Справа № 242/602/21
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Дніпрі кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кутейникове, Амвросіївського району, Донецької області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, неодруженого, не має місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-29.06.2016 Добропільським міськрайонним судом Донецької області за ч.1 ст.263, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України в силу ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 6 років позбавлення волі, 13.08.2020 звільнений умовно-достроково на невідбутий строку 1 рік 9 місяців;

-12.01.2022 Селидівським міським судом Донецької області за ч.2 ст.18, ч.3 ст.185, ст.395 КК України в силу ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, в даний час відбуває покарання за вказаним вироком,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:

31 грудня 2020 року близько 07 годин 00 хвилин, більш точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_4 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, прийшов на АДРЕСА_2 та, діючи умисно, з метою незаконного проникнення до житла а саме домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_5 , без відповідного дозволу, пройшов через незамкнені двері на територію домоволодіння, де за допомогою металевого прута, який взяв у сараї вказаного домоволодіння, шляхом віджиму вхідних дверей незаконно проник до вказаного житлового будинку, власником якого є ОСОБА_5 , де перебував без дозволу власника.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив незаконне проникнення до житла потерпілого ОСОБА_5 .

Крім цього, 09 січня 2021 року близько 19 годин 00 хвилин, більш точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_4 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, прийшов на АДРЕСА_2 та діючі умисно, з метою незаконного проникнення до житла, а саме домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_6 , без відповідного дозволу, пройшов через незамкнені двері на територію домоволодіння, де за допомогою металевого прута шляхом віджиму вхідних дверей незаконно проник до приміщення літньої кухні, де перебував без дозволу власника.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив незаконне проникнення до іншого володіння потерпілого ОСОБА_7 .О

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 31 грудня 2020 року близько 07 годин 00 хвилин, більш точного часу слідством не встановлено, будучі особою раніше судимою за корисливий злочин, судимість за який у встановленому законом порядку не знята і не погашена, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, керуючись раптово виниклим наміром на викрадення чужого майном, прийшов на АДРЕСА_2 та об`єктом своїх злочинних намірів вибрав домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_5 . Реалізуючи свої злочинні дії, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає ОСОБА_4 , пройшов через незамкнені двері на територію домоволодіння, де за допомогою металевого прута, який взяв у сараї вказаного домоволодіння, шляхом віджиму вхідних дверей проник до житлового будинку, звідки, діючи проти волі власника майна, навмисно, таємно, повторно, викрав велосипед, торгівельної марки «Україна», чорного кольору, ринкова вартість якого становить 990,00 грн., згідно висновку експерта товарознавчої експертизи № 151/21 від 18.01.2021 року. Після чого ОСОБА_4 , з викраденим майном місце скоєння злочину залишив та розпорядився викраденим на власний розсуд, спричинивши своїми діями матеріальну шкоду ОСОБА_5 на загальну суму 990,00 грн.

Вказані умисні дії ОСОБА_4 органи досудового розслідування кваліфікували за ч.3 ст.185 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

Крім цього, органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому 09 січня 2021 року близько 19 годин 00 хвилин, більш точного часу слідством не встановлено, ОСОБА_4 , будучі особою раніше судимою за корисливий злочин, судимість за який у встановленому законом порядку не знята і не погашена, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, керуючись раптово виниклим наміром на викрадення чужим майном, прийшов на АДРЕСА_2 та об`єктом своїх злочинних намірів вибрав домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_6 . Реалізуючи свої злочинні дії, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає ОСОБА_4 , пройшов через незамкнені двері на територію домоволодіння, де за допомогою металевого прута шляхом віджиму вхідних дверей проник до приміщення літньої кухні, звідки, діючи проти волі власника майна, навмисно, таємно, повторно, викрав телевізор, торгівельної марки «Toshiba», моделі 2140RS, темно-сірого кольору, ринкова вартість якого становить 450,00 грн., згідно висновку експерта товарознавчої експертизи № 38/21 від 12.01.2021 року. Після чого ОСОБА_4 , з викраденим майном місце скоєння злочину залишив та розпорядився викраденим на власний розсуд, спричинивши своїми діями матеріальну шкоду ОСОБА_6 на загальну суму 450,00 грн.

Вказані умисні дії ОСОБА_4 органи досудового розслідування кваліфікували за ч.3 ст.185 КК України за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, у вчиненому щиросердно розкаявся, підтвердив факти і обставини вчинення правопорушень, викладених в обвинувальному акті, не заперечував визнати недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин які ніким не оспорюються, пояснив, що 31 грудня 2020 року перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, пройшов через незамкнені двері на територію домоволодіння, яке належить ОСОБА_5 , та за допомогою металевого прута, який взяв у сараї вказаного домоволодіння, відтиснувши вхідні двері проник до будинку та викрав велосипед, торгівельної марки «Україна», після чого з викраденим покинув місце скоєння злочину та розпорядився ним на власний розсуд. Також пояснив, що 09 січня 2021, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проник через незамкнені двері на територію домоволодіння, та за допомогою металевого прута віджавши вхідні двері проник до приміщення літньої кухні, яка належить ОСОБА_6 , де побачив та викрав телевізор «Toshiba», з викраденим місце скоєння злочину залишив. В подальшому викрадене було вилучено та повернуто потерпілим.

Враховуючи те, що обвинувачений визнав свою вину в повному обсязі, а також те, що ним не оскаржуються фактичні обставини кримінального провадження, які зазначені в обвинувальному акті, обвинувачений вірно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів по кримінальному провадженню, у суду відсутні сумніви в добровільності та істинності позиції обвинуваченого, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд обмежив дослідження доказів по кримінальному провадженню, обмежившись допитом обвинуваченого, вивченням його особистості, та визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин які ніким не оскаржуються.

Як вбачається із обвинувального акту, та встановлено в судовому засіданні, кваліфікуючою ознакою вчинених кримінальних правопорушень за ч.3 ст. 185 КК України є повторність та проникнення до іншого приміщення, житла.

Згідно із абз.1, 2 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 6 листопада 2009 року № 10 сформульовано таке правило кваліфікації: крадіжка, грабіж або розбій, поєднані з незаконним проникненням до житла, іншого приміщення чи сховища, кваліфікуються відповідно за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України. Додатково за ст. 162 КК такі дії кваліфікувати не потрібно. Якщо незаконне проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища поєднане зі вчиненням крадіжки, кримінальну відповідальність за яку з огляду на вартість викраденого законом не передбачено, вчинене належить кваліфікувати за ст. 162 КК України.

09.08.2024 набрав чинності Закон України №3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», згідно з яким були внесені зміни до ст.51 КпАП України, якими посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Так, згідно нової редакції ст.51 КпАП України, відповідальність за ч.1 ст.51 КпАП України настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що складає 757 грн. Відповідальність за ч.2 ст.51 КпАП України настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає від 757 грн. до 3028 грн.

Таким чином, з 09.08.2024 таємне викрадення чужого майна (крадіжка) стає кримінально караним діянням, якщо вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у 2024 році становить 3028 грн.

Оскільки згідно обвинувального акту вартість викраденого майна за кожним епізодом на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що станом на 31.12.2020 та 09.01.2021 становило 2270 грн., до цього діяння має застосовуватися ст. 5 КК України щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі, та дії ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за відповідними частинами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Частиною 3 ст.337 КПК України встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч.1 ст.12 КК).

З огляду на зміст ч.1 ст.162 КК України, дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч.3 ст.185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище обвинуваченого.

Аналогічний висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21.

Об`єктивна сторона ст.162 КК України полягає, зокрема, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи, потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4 визнав фактичні обставини інкримінованих йому кримінального правопорушення і не заперечував факту незаконного проникнення в житло та інше приміщення, він усвідомлював, що житло та інше приміщення, до яких він проник, перебувають у користуванні інших осіб.

Оскільки вказані крадіжки є дрібними, тому не утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, однак ОСОБА_4 вчинив незаконне проникнення до житла та іншого володіння особи, тому, враховуючи положення ч.3 ст.337 КПК України, суд уважає за необхідне перекваліфікувати його дії з ч.3 ст.185 на ч.1 ст.162 КК України на ч. 1 ст.162 КК України.

Аналогічна позиція викладена в постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21.08.2024 року (справа №127/26638/23).

Відповідно до положень ч.2 ст.12 КК України в редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Санкцією ч.1 ст.162 КК України передбачено максимальне покарання у виді обмеженням волі на строк до трьох років.

Таким чином, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.162 КК України, є кримінальним проступком.

Як слідує з п.2) ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до ч.1,2,5 ст. 74 КК України з вільнення засудженого від покарання може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, початком перебігу строку давності є день, коли злочин було вчинений, тобто, згідно обвинувального акту це січень 2021 року.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості.

Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь - які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.

З огляду на наведене, на час судового розгляду даного кримінального провадження сплило більше 3-х років, тобто закінчився трирічний річний строк давності, передбачений п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Згідно з ч.2 ст.49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Судом встановлено, що у даному кримінальному провадженні перебіг строку давності не зупинявся та не переривався.

Суд враховує тяжкість кримінального про порушення, дані про особу ОСОБА_4 , який неодноразово судимий, а також враховуючи, що кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 , є кримінальним проступком, та з моменту його скоєння минуло більше трьох років, суд приходить до переконання, що його слід звільнити від покарання, призначеного за ч.1 ст. 162 КК України, виді обмеження волі.

Вирок Селидівського міського суду Донецької області від 12 січня 2022 року, яким ОСОБА_4 за засуджений з ч.2 ст.18, ч.3 ст.185, ст.395, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, слід виконувати самостійно.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні відсутній, він відбуває покарання за вироком Селидівського міського суду Донецької області від 12 січня 2022 року в місцях позбавлення волі.

Підстави для стягнення з ОСОБА_4 витрат на проведення судово-товарознавчих експертиз у розмірі 640 грн. 00 коп. відсутні, вказані витрати слід віднести на рахунок держави.

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, та призначити йому покарання у виді у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

Звільнити ОСОБА_4 від покарання за ч.1 ст.162 КК України відповідно до ч.5 ст. 74, п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирок Селидівського міського суду Донецької області від 12 січня 2022 року підлягає самостійному виконанню.

Процесуальні витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи у розмірі 640 грн. 00 коп. віднести на рахунок держави.

Речові докази: велосипед, торгівельної марки «Україна», чорного кольору, переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_5 ; телевізор, торгівельної марки «Toshiba», моделі 2140RS, темно-сірого кольору, переданий на зберігння потерплому ОСОБА_6 , вважати повернутими останнім.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим з дня отримання копії вироку, однак відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку звернувшись до суду із відповідною заявою.

Суддя ОСОБА_1