Справа № 761/1723/25
Провадження № 1-кс/761/1926/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 року слідча суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні за № 0000612 від 11.11.2024

ВСТАНОВИЛА

До слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні за № 0000612 від 11.11.2024.

Клопотання мотивоване тим, що Головним управлінням Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000612 від 11.11.2024 за ч. 4 ст. 190 КК України.

За обставин викладених у клопотанні, 09.01.2025 в період часу з 08:27 по 14:03 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва № 761/46575/24 1-кс/761/30766/2024 старшим слідчим слідчого управління ГУНП в Київській області ОСОБА_4 було проведено обшук в виробничому будинку з господарськими спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна належить ТОВ «ВЕРСТЕНД», в ході якого виявлено та вилучено: речі та документи, згідно переліку вказаному в клопотанні.

09.01.2025 вилучене під час обшуку майно визнано речовим доказом в даному кримінальному провадженні.

Як зазначає прокурор у клопотанні, відповідно вилучені під час обшуку споруди модульних ( конструкцій) будинки, загальною кількістю 6 штук з ідентифікуючими написами «Рів`єра модуль 1», «Рів`єра модуль 2 об`єднаний з , «Рів`єра модуль 3», «Рів`єра модуль 4+5», «Рів`єра модуль 6», «Рів`єра модуль 7» та модульний будинок без ідентифікуючих позначок, які залишені в ангарному приміщенні на території виробництва за адресою: АДРЕСА_1 та 2 ключі від ангарного приміщення та кабінету з биркою «Модуль груп» передані під відповідальне зберігання представнику компанії орендаря ТОВ «Альтера Груп» ОСОБА_5 .

Орган досудового розслідування вважає, що в чорнових записах на 71арк, блокноті на пружині зеленого кольору збереглись дані за 2022 - 2024 року щодо розробки проектної документації та виробництва з власних матеріалів модульного будинку торгової марки «MODULEHOUSE» потерпілого ОСОБА_6 .

В свою чергу модульні конструкції ( будинки) загальною кількістю 6 штук майнові права на які належать потерпілому ОСОБА_6 - предмет вчинення кримінального правопорушення.

У клопотанні прокурор зазначає, що з метою збереження речових доказів, а також забезпечення подальшої конфіскації майна як виду покарання, просить накласти арешт на 2 ключі від ангарного приміщення та кабінету з биркою «Модуль груп»; чорнові записи на 71 аркуші, які належать ТОВ «МОДУЛЕХАУС» ; блокнот на пружині зеленого кольору з чорновими записами ТОВ «МОДУЛЕХАУС» та заборонити третім особам відчужувати, розпоряджатись та користуватись вказаним майном.

У судове засідання прокурор не з`явився будучи належним чином повідомлений, в той же час до суду від прокурора ОСОБА_7 надійшла заява, у якій останній просив клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000612 розглядати без його участі, зазначив, що клопотання підтримує в повному обсязі.

Володілець майна в судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомлений.

Слідча суддя, дослідивши клопотання та матеріали додані до нього, документи, що надійшли на адресу суду, дійшла висновку про таке.

З матеріалів клопотання вбачається, що Головним управлінням Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000612 від 11.11.2024 за ч. 4 ст. 190 КК України.

09.01.2025, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва, справа №761/46575/24 в межах даного кримінального провадження проведено обшук в виробничому будинку з господарськими спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, в ході якого виявлено та вилучено речі та документи вказані в протоколі обшуку.

У клопотанні прокурор просить накласти арешт на 2 ключі від ангарного приміщення та кабінету з биркою «Модуль груп»; чорнові записи на 71 аркуші, які належать ТОВ «МОДУЛЕХАУС» ; блокнот на пружині зеленого кольору з чорновими записами ТОВ «МОДУЛЕХАУС» , які 09.01.2025 постановою старшого слідчого СУ Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_4 , визнано речовим доказом.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч.3 ст.132 КПК України застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Аналіз матеріалів клопотання дозволяє стверджувати про належний рівень обґрунтованості тверджень прокурора про те, що має місце вчинення кримінального правопорушення необхідного ступеня тяжкості.

Прокурор заявляє метою арешту майна є збереження речових доказів, а також забезпечення подальшої конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч.3ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст.170-174 КПК України, та згідно ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч.1 ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні прокурора, який звернувся з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

За ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Разом з тим вважаю, що сама по собі постанова слідчого про визнання речових доказів від 09.01.2025 носить суто формальний характер, оскільки в самій постанові не надана оцінка майну, яке вилучено в виробничому будинку з господарськими спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, положенням статті 98 КПК України.

В той же час прокурором не надано підтвердження про відповідність майна вилученого в ході проведення обшуку 09.01.2025 року, тому, що воно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення (2 ключі від ангарного приміщення та кабінету з биркою «Модуль груп»; блокнот на пружині зеленого кольору з чорновими записами ТОВ «МОДУЛЕХАУС» , чорнові записи на 71 аркуші, які належать ТОВ «МОДУЛЕХАУС» ;) зберегло на собі його сліди або може містити інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не надано протколу огляду вилученихчорнових записів.

Прокурором у клопотанні не доведено необхідність накладення арешту на майно, з метою збереження речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Окрім цього, прокурором не надано оцінку розумністі і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки накладення арешту на майно для його власника.

Разом з тим, при вирішенні клопотання прокурора про арешт майна з підстав, визначених п.3 ч.2 ст. 170 КПК України, слідча суддя вважає, що в цій частині клопотання також задоволенню не підлягає, з огляду на його необґрунтованість.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Так, згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд із національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 рік) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 рік), учасником яких є й Україна.

Статтею 1 Протоколу № 1 (1952 рік) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи постановлення судом незаконного рішення, тоді як ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

При цьому, у своїх висновках ЄСПЛ неодноразово наголошував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу № 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Враховуючи наведене, слідча суддя не вбачає законних підстав для задоволення клопотання про арешт майна.

Керуючись ст. ст.98,170,171,172,309,395 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні за № 0000612 від 11.11.2024.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Відповідно до ч.3 ст. 169 КПК України, слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Слідча суддя ОСОБА_1