ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3228/23 Номер провадження 11-кп/814/1194/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 12 лютого 2025 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою суду у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000521 від 04.11.2022, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Межиріччя Сокальського району Львівської області українця, громадянина України, із вищою освітою, військовослужбовця за призовом під час мобілізації, призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , старшого стрільця військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні старший солдат, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , урядових нагород не має, приймав участь у бойових діях, раніше не судимого,

дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 12 квітня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Мотивуючи своє рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд врахував, що прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України відноситься до особливо тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі, тому останній, з метою уникнення такого покарання може переховуватись від суду. Також, перебуваючи на волі обвинувачений може незаконно впливати на свідків, а саме військовослужбовців з якими проходить військову службу з метою спонукання останніх до зміни раніше наданих пояснень або до відмови від їх надання. Крім того, обвинувачений перебуваючи на волі може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, шляхом уникнення від явок до суду та невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його постійного проживання, заборонивши йому цілодобово залишати житло та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, в тому числі обов`язок носити електронний засіб контролю.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що місцевий суд безпідставно оцінив наявність ризиків, не зважаючи на позитивні характеристики обвинуваченого, його сталі соціальні зв`язки, відсутність криміногенної історії.

Зазначає, що суду надано докази про те, що обвинувачений має сім`ю, дружину, дітей, батьків похилого віку (міцні соціальні зв`язки), а тому його цілодобовий домашній арешт із надяганням електронного браслету та вилученням його закордонних паспортів (за наявності) може забезпечити мінімізацію будь-якого ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також вказує, що місцевий суд жодним чином не пояснив, яким чином місце проживання обвинуваченого на території України чи воєнний стан можуть впливати на питання можливості обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, у зв`язку з чим вважає, що судом порушено вимоги ч. 1 ст. 10 КПК України та принцип рівності перед законом та судом, оскільки продовжив у відношенні обвинуваченого найсуворіший запобіжний захід лише тому, що він проживає в іншій області Україні, а не в тій, де знаходиться суд.

Зазначає, що з плином часу продовження тримання обвинуваченого під вартою вимагає більш докладного обґрунтування, але суд не наводить жодних додаткових підстав з цього приводу.

Вказує, що фактично ОСОБА_7 тримається під вартою вже більше двох років лише тому, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Вважає, що всі без виключення ризики і побоювання, на які посилається сторона обвинувачення і про які зазначено в оскаржуваній ухвалі, можуть бути мінімізовані за рахунок більш м`якої міри запобіжного заходу - цілодобового домашнього арешту.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу сторони захисту із наведених у ній підстав та просили змінити запобіжний захід на більш м`який. Прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із наданих матеріалів, на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000521, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України.

Так ОСОБА_7 обвинувачується в умисному вбивстві з хуліганських мотивів ОСОБА_9 .

Під час розгляду даного кримінального провадження прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, яке ухвалою суду першої інстанції задоволено 12.02.2025.

Не погоджуючись з даним рішенням, адвокат ОСОБА_8 захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

У відповідності до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі, оцінив у сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання продовження строку тримання під вартою, як того вимагають приписи статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Так ОСОБА_7 , оскільки він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України відноситься до особливо тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі, з метою уникнення такого покарання може переховуватись від суду. Також, перебуваючи на волі обвинувачений може незаконно впливати на свідків, а саме військовослужбовців з якими проходить військову службу з метою спонукання останніх до зміни раніше наданих пояснень або до відмови від їх надання. Крім того, обвинувачений перебуваючи на волі може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, шляхом уникнення від явок до суду та невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Вказані ризики, з моменту обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до цього часу, не перестали існувати, оскільки на даний час триває судовий розгляд, який неможливо закінчити до спливу терміну запобіжного заходу.

За таких обставин, застосування більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема домашнього арешту, на якому наполягає сторона захисту, з огляду на серйозність висунутого обвинувачення та суспільний інтерес, який превалює над принципом поваги до свободи особистості, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не буде сприяти повному та об`єктивному встановленню істини у справі протягом розумного строку, а захисником не наведено в апеляційній скарзі доводів які б переконали у зворотному.

Також слід зазначити, що зважаючи на введення воєнного стану в Україні, зайнятість правоохоронних органів у діяльності з відсічі збройної агресії Російської Федерації, фактор настання існуючих ризиків в даних умовах, як то ухилення від суду обвинуваченим ОСОБА_7 , значно збільшується та може ускладнити подальший судовий розгляд, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання колегії суддів, не зможе перешкодити обвинуваченому вчинити спроби ухилитися від суду.

Судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою було зазначено, що обвинувачений хоча і має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, проте застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з перебуванням обвинуваченого в Тернопільській області під час дії воєнного стану, не забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків в суді та не зможе запобігти встановленим ризикам, з чим погоджується і колегії суддів, оскільки місце фактичного проживання обвинуваченого знаходиться на значному віддаленні від місця судового розгляду.

В той же час, наявність позитивних характеристик та міцних соціальних зв`язків ОСОБА_7 , істотно не впливає на ймовірність настання існуючих ризиків.

Судом було також вказано на відсутність відомостей, що за станом здоров`я обвинувачений ОСОБА_7 не може утримуватися під вартою.

Колегія суддів враховує доводи захисника про тривалий термін перебування обвинуваченого під вартою, однак вважає, що в даному випадку застосування найсуворішого запобіжного заходу є необхідним, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину з хуліганських мотивів із застосуванням вогнепальної зброї, що за своїм характером несе виключну суспільну небезпечність та тягне за собою покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, а тому є висока імовірність настання ризику переховування обвинуваченого від суду.

При цьому, достатність доказів для доведеності вини у інкримінованому діянні, підлягає встановленню під час судового розгляду в суді першої інстанції, та не є предметом розгляду при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу.

З огляду на це, апеляційний суд рекомендує суду першої інстанції вжити заходів з метою здійснення оперативного, об`єктивного розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 в розумні строки.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції є законним та належним чином вмотивованим, а тому апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 12 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4