Справа № 126/998/23
Провадження №11-кп/801/903/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 22.05.2024 року про задоволення клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 про застосування примусових заходів медичного характеру в рамках кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000133 від 17.03.2023 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України відносно ОСОБА_6

за участю сторін провадження:

прокурора: ОСОБА_9

захисника: ОСОБА_10

законного представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Законний представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просила ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 22.05.2024 року скасувати.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 22.05.2024 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Гайсинського РУАП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 про застосування примусових заходів медичного характеру у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000133 від 17.03.2023 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України відносно ОСОБА_6 .

Застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого - примусові заходи медичного характеру у виді примусового лікування у психіатричній лікарні із суворим наглядом.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку з посиленим наглядом, а саме до відділення з посиленим режимом нагляду Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І.Ющенка Вінницької обласної Ради», що знаходиться за адресою: вул. Пирогова 109, м. Вінниця, залишено до вступу ухвали в законну силу.

Арешт на спортивні штани синього кольору, джинсові штани синього кольору, прорезинене взуття чорного кольору, шкіряну куртку чорного кольору, куртку-дублянку чорного кольору, два светра, що поміщено до поліетиленових мішків білого кольору з пояснювальними написами та підписами понятих, які були вилучені 17.03.2023 під час огляду місця події в с. Джулинка вул. Центральна 167, які належать ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , накладений ухвалою слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області від 21.03.2023 скасовано та ухвалено знищити після набрання ухвалою суду законної сили.

Речові докази: змив речовини бурого кольору (РБК), який було поміщено до паперового конверта жовтого кольору з пояснювальним написом та підписами понятих, фрагмент цегли червоного кольору, який було поміщено до спеціального пакету НПУ № 7382183, три зразки ґрунту з нашаруванням речовини бурого кольору, які поміщено до паперових конвертів з пояснювальним написом та підписами понятих, зрізи нігтів з рук ОСОБА_6 , які було поміщено до паперових конвертів з пояснювальним написом зрізи нігтів з рук ОСОБА_12 , які було поміщено до паперових конвертів з пояснювальним написом, зрізи нігтів з рук ОСОБА_11 , які було поміщено до паперових конвертів з пояснювальним написом, які перебувають на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ухвалено знищити після набрання ухвалою суду законної сили.

Згідно ухвали суду ОСОБА_6 вчинив суспільно-небезпечне діяння за наступних обставин.

13.03.2023 в темну пору доби в АДРЕСА_1 на території подвір`я домоволодіння, що належить ОСОБА_13 , на ґрунті особистих неприязних відносин виник словесний конфлікт між її сином ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , який прийшов до вищевказаної особи погостювати. Під час вищевказаного конфлікту ОСОБА_6 підняв руками із землі фрагмент цегли, після чого підійшов до ОСОБА_11 та з причин особистої неприязні, протиправно, прикладаючи значну фізичну силу, наніс декілька ударів цеглиною в область голови ОСОБА_11 , від яких потерпілий впав на ґрунтове покриття та більше не подавав ознак життя.

Згідно висновку експерта № 12 від 07.04.2023, у громадянина ОСОБА_11 встановлено наявність тілесних ушкоджень у вигляді крововиливу на слизових оболонках верхньої та нижньої губ, повного вивиху третього зуба зліва на верхній щелепі, забою правої вушної раковини з розташованим на його тлі суцільним переривчастим синцем, синців на лобі вздовж всієї його поверхні, на обох повіках лівого ока, на обох повіках правого ока, на правій щоці, спинці носа, на лівій передньо-боковій поверхні шиї, на поверхні груді справа, трьох забійних ран на волосяній частині голови, численних уламкових переломів кісток склепіння та основи черепа, а саме: правої тім`яної кістки, правої скроневої кістки та правої частини потиличної кістки. Смерть ОСОБА_11 настала внаслідок тупої відкритої черепно-мозкової травми: численних скалкових переломів кісток склепіння та основи черепа справа, забою-розчавлення речовини головного мозку, що відповідає тяжким тілесним ушкодженням.

Своїми діями, що виразилися в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, ОСОБА_6 скоїв суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Вимоги апеляційної скарги законного представника мотивовано тим, що версія слідства про конфлікт між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , що передував трагічним подіям, не має належного підтвердження. Припущення суду стосовно вбивства ОСОБА_6 ОСОБА_11 ґрунтується на показах, отриманих за сумнівних обставин, без належного захисту прав на інтересів обвинуваченого, не підтверджується жодними матеріалами справи.

Висновок експерта №12 від 07.04.2023 характеризується невизначеністю, непевністю та неконкретністю. Крім того, у висновку немає вказівки про кримінальну відповідальність експерта, що робить даний висновок недопустимим доказом.

Окрім цього апелянт вважає, що протокол слідчого експерименту не містить ознак відтворення дій, обстановки та обставин, дослідів чи випробувань, посвідчує лише проголошення зізнання, порушує презумпцію невинуватості . Зокрема, зазначає, що слідчий ставив прямі питання, через що ОСОБА_14 змушений був давати показання замість проведеного слідчого експерименту.

Захисник ОСОБА_10 не забезпечила право на захист ОСОБА_6 , оскільки не заперечувала проти застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру, що є істотним порушенням вимог КПК.

Крім цього, законний представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 вважає, що визначений ОСОБА_15 тип установи психіатричної лікарні із суворим наглядом не відповідає його особі та стану захворювання.

Суд не оцінив особу ОСОБА_6 , який має розумову відсталість та обмежену здатність до самостійного захисту, зазнав системного психологічного насильства та принижень, позитивно характеризується за місцем проживання, завжди намагався підтримувати гарні відносини з сусідами та знайомими, є несудимий, отже наявність таких даних показують можливість підтримання стану ОСОБА_16 з позитивною динамікою без відправлення його до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Заслухавши доповідача, законного представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційні вимоги, прокурора ОСОБА_9 , який, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги законного представника, суд вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та що таке діяння ним було вчинено в період, коли він не усвідомлював свої дії та не керував ними.

Доводи ж апеляційної скарги захисника в частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження та неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється відповідно до положень Глави 39 КПК України.

Зокрема, за змістом ч. 1 ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення;

2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою;

3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності;

4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання;

5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Також відповідно до ч. 2 ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Як убачається з оскаржуваного судового рішення, під час розгляду клопотання суд установив обставини, визначені п. 1-3 ч. 1 ст. 513 КПК, а саме що мало місце суспільно небезпечне діяння, яке вчинено саме ОСОБА_6 та що останній вчинив відповідне діяння у стані неосудності, що підтверджується матеріалами справи:

Проаналізувавши показання свідків, ретельно перевіривши на відповідність усім конкретним обставинам даного кримінального правопорушення, в сукупності з іншими доказами суд дійшов висновку щодо доведеності вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України

Дійсно свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 не були безпосередніми очевидцями подій, які мали місце між потерпілим та обвинуваченим .

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те,що свідки надавали пояснення про обставини, які були відомі самі їм.

Приймаючи рішення, щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, суд прийняв до уваги покази надані в суді першої інстанції свідками ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , докази, а саме протокол огляду від 17.03.2023відповідно до якого об`єктом огляду є територія домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 . Територія домоволодіння по периметру не огороджена. Біля приміщення житлового будинку виявлено нашарування піску та речовини бурого кольору, яка розпочинається біля правого кута приміщення та завершується біля крайнього правого кута. Було відібрано зразки речовини бурого кольору. З правої сторони домоволодіння відносно вхідних воріт домоволодіння на відстані 15 м розташоване глинобитне приміщення, в ході огляду якого було виявлено фрагмент цегли червоного кольору з фрагментом бетону, яку в подальшому було поміщено до спецпакету.

-протокол огляду трупа ОСОБА_11 від 18.03.2023, відповідно до якого об`єктом огляду є труп ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться в положенні лежачи на спині на секційному столі Бершадського відділення СМЕ. Оглядом трупа встановлено, що тіло чоловічої статі, довжина тіла 156 см, тіло покрито брудом у вигляді нашарування бруду та піску. На трупі наявний одяг: футболка, труси, шкарпетки. Зазначений одяг сильно забруднений, без видимих свіжих пошкоджень. В області проекції лівого плечового суглобу розташовані різного калібру плями буровато-коричневого, коричнево-жовтого кольору з чіткими нерівними контурами. Найбільше плям розташоване в області проекції лівого плечового суглобу. На лобі вздовж всієї поверхні вбачаються численні синці лілово-червоного кольору невизначеної форми, які зливаються між собою, утворюючи переривчасто-кровопотічну поверхню лоба, загальною площею 19х9 см. Ніс деформований, зміщений вправо, спинка носу кровопідтічна, розміром 6х3,5 см, більшість зубів без ушкоджень, втім третій зуб зліва відсутній, пульпа глибока. На правій передній боковій поверхні шиї синці лілово-червоного кольору, розміром 8х2,5 см, 3,5х2,5 см, які зливаються між собою периферіями, на передній поверхні груді на ділянці площею 17х7 см обмежені з права передньою під паховою лінією, зверху ключицею, зліва середньо-ключичною лінією, зліва 4 ребрами вбачається ділянка переривчастої кровопотічності розміром 17х9 см, яка при детальному огляді утворена невизначеної форми синцями, що зливаються між собою периферійно. При пальпації склепіння черепа вбачається крепітація кісток тім`яної, скроневої, потиличної, решта тілесних ушкоджень буде детально оглянута при проведенні СМЕ.

-висновок експерта № 12 від 07.04.2023, відповідно до якого при зовнішньому дослідженні трупа ОСОБА_11 встановлена наявність двох видів тілесних ушкоджень: посмертних без ознак при життєвості, тілесних ушкоджень, що утворилися прижиттєво (з ознаками при життєвості). До тілесних ушкоджень з відсутніми ознаками при життєвості відносяться численні ушкодження поверхневого шару шкіри у вигляді саднин та плям висихання, що розташовані в області проекції лівого плечового суглобу, на задній поверхні лівого плеча, в області проекції лівого ліктьового суглобу, на розгинальній поверхні лівого передпліччя, на передній поверхні груді, на передньо-зовнішній поверхні лівого стегна, на тильній поверхні правої кисті, в області проекції правого гребеня здухвинної кістки, в області проекції правого колінного суглобу. Всього таких ушкоджень налічується 26. Зазначені ушкодження не містять ознак при життєвості та могли утворитися внаслідок посмертної дії, дотичної до поверхні шкіри, тупих твердих предметів з нерівною, шершавою контактуючою поверхнею. Не виключається можливість утворення даних ушкоджень і в процесі волочіння трупа. До прижиттєвих зовнішніх тілесних ушкоджень відносяться: крововиливи на слизових оболонках верхньої та нижньої губ, лівіше від середньої лінії; повний вивих 3-го зуба зліва на верхній щелепі; забій правої вушної раковини з розташованим на його тлі суцільним переривчастим синцем; синці на лобі, вздовж всієї його поверхні; синці на обох повіках лівого ока; синці на обох повіках правого ока, що зливаються між собою; синці на правій щоці; синці на спинці носа; синці на лівій передньо-боковій поверхні шиї; синці на передній поверхні груді справа; три забійних рани на волосяній частині голови в правій тім`яно-скронево-потиличній ділянці, раневий канал від яких проникає в порожнину черепа, через численні уламкові переломи кісток склепіння черепа. Вищезазначені тілесні ушкодження могли утворитися прижиттєво внаслідок багатократної дії тупих твердих предметів, як з розповсюдженою, так і з відносно обмеженою контактуючою поверхнею. При цьому, слід зазначити, що виходячи з характеру та локалізації зовнішніх ушкоджень, вони могли утворитися в один і той же певний проміжок часу. Тілесні ушкодження у вигляді забійних ран на волосяній частині голови могли утворитися внаслідок дії, з певною силою, тупих твердих предметів з відносно обмеженою ребристою нерівною контактуючою поверхнею. Можливість утворення даних ушкоджень від дії фрагмента цеглини, каміння не виключається. При внутрішньому дослідження трупа ОСОБА_11 встановлена наявність наступних тілесних ушкоджень: численних уламкових переломів кісток склепіння та основи черепа, а саме: правої тім`яної кістки, правої скроневої кістки та правої частини потиличної кістки. При цьому, численні лінії переломів даних кісток взаємоперехрещуючись та опускаючись на кістки основи черепа в правих задній та середній черепних ямках, утворюють численні уламкові переломи кісток основи черепа. Зазначені переломи кісток склепіння та основи черепа справа мають виражені ознаки при життєвості у вигляді кровопідтіків м`яких тканин голови в області їх розташування; особливо слід відмітити наявність циркулярного перелому кісток основи черепа, лінії якого огинають кістки основи черепа, пересікаючи потиличну кістку, скроневу кістку зліва (її луску і пірамідку), закінчуючись в передній черепній ямці зліва. Друга гілка лінії перелому, починаючись на лусці і пірамідці правої скроневої кістки, переходить на передню черепну ямку справа, де в подальшому з`єднується з першою лінією перелому. Дана лінія перелому немає ознак при життєвості на лівій половині основи черепа; перелом кісток носа; перелом правої виличної кістки; перелом лівого рогу щитоподібного хряща з крововиливом в оточуючі м`які тканини; розриви твердої мозкової оболонки в правій тім`яно-потилично-скроневій ділянці; численні вогнища розчавлення головного мозку в правій тім`яно-потилично-скроневій ділянці. Системний аналіз отриманих при судово-медичній експертизі трупа даних дозволяє зробити висновок про те, що смерть ОСОБА_11 настала внаслідок тупої відкритої черепно-мозкової травми: численних скалкових переломів кісток склепіння та основи черепа справа, забою-розчавлення речовини головного мозку (правої його півкулі), що підтверджується даними внутрішнього дослідження трупа, зазначеними в протокольній частині «Висновку експерта № 12». Таким чином, вищезазначена тупа відкрита травма голови знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю ОСОБА_11 і у живих осіб відповідає тяжким тілесним ушкодженням. Можливість скоєння ОСОБА_11 будь-яких цілеспрямованих дій після отримання ним зазначеної тупої відкритої травми голови виключається. Будь-яких тілесних ушкоджень, характерних для самооборони (за локалізацією) на тілі ОСОБА_11 не встановлено. Тілесні ушкодження у вигляді перелому лівого рога щитоподібного хряща в сукупності з синцями на шиї могли утворитися при життєво одночасно при здавлюванні шиї руками. Тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носа та перелому правої виличної кістки, а також повний вивих 3-го зуба зліва на верхній щелепі, що мають ознаки при життєвості, могли утворитися внаслідок дії тупих твердих предметів з відносно обмеженою контактуючою поверхнею. Особливо слід зазначити, що циркулярний перелом кісток основи черепа без ознак при життєвості міг утворитися посмертно при падінні тіла з певної висоти, при умові, що місцем співударення тіла з площиною, на яку відбулося падіння, була тім`яна частина голови. Дане ушкодження утворилося посмертно. При судово-токсикологічній експертизі в крові та сечі з трупа ОСОБА_11 встановлено етиловий спирт в концентраціях відповідно: 4,4о/оо в крові та 3,4о/оо в сечі. Вказана кількість етилового спирту в крові з трупа покійного, у живих осіб, у відповідності до офіційної таблиці відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння.

-висновок експерта № 115 від 20.03.2023, відповідно до якого крові від трупа ОСОБА_11 відноситься до групи В з ізогемаглютинином анти-А за ізосерологічною системою АВО. В плямах на марлевому тампоні зі змивом РБК (об`єкт № 1), вилученому при ОМП знайдено кров людини групи В з ізогемаглютинином анти-А і походження її від потерпілого ОСОБА_11 не виключається.

-висновок експерта № 125 від 20.03.2023, відповідно до якого крові від трупа ОСОБА_11 відноситься до групи В з ізогемаглютинином анти-А за ізосерологічною системою АВО. В плямах на зразку ґрунту (об`єкти № 1, 2, 3), наданих на дослідження, знайдено кров людини групи В з ізогемаглютинином анти-А і походження її від потерпілого ОСОБА_11 не виключається.

-висновок судово-психіатричного експерта № 141 від 03.04.2023, відповідно до якого в період часу, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_6 діяння, він страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді розумової відсталості помірного ступеня із значними відхиленнями у поведінці, які потребують догляду та лікувальних заходів (F71.1). В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння ОСОБА_6 не міг та не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_6 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді розумової відсталості помірного ступеня із значними відхиленнями у поведінці, які потребують догляду та лікувальних заходів (F71.1). В теперішній час ОСОБА_6 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Оскільки ОСОБА_6 становить собою значну суспільну небезпеку, то він потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричній лікарні із суворим режимом нагляду.

- протокол проведення слідчого експерименту від 23.03.2023, відповідно до якого 23.03.2023 в АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 в присутності законного представника ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_10 та двох понятих було запропоновано відтворити події 13.03.2023, під час яких було вбито ОСОБА_11 . На запропоноване ОСОБА_6 погодився та повідомив, що 13.03.2023 в темну пору доби в нього виник словесний конфлікт з ОСОБА_11 , під час якого він взяв фрагмент цегли та завдав один удар в область потиличної частини голови ОСОБА_11 . Вказаний конфлікт відбувався на території домоволодіння в АДРЕСА_1 . Окрім того, ОСОБА_6 вказав на місце де відбувався конфлікт з ОСОБА_11 , механізм нанесення ним удару фрагментом цегли в область голови потерпілого та вказав на місцевості на місце, куди він самостійно відтягнув тіло ОСОБА_11 , а саме на територію недіючого підприємства, яке перекинув через паркан та прикидав фрагментами шиферу.

Щодо доводів законного представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про необхідність визнання недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту від 23.03.2023 року є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 240 ч. 2 КПК України під час проведення слідчого експерименту може проводитися відеозапис, який додається до протоколу.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги про те, що протокол слідчого експерименту від 23.03.2023 року з ОСОБА_6 є результатом не слідчого експерименту, а фактично допиту.

Відповідно до висновку, викладеному об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 14 вересня 2020 року (провадження № 51-6070кмо19, справа № 740/3597/17), приписи ч. 4 ст. 95 КПК про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 КПК. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів протоколом слідчого експерименту. Заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за його участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту. Легітимна мета слідчого експерименту за участю підозрюваного, обвинуваченого досягається дотриманням встановленого порядку його проведення, забезпеченням реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження в цілому. Проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що протокол слідчого експерименту ОСОБА_6 відповідає вимогам кримінального процесуального закону (статті 104, 105 КПК України), а також іншим критеріям цього процесуального джерела доказів, які визначені об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 14 вересня 2020 року.

Вказані слідчі дії проведені за правилами, передбаченими статтею 240 КПК України, а тому суд першої інстанції при обґрунтуванні своїх висновків послався на вищезазначений протокол.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд, що істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону може бути не будь-яке порушення положень КПК, а лише те, яке порушує конституційні чи конвенційні права обвинуваченого або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень прав на захист ОСОБА_6 , оскільки клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України відносно ОСОБА_6 здійснювалося за участі захисника ОСОБА_10 , яка висловила свою думку щодо вказаного клопотання.

Повертаючись до обставин, що підлягають з`ясуванню відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК України, суд наголошує, що останні встановлюються з урахуванням висновку судової психіатричної експертизи в поєднанні з положеннями ст. 94 КК України, частина перша якої у свою чергу визначає, що залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Зазначена норма закону про кримінальну відповідальність вказує на те, що при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру, суд має врахувати в сукупності три критерії характер і тяжкість захворювання (медичний критерій), тяжкість вчиненого діяння (юридичний критерій), а також ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб (соціальний критерій).

Як убачається з наявного висновку судово-психіатричного експерта № 141 від 03.04.2023, в період часу, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_6 діяння, він страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді розумової відсталості помірного ступеня із значними відхиленнями у поведінці, які потребують догляду та лікувальних заходів (F71.1). В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння ОСОБА_6 не міг та не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_6 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді розумової відсталості помірного ступеня із значними відхиленнями у поведінці, які потребують догляду та лікувальних заходів (F71.1). В теперішній час ОСОБА_6 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Оскільки ОСОБА_6 становить собою значну суспільну небезпеку, то він потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричній лікарні із суворим режимом нагляду.

Зазначений висновок надає відповіді на встановлення лише медичного та соціального критеріїв, що підлягають з`ясуванню відповідно до вимог ст. 94 КК України.

У свою чергу за приписами ч. 5 ст. 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом застосовується судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Таким чином юридичний критерій, визначений ч. 1 ст. 94 КК України вказує на необхідність призначення в зазначеному випадку застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації саме до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.

Щодо наявності умислу на вчинення діянь суд зазначає, що Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у постанові від 16.01.2023 у справі № 761/37225/20 надано висновок щодо правозастосування положень ст. 15 КК у взаємозв`язку з ч. 3 ст. 503 КПК, де зазначено, що відповідно до вимог статей 92, 93, 94 КК та ч. 3 ст. 503, ст. 505, ч. 1 ст. 513 КПК при розгляді кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого в стані неосудності, повинна ґрунтуватись лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій, при цьому суд має виходити із об`єкту посягання та об`єктивної сторони вчиненого діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, з урахуванням всіх фактичних обставин і зовнішнього прояву дій особи, з огляду на те, що встановлення будь-якої форми вини у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридична оцінка такого діяння за наявності до того підстав може здійснюватися із застосуванням ст. 15 КК.

Зазначеним обставинам суд першої інстанції надав належну оцінку, через що відсутні підстави для скасування чи зміни судового рішення.

Рішення суду відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Підстави визначені ст. 409 КПК України для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 405,407,409, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції ,

постановив :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 22.05.2024 року про задоволення клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 про застосування примусових заходів медичного характеру в рамках кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000133 від 17.03.2023 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4