Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з використанням підсистеми "Електронний суд" кримінальне провадження № 0002894 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , судимого:

1) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 07.05.2018

за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі,

на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання

з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

2) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 19.06.2018

за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України на підставі ч.4 ст.70 КК України

на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого

від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

3) вироком Оболонського районного суду м. Києва від 19.07.2019

за ч.2 ст.185 КК України на підставі ст.71 КК України

на 3 роки 4 місяці позбавлення волі;

4) вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 03.06.2020 за ч.2 ст.185 КК України на підставі ст.71 КК України

на 4 роки 2 місяці позбавлення волі;

5) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 15.07.2024

за ч.2 ст.190 КК України на 1 рік позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2024 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.263 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 15.07.2024 і за сукупністю вироків ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції змінити і пом`якшити призначене ОСОБА_7 остаточне покарання до позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через суворість. ОСОБА_7 як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду в суді першої інстанції визнав свою вину, сприяв розкриттю кримінального правопорушення і не оспорював фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті. Також суд у вироку вказав, що враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність інвалідності третьої групи і малолітньої дитини на утриманні, офіційне працевлаштування, проте, на думку захисника, не врахував загальні засади призначення покарання.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 вчинив незаконне поводження з бойовими припасами та вибуховими речовинами за наступних обставин.

ОСОБА_7 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин без передбаченого законом дозволу придбав реактивну протитанкову гранату (РПГ) АТ-4 (М136), яка є вибуховим пристроєм промислового виготовлення, відноситься до бойових припасів та придатна до використання.

22 липня 2024 року ОСОБА_7 в Інтернет мережі на сайті "Reibert" домовився з ОСОБА_8 про продаж останньому реактивної протитанкової гранати (РПГ) АТ-4 (М136). У подальшому ОСОБА_7 , реалізуючи умисел на збут вибухового пристрою та бойового припасу без передбаченого законом дозволу шляхом продажу за 40 000 гривень, надіслав ОСОБА_8 повідомлення з реквізитами банківської картки НОМЕР_1 для попередньої оплати за реактивну протитанкову гранату (РПГ) АТ-4 (М136).

Цього ж дня о 16 годині 56 хвилин ОСОБА_8 на виконання домовленості з ОСОБА_7 , перебуваючи у відділенні АТ "A-Банк" за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 120, здійснив переказ грошових коштів у сумі 20 000 гривень на банківську картку АТ "A-Банк", що належить ОСОБА_7 , як частину обумовленої раніше суми. Далі о 18 годині 25 хвилин після отримання переказу від ОСОБА_8 . ОСОБА_7 , зберігаючи гранату при собі, прибув до відділення № 44 ТОВ "Нової пошта"за адресою: м. Київ, вул. Мілютенка, 11-А, де оформив товарно-транспортну накладну № 7545 та відправив реактивну протитанкову гранату (РПГ) АТ-4 (М136), і тим самим збув вибуховий пристрій та бойовий припас без передбаченого законом дозволу.

Після цього ОСОБА_7 надіслав ОСОБА_8 повідомлення з інформацією про товарно-транспортну накладну, за якою 23 липня 2024 року о 13 годині 06 хвилин ОСОБА_8 сплатив через ТОВ "НоваПей" решту коштів у сумі 20 640 гривень як оплату при отриманні відправлення у ТОВ "Нова пошта" та отримав у відділенні № 99 ТОВ "Нова пошта" за адресою: м. Київ, вул. Салютна, 5-Б, реактивну протитанкову гранату (РПГ) АТ-4 (М136).

Крім того, ОСОБА_7 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин без передбаченого законом дозволу придбав реактивну протитанкову гранату (РПГ) АТ-4 (М136), яка є вибуховим пристроєм промислового виготовлення, відноситься до бойових припасів та придатна до використання.

12 серпня 2024 року ОСОБА_7 в Інтернет-мережі через застосунок "Telegram"домовився з ОСОБА_8 про продаж останньому реактивної протитанкової гранати (РПГ) АТ-4 (М136). У подальшому ОСОБА_7 , реалізуючи умисел на збут вибухового пристрою та бойового припасу без передбаченого законом дозволу шляхом продажу за 45 000 гривень, надіслав ОСОБА_8 повідомлення з реквізитами банківської картки НОМЕР_2 для попередньої оплати за реактивну протитанкову гранату (РПГ) АТ-4 (М136).

Цього ж дня о 09 годині 44 хвилини ОСОБА_8 на виконання домовленості з ОСОБА_7 , перебуваючи у відділенні AT "ПУМБ"за адресою: м. Київ, вул. Деревлянська, 8, здійснив переказ грошових коштів у сумі 29 999 гривень на банківську картку AT "ПУМБ", що належить ОСОБА_7 , як частину обумовленої раніше суми. Далі 13 серпня 2024 року об 11 годині 07 хвилин після отримання переказу від ОСОБА_8 . ОСОБА_7 , зберігаючи гранату при собі, прибув до відділення № 02166 AT "Укрпошта"за адресою: м. Київ, просп. Лісовий, 25, де оформив товарно-транспортну накладну та відправив реактивну протитанкову гранату (РПГ) АТ-4 (М136), і тим самим збув вибуховий пристрій та бойовий припас без передбаченого законом дозволу.

В подальшому 13 серпня 2024 року в період з 13 години 41 хвилини до 14 години 33 хвилин в ході обшуку приміщення відділення № 02166 АТ "Укрпошта" за вказаною раніше адресою у відправленні, сформованому згідно з накладною № 166, було виявлено та вилучено реактивну протитанкову гранату (РПГ) АТ-4 (М136).

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

Вказані раніше дії ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч.1 ст.263 КК України - як придбання, зберігання та збут вибухового пристрою та бойового припасу без передбаченого законом дозволу.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Всупереч доводам апеляційної скарги дотримав суд і вимог закону, через які реалізуються принципи законності, справедливості та індивідуалізації покарання.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, особу винного, який неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів проти власності, є інвалідом третьої групи, працює на посаді директора ТОВ "СФЕРА777", одружений, має на утриманні малолітню дитину, а також обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття і обставини, які його обтяжують, - вчинення злочину повторно та рецидив злочинів.

Дав суд належну оцінку підвищеній суспільній небезпечності вчинених ОСОБА_7 дій у зв`язку з високою вірогідністю настання тяжких наслідків для невизначеної кількості людей і тій обставині, що після ухвалення попереднього вироку обвинувачений вже через тиждень вчинив перший епізод незаконного поводження з вибуховим пристроєм та бойовим припасом.

А тому призначене судом покарання у виді позбавлення волі в межах, установлених у санкції відповідного закону України про кримінальну відповідальність, є справедливим і підстави для його пом`якшення до нижньої межі відсутні.

Вірно застосував суд і положення ст.71 КК України, оскільки ОСОБА_7 вчинив новий злочин до відбуття покарання, призначеного попереднім вироком.

Саме таке покарання, як його призначив суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, буде необхідним й достатнім для досягнення його мети, яка полягає не тільки в карі, а й виправленні обвинуваченого та запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3