Справа №639/1531/25
Провадження № 1-в/639/148/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , засудженого - ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України та приведення вироків відносно нього у відповідністьдо вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року,

в с т а н о в и в :

До Жовтневого районного суду м. Харкова надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 , який просив звільнити його від покарання, призначеного вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.12.2021.

В обґрунтування клопотання засуджений ОСОБА_4 посилався на те, що Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року (далі за текстом - Закон № 3886-ІХ) вчинення крадіжок в сумі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян віднесено до адміністративних правопорушень та відповідно декриміналізовано.

Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав вимоги клопотання та просив його задовольнити, заначивши, що йогозасуджено за вчинення крадіжки майна на суму, що менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому відповідне діяння не є кримінально караними на теперішній час.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання щодо звільнення засудженого від покарання за діяння, яке наразі не є кримінально караним.

Вислухавши учасників судового провадження, перевіривши доводи клопотання, дослідивши матеріали особової справи засудженої, суд приходить до таких висновків.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З матеріалів особової справи ОСОБА_4 вбачається, що у ДУ «ХСІ» стосовно останнього виконуються вироки, яким його засуджено до позбавлення волі, що надає Жовтневому районному суду м. Харкова право розглянути подане клопотання.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений:

1)Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.03.2020 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 125, ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Вирішено вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.01.2020 виконувати самостійно. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.

Цим вироком ОСОБА_4 засуджено, зокрема, за скоєння: 31.03.2018 крадіжки грошових коштів у сумі 2300,00 грн. (ч. 2 ст. 185 КК України); 04.09.2018 крадіжки майна загальною вартістю 3641,00 грн. (ч. 3 ст. 185 КК України).

2)Вироком Московського районного суду м. Харкова від 30.11.2020 ОСОБА_4 визнано винним та призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців; за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань призначено ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. Відповідно до ст. 70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного ОСОБА_4 за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним ОСОБА_4 за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.03.2020 року у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, остаточно призначено ОСОБА_4 - 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі. Цим вироком також вирішено початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 09.04.2020 року; зараховано ОСОБА_4 у відбуття покарання строк покарання, відбутий ним за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.03.2020 року, з 09.04.2020 року по 30.11.2020 року включно. Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 січня 2020 року виконувати самостійно.

Цим вироком ОСОБА_4 засуджено за скоєння: 04.04.2019 крадіжки майна загальною вартістю 1144,86 грн.; 06.04.2019 крадіжки майна загальною вартістю 563,92 грн.; 07.08.2019 замаху на крадіжку майна загальною вартістю 478,94 грн.

3)Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.12.2021ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень за цим вироком та вироком Московського районного суду м. Харкова від 30.11.2020 призначено ОСОБА_4 покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді 3 (трьох) років 7 (семи) місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_4 вирішено рахувати з 02.12.2021. У строк відбування покарання зараховано покарання частково відбуте за вироком Московського районного суду м. Харкова від 30.11.2020 у період з 09.04.2020 по 01.12.2021 включно. Вирішено вирок Комінтернівського районним судом м. Харкова від 16.01.2020 виконувати самостійно.

Цим вироком ОСОБА_4 засуджено за скоєння 10.05.2019 крадіжки майна загальною вартістю 439,54 грн.

На підставі ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 29.09.2022 ОСОБА_4 звільнено згідно ст. 81 КК України умовно-достроково від подальшого відбування покарання на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 11 днів.

4)Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.01.2024 ОСОБА_4 визнано винуватим за ч.1 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді 200 (двохсот) годин громадських робіт. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.12.2021 року, перерахувавши відповідно до ст. 72 КК України 8 годин громадських робіт в один день позбавлення волі, остаточно призначено покарання ОСОБА_4 у виді 1 (одного) року 2 (двох) місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_4 вирішено рахувати з моменту виконання вироку.

Цим вироком ОСОБА_4 засуджено за спричинення 15.10.2023 умисного легкого тілесного ушкодження.

При цьому Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ (далі за текстом - Закон № 3886-ІХ), який набув чинності 09 серпня 2024 року.

У відповідності до вказаного закону ст. 51 КУпАП викладено в такій редакції: «Дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, - тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двадцяти до тридцяти годин, або адміністративний арешт на строк до п`яти діб.

Дія, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або виправні роботи на строк до одного місяця з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від п`яти до десяти діб.

Повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частиною першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені особою, яка три і більше разів протягом року піддавалася адміністративному стягненню за дрібне викрадення чужого майна, - тягнуть за собою накладення штрафу від шестисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк п`ятнадцять діб».

Порівняно з попередньою редакцією цієї статті зазначені зміни передбачають, зокрема, збільшення мінімального порогу відмежування адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки, шахрайства, привласнення або розтрати з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідними частинами ст. ст. 185, 190, 191 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) та заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) у тому разі, якщо таке викрадення майна не є дрібним.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. ст. 185, 190, 191 КК України.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно висновків, викладених в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 по справі № 278/1566/21 про застосування відповідних частин статей 185, 190, 191 КК з урахуванням положень Закону № 3886-IX:

«Закон № 3886?IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Зміни, внесені Законом № 3886?IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886?IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.»

При цьому суд відзначає, що неоподатковуваний мінімум доходів громадян - грошова сума розміром у 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX ПК, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Станом на 01 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1762грн., а 50 відсотків від його розміру становили 881,00 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX, з урахуванням положень ст. 5 КК України, на теперішній час кримінально караним є крадіжки, шахрайство, привласнення чи розтрата майна, які мали місце у 2018 році, якщо вартість майна - предмету кримінального правопорушення - становить більше 1762 (881?2=1762).

Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1921 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 960,50 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX, з урахуванням положень ст. 5 КК України, на теперішній час кримінально караним є крадіжки, шахрайство, привласнення чи розтрата майна, які мали місце у 2019 році, якщо вартість майна - предмету кримінального правопорушення - становить більше 1921(960,50?2= 1921).

Водночас, як зазначалось вище, вартість майна, за крадіжку та замах на крадіжку якого ОСОБА_4 засуджений вироками Московського районного суду м. Харкова від 30.11.2020 та Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.12.2021, становить 1144,86 грн., 563,92 грн., 478,94 грн. та 439,54 грн., тобто менше двох розмірів неоподаткованого мінімуму доходів громадян, які встановлені на моменти вчинення відповідних діянь.

Таким чином вказані діяння не можуть вважатись кримінально караними правопорушеннями, оскільки вартість майна, за викрадення та замах на викрадення якого ОСОБА_4 засуджений зазначеними вироками, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого наразі передбачено адміністративну відповідальність, - 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У зв`язку з зазначеним, суд приходить до висновку про те, що оскільки ОСОБА_4 на теперішній час, окрім іншого, відбуває і покарання за вчинення діянь, кримінальна караність яких усунута, останній підлягає звільненню від вказаного покарання.

Водночас, з огляду на те, що вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.03.2020 ОСОБА_4 засуджено за скоєння у 2018 році крадіжок майна на суму 2300,00 грн. та 3641,00 грн., тобто за крадіжку майна, вартість якого перевищує розмір 2-х неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановлений станом на час вчинення злочинів (1762 грн.), то підстави його звільнення від покарання за вказаним вироком відсутні.

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_4 підлягає звільненню від покарання, зокрема, за вироками Московського районного суду м. Харкова від 30.11.2020 та Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.12.2021, якими йому призначалось покарання за сукупністю кримінальних правопорушень із вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.03.2020, то невідбута частина покарання за цим вироком на моменту постановлення ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 29.09.2022 про його умовно-дострокове звільнення становила 1 рік 11 днів.

Як наслідок, на момент скоєння ОСОБА_4 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за який його засуджено вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.01.2024, невідбутий ним строк покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.03.2020 сплинув, а тому із вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.01.2024 підлягає виключенню призначення ОСОБА_4 остаточного покарання за сукупністю вироків, за правилами ст. 71 КК України, та його необхідно вважати таким, що засуджений вказаним вироком за ст. 125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України- задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння, звільнити засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання за:

1)вироком Московського районного суду м. Харкова від 30.11.2020 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України.

2)вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.12.2021 за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України.

Вважати ОСОБА_4 таким, що:

1)Засуджений вироком вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.03.2020 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 125, ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі (без подальшого призначення покарання із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, із вироками Московського районного суду м. Харкова від 30.11.2020 та Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.12.2021).

2)Звільнений на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 29.09.2022 на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково від подальшого відбування покарання, призначеного йому вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.03.2020 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 125, ст. 70 КК України, на невідбуту частину строку покарання 1 рік 11 днів.

3)Засуджений вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.01.2024 за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт (без застосування ст. 71 КК України).

Зарахувати до строку покарання ОСОБА_4 у виді 200 годин громадських робіт відбутий ним строк покарання у виді позбавлення волі у період з 30.08.2024 по 14.04.2025, та вважати таким, що повністю відбув вказане покарання.

За відсутності іншого судового рішення, що прямо передбачає тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно звільнити останнього з ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1