Справа № 629/7938/24
Провадження № 1-кс/629/313/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року слідчий суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого відділення №1 СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 по кримінальному провадженню №0001363 від 23.12.2024 про продовження строку тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Знаменівка, Олександрівського району, Донецької області, громадянина України, не одруженого не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.115 ч.2 п.4, 309 ч.1 КК України, -

встановив:

Слідчий відділення №1 СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_6 25.12.2024 звернулася до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з клопотанням, погодженим начальником Близнюківського відділу Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_7 , про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.115 ч.2 п.4, 309 ч.1 КК України, до 24.03.2025 року, без визначення розміру застави.

Підставами для продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 слідчий вказує, що 23.12.2024 близько о 08-00 год. ОСОБА_5 , знаходився в приміщенні будинку свого домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_2 де спільно зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 вживали спиртні напої. Через деякий час між ними виник конфлікт, внаслідок якого у ОСОБА_5 виник умисел, направлений на умисне противоправне заподіяння смерті його співмешканці ОСОБА_8 з особливою жорстокістю, шляхом спалення.

Реалізуючи даний злочинний намір, ОСОБА_5 схопив полімерну пляшку, в середині якої знаходився бензин, яка на той час стояла на підлозі в кімнаті кухні поруч з ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_5 , усвідомлював, що завдасть потерпілій особливих фізичних страждань, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вилив із вищевказаної пляшки бензин на ОСОБА_8 , та за допомогою запальнички, яка знаходилася у нього, підпалив вогонь та підніс и до потерпілої ОСОБА_8 , внаслідок чого тіло та одяг останньої загорілися, що спричинило їй особливі фізичні страждання

В результаті ОСОБА_8 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді тотального опіку полум`ям 4 ступеня, опіковий шок. Внаслідок отриманих травм ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Крім цього, в серпні 2024 року, більш точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , маючи умисел на незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичного засобу канабісу, без мети збуту, знаходячись неподалік кладовища в с.Башилівка, Лозівського району, Харківської області, побачивши рослини коноплі та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, зірвав рослини коноплі, переніс їх за місцем проживання в домоволодіння АДРЕСА_2 , де висушив та подрібнив їх, незаконно виготовивши наркотичний засіб канабіс, який в подальшому незаконно зберігав за вищевказаною адресою, без мети збуту до 23.12.2024.

23.12.2024 під час огляду в дерев`яній споруді розташованій на території двору за адресою: АДРЕСА_2 . було виявлено та вилучено речовину рослинного походження, що є канабісом, який віднесений до наркотичних засобів та рослин обіг яких обмежено, та загальною масою в перерахунку на суху речовину становить 9,4839 грам що згідно Таблиці 1 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», затвердженого наказом Міністерством охорони здоров`я України від 01.08.2000 № 188, є невеликим розміром.

Дані кримінальні правопорушення внесені до єдиного реєстру досудових розслідувань 23.12.2024 за №0001363 за ст.115 ч.2 п.4 КК України та 22.01.2025 за №0000107 за ст.309 ч.1 КК України, та об`єднано в одне кримінальне провадження за №0001363 від 23.12.2024, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ст.115 ч.2 п.4, 309 ч.1 КК України.

23.12.2024, згідно ст.208 КПК України, ОСОБА_5 був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення за ст.115 ч.2 п.4 КК України о 16-00 год., протокол №28 та доставлений до відділення №1 СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області.

24.12.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України.

24.01.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

Ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25.12.2024 підозрюваному ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 20.02.2025.

11.02.2025 року керівником Лозівської окружної прокуратури ОСОБА_9 строки досудового розслідування по кримінальному провадженню №0001363 від 23.12.2024 продовжено до трьох місяців, до 24.03.2025 року.

В обґрунтування клопотання слідчого, прокурор посилався на те, що останній вчинив особливо тяжке кримінальне правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі, та кримінальний проступок, за яке законом передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або пробаційним наглядом на строк до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк, встановлення існування ризиків, передбачених п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України: вірогідність переховування від органів досудового слідства та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підозрюваний ОСОБА_5 не заперечував проти продовження йому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, його захисник ОСОБА_4 підтримав позицію свого підзахисного стосовно клопотання про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Слідчий суддя приймає до уваги, що у справі потрібно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, направлених на закінчення досудового розслідування.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, тому слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_5 до вчинення злочинів, підозра у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для продовження щодо нього раніше обраного запобіжного заходу.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, приходжу до висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку підозрюваний, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванні або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Слідчий суддя враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Так, Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступень суспільної небезпеки цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку. Беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Крім того суд враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 року у справі «Марченко проти України» при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Згідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчена можливість щодо скасування або зміни обраного запобіжного заходу, однак, враховуючи існування ризиків, передбачених п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України: встановлення існування ризиків, передбачених п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України: вірогідність переховування від органів досудового слідства та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати свідків; вчинити інше кримінальне правопорушеннята оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, підвищену суспільну небезпечність інкримінованого підозрюваному злочину, пов`язаного з умисним вбивством, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині вчинене з особливою жорстокістю, вважаю, що застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Вказаний висновок ґрунтується на вищевикладених обставинах, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились та виправдовують тримання особи під вартою, а наведені в клопотанні обставини перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії ухвали про тримання підозрюваного під вартою.

Слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, а тому розмір застави підозрюваному ОСОБА_5 не визначає.

При цьому, суд враховує, що підозрюваний не є особою, щодо якої не може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відповідно до ч.2 ст.183 КПК України.

Застосовуючи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , слідчий суддя своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Керуючись ст.177,182,183,369-372,395 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання слідчого відділення №1 СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 по кримінальному провадженню №0001363, задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по кримінальному провадженню №0001363 від 23.12.2024, строк тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» до 24.03.2025.

Розмір застави підозрюваному ОСОБА_5 не визначати.

Копію даної ухвали негайно вручити підозрюваному та захиснику.

Копію даної ухвали негайно направити начальнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», для виконання, слідчому та прокурору, для відома.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня оголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_10