Справа № 284/321/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року селище Народичі

Народицький районний суд Житомирської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з секретарем ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр судових розслідувань за №0000082 від 02.03.2024 по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешкан-ця АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, працюючого різноробочим в Базарській сільській раді, не судимого,

за ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України,-

ВСТАНОВИВ :

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що мало місце за наступних обставин.

Так, 1 березня 2024 року близько 22 години 30 години в будинку АДРЕСА_2 між ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_9 й ОСОБА_8 з іншої сторони, під час спільного розпивання алкогольних напоїв, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_6 виник умисел на вчинення умисного вбивства ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті двом особам ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх подальших дій та передбачаючи їх можливі наслідки, в кімнаті-кухні будинку з поверхні столу взяв кухонний ніж, з яким зайшов до приміщення веранди будинку, де в цей час знаходився ОСОБА_8 , та клинком ножа умисно наніс послідовні два удари в область лівої половини грудної клітки ОСОБА_8 . Після чого, умисно із значною силою прикладання наніс один удар в ділянку черевної порожнини ОСОБА_9 , від якого останній впав на місці. Проте життя ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було врятовано внаслідок надання їм своєчасної медичної допомоги. Таким чином ОСОБА_6 свій злочинний намір не довів до кінця із причин, що не залежали від його волі. Під час закінченого замаху на умисне вбивство двох осіб ОСОБА_6 умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани грудної клітки ліворуч, післятравматичного лівобічного гемопневмотораксу, підшкірної емфіземи ліворуч та легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді непроникаючої колото-різаної рани грудної клітки. Потерпілому ОСОБА_9 заподіяв тяжке тілесне ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани передньої черевної стінки в біляпупковій ділянці справа по середній ключичній лінії із пошкодженням великого сальника та тонкої кишки, яка ускладнилася внутрішньо-черевною кровотечою та розлитим серозно-фібринозним перитонітом.

Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 1 п.1 ч.2 ст.115 КК України, як закінчений замах на вбивство двох осіб, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Обвинувачений в судовому засіданні не заперечував факту заподіяння ним тяжких тілесних ушкоджень потерпілим, однак не визнав своєї провини у вчиненні інкримінованого йому злочину, посилаючись на відсутність у нього умислу на заподіяння смерті потерпілим, просив перекваліфікувати його дії на ч.1 ст.121 КК України. Також в судовому засіданні пояснив, що 2 березня 2024 року в темну пору доби він завітав в гості до будинку своєї тітки ОСОБА_10 , де також перебував її співмешканець ОСОБА_9 . Потім до будинку прийшли ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння. Вчотирьох, а саме він, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вони сіли за стіл в кухні та вживали спиртне. Між ним та ОСОБА_14 виник словесний конфлікт, який тривав надалі і в приміщенні будинку, а також тоді, коли вони разом виходили на вулицю палити. Останній раз, коли виходили на вулицю, між ним та ОСОБА_14 сталась бійка, під час якої останній вдарив його рукою в область голови, від чого він впав на землю. Потім коли він підвівся, то вдарив ОСОБА_14 рукою в обличчя, а останній у відповідь наніс йому удар рукою в обличчя. Після цього, за пропозицією ОСОБА_13 , вони зайшли в кімнату будинку, де біля столу з ОСОБА_14 штовхались та шарпали один одного за одяг. В цей час ОСОБА_13 вдарив його рукою в обличчя та тулуб. Він просив випустити його з будинку, оскільки дома його чекали молодші сестри, але ОСОБА_14 та ОСОБА_13 своїми діями перешкоджали вийти з будинку, а саме: стояли біля дверей, закривали вихід з кімнати. Також про своє бажання покинути будинок повідомляв і свою тітку. В якийсь час, коли ОСОБА_14 та ОСОБА_13 вийшли з кімнати будинку, він побачив на столі ніж, який взяв до руки, та маючи на меті налякати ним останніх та таким чином піти додому, вийшов до веранди будинку, в якій перебував ОСОБА_14 . Останній вдарив його рукою по обличчю, на що у відповідь він завдав удару ножем по тілу нападаючого, після чого ОСОБА_14 ще раз вдарив його рукою по обличчю, а він вдарив ще раз останнього ножем в нижню частину тулуба. Після цього ОСОБА_14 нахилився навколішки і стояв так біля дверей в кімнату будинку, перебуваючи у свідомості. Далі, з вулиці у коридор зайшов ОСОБА_13 , який помітив в його руках ніж, та вдарив його рукою в обличчя, на що він ножем вдарив останнього в живіт, від чого той впав на підлогу. Після цього, він перебував в коридорі біля 3 хвилин, при цьому просив вибачення за вчинене у ОСОБА_13 , після чого зайшов до кімнати, сів за стіл, обдумаючи що він накоїв. Він бачив, як його тітка та ОСОБА_16 завели ОСОБА_13 до кімнати та поклали того на ліжко та надали першу медичну допомогу пораненим. ОСОБА_16 викликав по мобільному телефону медичних працівників. Ніж, яким він поранив двох людей, забрала з його рук тітка та поклала на стіл. Він зателефонував старості села та повідомив про те, що накоїв. Далі, на велосипеді поїхав додому, але по дорозі впав на землю та заснув. Його розбудули, а в послідуючому затримали працівники поліції. Також пояснив, що до настання цієї події, він не перебував з потерпілими в сварці, відносини між ними були нормальні, неодноразово проводив з ними в компанії свята, конфліктів не виникало. Зазначив, що умислу на вбивство потерпілих у нього не було, за наявності у нього бажання ніхто б не міг завадити йому це зробити, оскільки певний час з потерпілими він перебував на місці пригоди наодинці. Спочатку він хотів налякати їх ножем, щоб вийти з будинку, а потім, коли останні до нього проявили агресивні дії, вимушений був його застосувати, не переслідуючи мети позбавити їх життя. Місця на тілі потерпілих, в які наносив удари ножем, визначав не свідомо. Раніше в подібних ситуаціях не перебував, навиків користування ножем з метою заподіяння тілесних ушкоджень не мав. Щодо скоєного сильно жалкує, щиро кається. Неодноразово просив вибачення у потерпілих за скоєне і вони його вибачили, претензій матеріального та морального характеру останні до нього не мають.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що 01.03.2024 року біля 20 години він разом з ОСОБА_17 прийшов до будинку ОСОБА_18 в с.Базар Народицької ТГ Коростенського району. Разом з господарем та його співмешканкою ОСОБА_19 вони в кухні будинку вечеряли та вживали спиртне. Через деякий час до будинку прийшов ОСОБА_20 , який також разом з ними вживав спиртне. Під час вечері між ним та ОСОБА_6 виник конфлікт, в ході якого можливо він щось сказав образливе в бік останнього, але точно пам`ятає, що саме, після чого між ними сталась штовханина, під час якої ОСОБА_21 штовхнув його і він впав на стіл. Не пам`ятає, чи наносив удари останньому та перешкоджав йому вийти з будинку, оскільки був в стані сильного сп`яніння. В якийсь час він вийшов у веранду для паління, а далі пригадує, що відчув сильний різкий біль в області грудей, після чого втратив тяму й прийшов до свідомості лише в лікарні. В послідуючому довідався, що коли він перебував у веранді, обвинувачений наніс йому удари ножем в область грудей. Раніше з обвинуваченим неодноразово був присутній на святкуваннях різних подій,але конфліктів з останнім не виникало, агресії в діях ОСОБА_22 ніколи не спостерігав. Вважає, що у обвинуваченого не було мети позбавити його життя, так як на його думку, той взагалі не міг би вчинити вбивство. Просив суд обвинуваченого не карати суворо та не позбавляти його волі.

Потерпілий ОСОБА_9 показав, що 01.03.2024 року біля 20 години разом зі співмешканкою ОСОБА_19 та ОСОБА_23 перебував в житловому будинку по місцю його проживання в с.Базар Коростенського району. В цей час до будинку прийшли знайомі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , а потім племінник його співмешканки ОСОБА_20 . Вони всі вечеряли та вживали спиртне. Невдовзі між ОСОБА_14 та ОСОБА_22 виник конфлікт, в ході якого між ними сталась штовханина. В якийсь час він вийшов на вулицю, а коли заходив у веранду, то відчув удар в живіт, потім відчув різкий біль, побачив кров на своєму одязі та впав на порозі біля веранді будинку. Через 5-7 хвилин до нього підійшов ОСОБА_16 , а потім співмешканка, які допомогли дістатись до ліжка в іншій жилій кімнаті. Далі йому надали медичну допомогу та відвезли до лікарні. В послідуючому довідався, що коли він заходив у веранду, ОСОБА_20 наніс йому удар ножем в область живота. Ніж, яким його вдарили це кухонний ніж, яким він та його співмешканка користувались у будинку. Не пам`ятає добре всіх подій, які передували заподіянню йому тілесних ушкоджень, та які стались одразу після цього. Пригадує, що не давав можливості ОСОБА_22 вийти з будинку, хотів щоб той допоміг з налаштуванням комп`ютера. Вважає, що причиною завдання ОСОБА_22 йому удару ножем могла бути словесна образа, яку він висловив по відношенню до останнього. Раніше з обвинуваченим неодноразово вживав спиртні напої під час свят, але конфліктів не виникало, агресії в діях ОСОБА_22 ніколи не помічав. Переконаний, що в обвинуваченого не було мети позбавити його життя. На його думку ОСОБА_22 не міг би вчинити вбивство, оскільки йому не властива така риса. Висловив думку щодо призначення покарання обвинуваченому не суворого покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Свідок ОСОБА_16 , який є троюрідним дядьком обвинуваченого, показав, що 01.03.2024 року з 18 до 20 години перебував у будинку сусіда ОСОБА_18 в с.Базар Коростенського району, після чого пішов до себе додому. Після 22 години він знову зайшов до веранди будинку ОСОБА_13 , де на підлозі побачив останнього у лежачому положенні,а також те, що на його тілі в області живота була рана та кров. Він та ОСОБА_24 допомогли ОСОБА_13 дістатись ліжка в жилій кімнаті, при цьому, він бачив в інший жилій кімнаті лежачого на ліжку без свідомості ОСОБА_25 . Він викликав по мобільному телефону екстренну медичну допомогу. В кухні будинку він побачив ОСОБА_26 , який сидів за столом. В руці у нього був ніж, який він раніше бачив в цьому будинку.

Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні показав, що 01 березня 2024 року ОСОБА_20 працював в Базарській сільській раді весь робочий день. Ввечері останній йому зателефонував і повідомив, що у будинку своєї тітки ОСОБА_10 підрізав ножем двох людей. Після цього, він пішов до зазначеного будинку, де побачив всередині поліцейського автомобіля затриманого ОСОБА_21 . Останнього характеризує, як відповідального працівника, як людину, яка завжди піклується про добробут своєї сім`ї.

Свідок ОСОБА_28 , яка є рідною тіткою обвинуваченого, в судовому засіданні показала, що 01.03.2024 року до її будинку в с.Базар Коростенського району, у якому вона проживає з чоловіком ОСОБА_29 , прийшли в гості її племінник ОСОБА_20 , а також ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . Вони сіли за стіл вечеряти, вживали спиртне. Під час вечері, ОСОБА_14 словесно образив ОСОБА_26 , після чого між ними виник словесний конфлікт. Після цього, вони виходили з кімнати у веранду та на вулицю, потім знову повернулись. Конфлікт між чоловіками продовжився та переріс в штовханину. Вона зробила їм зауваження, після чого чоловіки вийшли з кімнати. Через якийсь час до кімнати зайшов ОСОБА_14 , який тримав руку на грудях та попросив, щоб вона надала йому допомогу. Вона помітила в області грудей останнього крові надала йому допомогу. Потім до кімнати зайшов ОСОБА_16 та покликав її до коридору, де на підлозі лежав ОСОБА_30 і на животі в нього була кров. Разом з ОСОБА_23 вони завели чоловіка до жилої кімнати та поклали на ліжко. ОСОБА_16 по телефону викликав медичну допомогу. В цей час до кімнати зайшов ОСОБА_20 , в руках якого був ніж. Вона зрозуміла, що саме останній завдав ударів ОСОБА_14 та ОСОБА_13 ножем, якого тримав у руці. Такий висновок зробила з огляду на конфлікт, який виник між ОСОБА_31 і ОСОБА_14 , та відсутність в будинку інших осіб. Вона підійшла до племінника та забрала у нього з руки ніж, поклавши його на стіл. На її запитання, навіщо він це зробив, ОСОБА_20 промовчав. Жодних активних агресивних дій останній не проявляв. Погроз він не висловлював, лише мовчав. В послідуючому приїхали працівники медичної допомоги та поліції. Ніж, який вона відібрала у племінника - це кухонний ніж, яким вона користувались у будинку.

Свідок ОСОБА_32 в судовому засіданні показав, що в березні 2024 року у вечірній час він разом з ОСОБА_14 прийшли в гості до будинку знайомого ОСОБА_13 , який проживає в с.Базар Коростенського району. В будинку разом з ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , а також ОСОБА_31 він вживав спиртне. В якийсь час ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_20 вийшли з кімнати на вулицю, він залишився сидіти за столом. Крім нього в будинку перебувала ОСОБА_33 - співмешканка ОСОБА_13 . Через хвилин 20 до кімнати з веранди зайшов ОСОБА_14 , тримаючись руками за груди. Останній повідомив, що його ножем вдарив ОСОБА_20 . Він вийшов до веранди, де побачив лежачого на підлозі ОСОБА_13 , який був на його думку без свідомості. Зрозумівши, що він перебуває в будинку з двома чоловіками, які мали ножові поранення, злякався та пішов з будинку додому. Доповнив, що після того, як ОСОБА_20 вийшов з іншими на вулицю, він його у той вечір більше не бачив. Допускає, що може не пам`ятати всіх деталей події того вечора, так як перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_34 , яка є матір`ю обвинуваченого, не надала суду показань, які б мали значення для встановлення обставин кримінального провадження.

Судом також були досліджені письмові докази сторін кримінального провадження.

Так, у рапорті поліцейського відділу поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області (а.с.170 том 1) зазначається, що виїздом СОГ на місце події встановлено, що 01 березня 2024 року близько 22 год 40 хв ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 житель АДРЕСА_1 , громадянин України, не судимий, не працюючий, під час спільного розпивання спиртних напоїв в одній із кімнат, на грунті сварки, вдарив кухонним ножем в область живота власника будинку ОСОБА_9 , жит. АДРЕСА_2 , та в область серця ОСОБА_8 , жит. АДРЕСА_3 , внаслідок чого ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини, ОСОБА_14 - у вигляді проникаючого ножового порананення половини грудної клітки. Останні були госпіталізовані до відділення хірургії Коростенської ЦМЛ, гр. ОСОБА_6 в скоєному зізнався. З місця пригоди вилучено кухонний ніж, змиви темно-бурої речовині та одяг.

З протоколу огляду місця події від 02 березня 2024 року з фототаблицями до них (а.с.172-185 том 1) вбачається, що місцем події є домогосподарство, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , належне ОСОБА_28 , звідки було вилучено кухонний ніж, змиви речовини бурого кольору та чоловічий одяг.

З протоколу огляду від 02 березня 2024 року з фототаблицею до нього (а.с. 190-197 том 1) слідує, що в приміщенні хірургічного відділення Коростенської ЦМЛ за адресою: Житомирська область, Коростенський район, м.Коростень, вул.М.Амосова, 8, вилучено чоловічий одяг, належний обвинуваченому, зокрема : кофту чорного кольору, штани зеленого кольору з пошкодженнями.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №86 від 24 січня 2023 (а.с.5-7 том 2) у ОСОБА_9 було встановлено наявність наступних тілесних ушкоджень: 1). Проникаюча колото-різана рана передньої черевної стінки в біляпупковій ділянці справа по середній ключичній лінії із пошкодженням великого сальника та тонкої кишки, ускладнена внутрішньо-черевною кровотечою та розлитим серозно-фібринозним перитонітом. Вказане тілесне ушкодження утворилось від одноразового травматичного впливу від прямої дії (удару) гострого предмету з колючо-ріжучими властивостями, можливо внаслідок заподіяння удару клинком ножа шириною близько 2,0 см. на рівні занурення в шкіру, та могло утворитись в час і при обставинах вказаних у постанові - 02.03.2024 р., заподіяли один удар ножем в живіт. За ступенем тяжкості, встановлене при проведенні експертизи тілесне ушкодження відноситься категорії тяжких по критерію небезпеки для життя в момент їх спричинення (згідно п.2.1.3.к. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р.). В момент заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та особа, яка заподіяла тілесні ушкодження, могли бути в будь-якому положенні, при якому права половина передньої черевної стінки була б доступна для нанесення удару ножем. Встановлені при проведенні експертизи ушкодження могли утворитись при обставинах, відтворених в ході проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_6 останній розповів та показав як саме він заподіяв два удари клинком ножа в ділянку лівої половини грудної клітки.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №87 від 09 квітня 2024 року (а.с.1-4 том 2) у ОСОБА_8 було встановлено наявність наступних тілесних ушкоджень: 1). Проникаюча колото-різана рана грудної клітки ліворуч, Післятравматичний лівобічний гемопневмоторакс, підшкірна емфізема ліворуч; 2). Непроникаюча колото-різана рана грудної клітки. Вказані тілесні ушкодження утворились від двох травматичних впливів від прямої дії (удар) гострого предмету з колю-ріжучими властивостями, можливо, внаслідок заподіяння ударів клинком ножа шириною біля 2,0 см. на рівні занурення в шкіру та могли утворитись в час і при обставинах вказаних у постанові - 02.03.2024р., заподіяли два удари кухонним ножем в грудну клітину. За ступенем тяжкості тілесне ушкодження п.1 відноситься категорії тяжких по критерію небезпеки для життя в момент їх спричинення (згідно П.2.1.3.й. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р.). Тілесне ушкодження п.2 відноситься категорії легких з короткочасним розладом здоров`я (згідно п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р.). В момент заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та особа, яка заподіяла тілесні ушкодження, могли бути в будь-якому положенні при якому ліва передньо-бічна поверхня грудної клітки була б доступна для нанесення удару ножем. Встановлені при проведенні експертизи ушкодження могли утворитись при обставинах, відтворених в ході проведення слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_6 останній розповів та показав як саме він заподіяв два удари клинком ножа в ділянку лівої половини грудної клітки.

З висновку судово-медичної експертизи №63 від 04 березня 2024 року (а.с.222 том 1) вбачається, що при проведенні експертизи, у ОСОБА_6 було встановлено наявність наступних тілесних ушкоджень: 1). Забій м`яких тканин та синець лівої половини обличчя (ліва щока з переходом до середньої третини лівої половини дуги нижньої щелепи). Вказані тілесні ушкодження утворились не менш ніж від одноразового травматичного впливу від прямої дії (удар) тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо, від удару кулаком, та могли утворитись при обставинах і в час вказаних в постанові та зазначених самим ОСОБА_6 01.03.2024 заподіяли удари кулаком в ліву половину обличчя. За ступенем вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких. На момент заподіяння ушкоджень ОСОБА_22 міг бути в будь-якому положенні тіла, при якому ліва половина обличчя з ушкодженнями була доступна травматичному впливу.

Згідно висновку дактилоскопічної експертизи від 22 березня 2024 року (а.с.223-240 том 1), сліди папілярних узорів руки розмірами 11x19 мм (стрічка № 4), 12x31 мм (стрічка № 5), які вилучені в ході проведення огляду місця події від 02.03.2024 за адресою: с. Базар, вул. Покровська, 7, придатні для ідентифікації за ними особи, що їх залишила. Сліди папілярних узорів пальців руки розмірами 11x19 мм (стрічка № 4), 12x31 мм (стрічка № 5) залишені відповідно вказівним та пальцями правої руки особи, дактилоскопічна карта, якої заповнена на їм я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У протоколі слідчого експерименту від 02 березня 2024 року (а.с.217-221 том 1), проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_6 , зазначається, що під час нього останній на місці вчинення кримінального правопорушення за адресою: АДРЕСА_2 , відтворив обставини події, що мали місце 01 березня 2024 року, та механізм заподіяння ним тілесних ушкоджень ОСОБА_14 та ОСОБА_13 .

Згідно Виписки із медичної картки амбулаторного хворого від 02 березня 2024 року (а.с.215 том 1). на момент огляду, проведеного 02.03.2024 року о 03 годині 20 хвилин, ОСОБА_6 перебував в стані алкогольного сп`яніння (2,05 проміле).

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №141-2024 від 20 серпня 2024 року (а.с.112-114 том 2) ОСОБА_6 в момент вчинення кримінального правопорушення від психічної хвороби або тимчасового розладу психічної діяльності не страждав. Перебував в стані простого алкогольного сп`яніння. ОСОБА_6 в момент вчинення кримінального правопорушення міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, тимчасовим розладом психічної діяльності або іншим хворобливим станом психіки, які б позбавляли його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, не страждав. ОСОБА_6 в даний час на психічні розлади не страждає, здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. ОСОБА_6 в момент вчинення злочину в стані фізіологічного афекту не знаходився. Загальна психологічна характеристика ОСОБА_6 : виявляє акцентуацію характеру по психастенічному типу у вигляді невпевненості, боязкості, ситуативного хвилювання, схильності до тривожності, зниженого фону настрою, мовчазний, тихий, намагається оминати конфлікти. Пізнавальна діяльність психіки не порушена. Інтелект відповідає віковому періоду, отриманій освіті. Психічні властивості ОСОБА_6 не мають виражений характер і не справляли істотний вплив на його поведінку.

Оцінивши надані стороною обвинувачення та стороною захисту досліджені в судо-вому засіданні докази у їх сукупності, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 та ч. 3 ст. 337 КПК України, суд, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, зазначені вище безпосередньо досліджені докази, вважає належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, за наступних обставин.

1 березня 2024 року близько 22 години 30 хвилин у будинку АДРЕСА_2 між ОСОБА_6 , який перебувавав в стані алкогольного сп`яніння, з однієї сторони та ОСОБА_9 й ОСОБА_8 з іншої сторони, під час спільного розпивання алкогольних напоїв на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_6 у відповідь на агресивні дії з боку ОСОБА_9 та ОСОБА_8 по відношенню до нього, виник умисел на спричинення останнім тяжких тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій раптово виниклий умисел, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх подальших дій та передбачаючи їх можливі наслідки, в кімнаті-кухні будинку з поверхні столу взяв кухонний ніж, з яким зайшов до приміщення веранди будинку, де в цей час знаходився ОСОБА_8 , і після того, як останній завдав удару рукою в його обличчя, клинком ножа, який тримав у правій руці, умисно із значною силою прикладання наніс два удари в область тулуба ОСОБА_8 , чим заподіяв останньому тяжке тілесне ушкодження у вигляді: проникаючої колото-різаної рани грудної клітки ліворуч, післятравматичного лівобічного гемопневмотораксу, підшкірної емфіземи ліворуч та легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді непроникаючої колото-різаної рани грудної клітки. В цей час до веранди будинку зайшов ОСОБА_9 , якому ОСОБА_35 завдав умисно один удар ножем в ділянку черевної порожнини, в результаті чого заподіяв останньому тяжке тілесне ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани передньої черевної стінки в біляпупковій ділянці справа по середній ключичній лінії із пошкодженням великого сальника та тонкої кишки, яка ускладнилася внутрішньо-черевною кровотечою та розлитим серозно-фібринозним перитонітом.

Обвинувачений ОСОБА_6 , як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду кримінального провадження, послідовно надавав показання про те, що між ним та потерпілими на побутовому ґрунті виник конфлікт, під час якого він після агресивних дій по відношенню до нього з боку останніх, завдав їм тілесні ушкодження ножем. При цьому, не мав умислу на позбавлення життя потерпілих, втім мав можливість довести злочин до кінця і вбити потерпілих, проте утримався від подальших протиправних дій, переставши наносити удари потерпілим, що свідчить про відсутність умислу на вбивство. Крім того, тривалий час після вчинення протиправних дій перебував на місці кримінального правопорушення разом з потерпілими, іншими особами та не намагався переховуватися.

Показання обвинуваченого об`єктивно підтверджуються та узгоджуються з наданими в судовому засіданні показаннями потерпілих, які судовому засіданні підтвердили твердження обвинуваченого щодо самого факту та причин виникнення конфлікту, а також обставин нанесення їм тілесних ушкоджень обвинуваченим. При цьому, потерпілі зазначили, що з обвинуваченим перебували в приязних стосунках, конфліктів не мали. Крім того, характеризували обвинуваченого як людину спокійну та адекватну, стверджуючи при цьому, що, на їх думку, останній не мав умислу їх вбивати.

Зазначені твердження обвинуваченого стороною обвинувачення не спростованні, а матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б свідчили про намір ОСОБА_6 вчинити вбивство ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та не доведення ним свого наміру на вбивство з незалежних від нього обставин.

Під час судового розгляду також встановлено, що для обвинуваченого було очевид-ним, що після нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілим, смерть останніх не настала, й він мав об`єктивну можливість продовжувати наносити удари ножем, однак, добровільно припинив протиправні дії, що, на думку суду, також свідчить про відсутність у обвинуваченого умислу на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілим.

Сам по собі факт нанесення двом потерпілим трьох ударів ножем, два з яких були в життєво-важливі органи, не може свідчити про наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 умислу на вбивство. Слід при цьому врахувати, що не всі з цих ударів спричинили тяжкі тілесні ушкодження, крім того поведінка винного та потерпілих, що передували події, їх стосунки, вчинення потерпілими агресивних дій по відношенню до обвинуваченого, думка останніх щодо неможливості ОСОБА_22 заподіяння їм смерті, поведінка останнього після завдання тілесних ушкоджень, ставлення обвинуваченого до вчиненого не свідчать про спрямованість його умислу на заподіяння смерті потерпілим.

Вказане вище дає підстави суду дійти висновку, що в даній ситуації, якби обвинувачений ставив за мету позбавлення життя потерпілих, то він мав реальну можливість довести свій намір до завершення - нанести ще удари ножем останнім в більш важливі органи для життя (шию, голову), вчинити інші дії для досягнення такої мети, оскільки цьому ніхто не перешкоджав.

Суд зважає на те, що встановлені судом фактичні обставини не спростовують показа-ння обвинуваченого щодо відсутності у нього умислу на спричинення смерті потерпілим.

Також під час судового розгляду судом встановлено, що ОСОБА_6 до моменту нанесення ударів ножем під час спілкування з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не висловлював на адресу потерпілих жодних погроз.

На думку суду, органом досудового розслідування не було зібрано належних доказів, які би беззаперечно підтверджували наявність у обвинуваченого умислу на заподіяння саме смерті потерпілим, а не тяжких тілесних ушкоджень.

Наносячи ножем удари в область грудної клітини та черевної порожнини, обвинувачений, на переконання суду, достеменно усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і міг передбачати, що внаслідок таких його дій буде заподіяно шкоду здоров`ю потерпілим. Водночас, ОСОБА_6 не конкретизував у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично заподіяно ним потерпілим.

Встановлення відповідності ознак вчиненого діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, відбулося з урахуванням психо-емоційного стану обвинуваченого, з`ясування всіх подій та обстановки, відповідно до наявних належних, допустимих і достатніх доказів, які дають обґрунтовані підстави вважати, що нанесення потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 було імпульсивним вчинком, умисел щодо якого виник раптово на ґрунті сварки та у ситуації припинення агресії з боку потерпілих по відношенню до обвинуваченого і останній при цьому не бажав настання смерті потерпілих.

Суд вважає, що наслідки, які не настали, не можуть інкримінуватись обвинуваченому, якщо вони не були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла й вчинити замаху на їх досягнення.

Отже, дії обвинуваченого повністю охоплюються диспозицією ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що були помилково кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство потерпілих.

Таким чином, у ході судового розгляду кримінального провадження не знайшло свого підтвердження пред`явлене ОСОБА_6 органом досудового розслідування обвинувачення за ч.2 ст.15 п.1 ч.2 ст.115 КК України, у вчиненні закінченого замаху на вбивство, тобто закінченого замаху на умисне протиправне заподіяння смерті двом особам. А також те, що ОСОБА_6 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Тому суд, користуючись своїм правом, передбаченим ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, вважає за необхідне змінити правову кваліфікацію дій обвинуваченого на ч.1 ст.121 КК України та кваліфікує його дії, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто, умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. При цьому суд враховує, що має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Так, відповідно до ч.1 ст.115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження.

Умисне тяжке тілесне ушкодження (ст.121 КК України) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини. При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій,поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи.

Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння - щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.

Згідно зі ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

З роз`яснень, що дані в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи», слідує, що замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

Питання про наявність в діях особи умислу на вбивство, як роз`яснено в п. 22 поста-нови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи», слід вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень чи інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного та потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 31 січня 2013 року у справі №5-32кс12, згідно з якою замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Ціль досягнення суспільно небезпечного результату - це конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, у тому числі й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла й вчинити замаху на їх досягнення.

Аналогічні висновки містяться у правових позиціях Верховного Суду викладених у постановах від 30 серпня 2019 року у справі №140/548/17, від 15 серпня 2019 року у справі №610/3116/17.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення ним кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 року №15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У справах "Бакланов проти Росії" та "Фрізан проти Росії" суд зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним. Разом з тим, у справі "Ізмайлов проти Росії" суд встановив, що "для того, щоб втруча-ння вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий і надмірний тягар для особи".

Кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести та з іншої сторони такі заходи примусу мають та повинні бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Загальні засади призначення покарання, визначені ст.65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку , якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 враховує ступінь тяжкості злочину, характер, мотиви та наслідки його протиправних дій, ставлення останнього до вчиненого, примирення з потерпілими, які до нього будь-яких претензій не мають, просять суворо його не карати та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, пом`якшуючу й обтяжуючу покарання обставини,поведінку потерпілих, а саме, те, що останні безпосередньо перед вчиненням злочину, проявляли агресивні дії стосовно обвинуваченого, а також особу винного, який злочин вчинив вперше, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, працює, надає матеріальну допомогу своїй сім`ї, проживає на території радіоактивного забруднення, у судовому засіданні висловив щирий жаль та розкаяння щодо настання наслідків вчиненого ним злочину, що свідчить про те, що він засуджує свій вчинок та визнає його антигромадський характер.

Таким чином, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, в контексті врахування правової природи та юридичних характеристик актів Конституційного Суду України, застосовуючи положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при застосуванні відповідної норми права, яка стосується питання визначення виду та міри покарання, враховуючи обставини вчиненого обвинуваченим правопорушення, наявність пом`якшуючої покарання обставини, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, а також з огляду на агресивну поведінку з боку потерпілих по відношенню до обвинуваченого безпосередньо перед вчиненям злочину, і приймаючи до уваги також те, що покарання, як захід примусу має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, а відтак, як притаманний правовій державі принцип є передусім виправним та превентивним засобом, суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, з абсолютним переконанням вважає можливим його виправлення без ізоляції від суспільства, зі встановленням іспитового строку в межах, передбачених ст.75 КК України, що цілком відповідатиме принципу справедливості і буде домірним вчиненому ним злочину.

Враховуючи те, що обвинувачений вчинив тяжкий умисний злочин, суд рахує за необхідне, в силу ст.76 КК України, покласти на нього обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у статтях 50,65 КК України, є справедливим та співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, що цілком відповідає меті покарання, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

А тому, арешт, накладений ухвалою Овруцького районного суду Житомирської об-ласті від 12 березня 2024 року, на ніж, змиви речовини бурого кольору, змиви з рук та зрізи нігтьових пластин ОСОБА_6 , одяг ОСОБА_6 , слід скасувати.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Витрати за проведення експертизи відповідно ст.124 КПК України, необхідно стягну-ти з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимогст. 100 КПК України.

Вирішуючи питання щодо можливості обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у виді особистого зобов`язання, суд враховує особу останнього, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, працює, позитивно характеризується за місцем роботи і проживання, його попередню процесуальну поведінку під час судового розгляду справи, а також те, що відсутні підстави для застосування запобіжних заходів, передбачені ст.177 КПК України, та вважає недоцільним застосовувати щодо обвинуваченого запобіжний захід.

Керуючись вимогами ст.ст.100,174, 368-371, ч. 3 ст. 373, ст.ст. 374-376,392,393,395, ч.15 ст.615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В силу ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням і встановити йому іспитовий строк в 3 роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертиз в сумі 3786,4 грн.

Арешт, накладений ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 12 березня 2024 року, на ніж, змиви речовини бурого кольору, змиви з рук та зрізи нігтьових пластин ОСОБА_6 , одяг ОСОБА_6 скасувати.

Речові докази: ніж, змиви речовини бурого кольору, змиви з рук та зрізи нігтьових пластин ОСОБА_6 , одяг (светр-кофта, штани) ОСОБА_6 знищити, таблицю до протоколу ОМП від 02.03.2024 та дактилоскопічну карту на ОСОБА_6 залишити в матеріалах справи.

Запобіжний захід обвинуваченому не обрано.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, як-що таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок до Житомирського апеляційного суду через Народицький районний суд може бути подана апеляція протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий - суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3