвалення оскаржуваного вироку ОСОБА_9 досяг пенсійного віку, а тому, в порушення вимог ч.3 ст.61 КК України, судом першої інстанції помилково призначено обвинуваченому покарання у виді обмеження волі.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_9 не з`явився, але апеляційним судом здійснювалися процесуальні заходи щодо виклику обвинуваченого в судове засідання шляхом направлення засобами поштового зв`язку судової повістки на адресу його місця мешкання, що міститься в матеріалах судового провадження. Разом з цим, зазначена судова повістка повернулася до апеляційного суду у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Крім того, до початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 повідомила суду, що її підзахисному відомо про місце, дату та час апеляційного розгляду, у звязку з чим вважала за можливе провадити судовий розгляд.

Колегія суддів також враховує, що в апеляційній скарзі прокурора не ставиться питання щодо погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_9 .

За таких обставин, з урахуванням думки учасників судового провадження, апеляційний суд визнав за можливе, на підставі ч.4 ст.401, ч.4 ст. 405 КК України, провадити апеляційний розгляд цього кримінального провадження за відсутності обвинуваченого ОСОБА_9 , який був повідомлений про місце, дату та час апеляційного розгляду, але в судове засідання не з`явився і будь-яких клопотань про відкладення судового розгляду до суду не подавав.

Вислухавши доповідь судді, доводи прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу в.о. керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 , зазначивши про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді пробаційного нагляду із накладенням обов`язків, які зазначені в апеляційній скарзі, але без необхідності повідомлення ОСОБА_9 уповноваженого органу з питань пробації про зміну свого місця роботи або навчання, пояснення захисника, яка підтримала думку прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація дій останнього за ч.1 ст.309 КК України в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані належним чином.

Як убачається з наданих матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 було розглянуто у спрощеному порядку, без проведення судового розгляду і виклику учасників кримінального провадження у відповідності до вимог статей 381-382 КПК України, оскільки до обвинувального акту долучена письмова заява обвинуваченого за його згодою у присутності захисника, відповідно до якої він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, згоден на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі.

Разом з тим, в апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого у скоєнні ним кримінального правопорушення, не оскаржуючи фактичних обставин, місця, часу, способу їх вчинення та інших обставин, вважає, що вирок суду у цьому провадженні підлягає зміні в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Дослідивши вказані апеляційні доводи прокурора, колегія суддів вважає їх такими, що ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ч.3 ст. 61 КК України, покарання у виді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування виключно законами про пенсійне забезпечення визначається, зокрема, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Частиною 1 статті 26 Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років. Аналогічні положення містить ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку призначив покарання ОСОБА_9 у виді обмеження волі, не врахувавши його вік.

Зокрема, в матеріалах справи міститься відомості про те, що обвинувачений є особою 10.10.1964 року народження, а відтак станом на час ухвалення судом першої інстанції вироку 17.12.2024 року останньому виповнилось 60 років, тобто він досяг пенсійного віку, а тому кримінальне покарання у виді обмеження волі не може бути до нього застосоване.

Отже, суд першої інстанції, всупереч вимогам кримінального закону, призначив обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі, яке відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України до нього не може бути застосоване, внаслідок чого суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

За таких обставин, суд першої інстанції необґрунтовано призначив ОСОБА_9 покарання у виді обмеження волі, тим самим застосував кримінальний закон, який не підлягає застосуванню.

При цьому, санкцією ч.1 ст.309 КК України передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або пробаційний нагляд на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк.

Суд апеляційної інстанції, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_9 покарання, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, з врахуванням ступеня тяжкості даного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, відомостей про особу обвинуваченого, який є громадянином України, українець, не військовозобов`язаний, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, раніше не судимий, не є інвалідом, офіційно не працевлаштований, має зареєстроване місце проживання.

Крім того, колегія суддів враховує наявність обставини, що пом`якшує покарання, у виді щирого каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З огляду на викладене, з урахуванням усталеної практики Європейського суду, передбачених законом критеріїв при призначенні покарання, виходячи з мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, а також з урахуванням апеляційних прокурора, колегія суддів дійшла висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 за ч.1 ст.309 КК України у виді пробаційного нагляду в мінімальному його розмірі, що передбачений санкцією цього Закону, із покладенням, відповідно до ст. 59-1 КК України, певних обов`язків.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення в подальшому нових кримінальних правопорушень.

Разом з цим, оскільки прокурор в своїй апеляційній скарзі просить змінити оскаржуваний вирок, поклавши на ОСОБА_9 обов`язок повідомляти ним уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця роботи або навчання, який на нього цим вироком не покладався, що, на переконання колегії суддів, буде погіршенням становища обвинуваченого, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Крім того, в резолютивній частині своєї апеляційної скарги прокурор просить змінити оскаржуваний вирок у зв`язку із застосуванням закону, який не підлягає застосуванню, а саме із застосуванням покарання у виді громадських робіт. При цьому, такий вид покарання не призначався ОСОБА_9 за оскаржуваним вироком. Також прокурор просить вважати обвинуваченого засудженим за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду, а не призначити останньому цей вид покарання чи пом`якшити призначене покарання. Зазначені недоліки апеляційної вимоги прокурора також обумовлює частково задоволення апеляційної скарги прокурора.

За таких обставин, враховуючи допущене судом першої інстанції неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання та часткового задоволення апеляційнох скарги прокурора.

При цьому, колегією суддів не встановлено підстав, які б свідчили про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та підстав для скасування оскаржуваного вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу в.о. керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2024 року відносно ОСОБА_9 змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст. 309 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

Відповідно до п.п.1, 2, 3 ч.2 ст. 59-1 КК України, покласти на ОСОБА_9 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_9 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді :