ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/641/25 Справа № 194/348/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000099 стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 121, частиною 4 статті 296 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором ОСОБА_6 , задоволено частково клопотання захисника ОСОБА_10 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком до 04 травня 2025 року, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

В обґрунтування свого рішення слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК, що підтверджується документами, долученими до клопотання слідчого у їх сукупності.

Крім того, слідчий суддя вважав доведеним один із заявлених слідчим ризиків, а саме переховування від органу досудового розслідування та не доведеними ризики незаконного впливу на свідків та потерпілого, а також наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів, які у відповідності зі ст. 12 КК відносяться до категорії тяжких злочинів, за які передбачено покарання до від п`яти до восьми та від трьох до семи років позбавлення волі, однак раніше не судимий, забезпечений житлом, де мешкає та зареєстрований тривалий строк, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, на утриманні має двох дітей, одружений, є особою з інвалідністю 2 групи у зв`язку з каліцтвом, отриманим на виробництві та пов`язанні з важкими захворювання хребта та ніг, потребує постійної реабілітації, тобто у підозрюваного в даній місцевості склалися усталенні зв`язки, тому слідчий суддя з урахуванням характеру та обставин правопорушення, вважав достатнім застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на підозрюваного обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзіпрокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Зазначає, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку про недоведеність прокурором ризиків незаконного впливу на свідків та потерпілого, які ще не допитані в судовому засіданні. Також підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, який підозрюється у вчиненні двох тяжких злочинів, які мають підвищену суспільну небезпеку та пов`язані із посяганням на громадську безпеку та здоров`я особи, вчинені з особливою зухвалістю. Той факт, що ОСОБА_7 має двох неповнолітніх дітей та інвалідність 2 групи, не було належним стримуючим фактором від вчинення інкримінованих злочинів.

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись на її безпідставність, просили відмовити в її задоволенні, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК).

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зазначені у вказаній статті.

З вимог ст. 177 КПК слідує, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частиною першою статті 194 КПК передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею були дотримані належним чином, а доводи апеляційної скарги прокурора про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є неспроможними, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК за обставин, викладених в повідомленні про підозру, є достатньо обґрунтованими і такими, що підтверджуються сукупністю матеріалів, доданих до клопотання слідчого, та не оскаржуються прокурором в апеляційній скарзі. Сторона захисту апеляційну скаргу не подавала.

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, оскільки стороною обвинувачення не доведено обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання заявленим ризикам.

З таким висновком апеляційний суд погоджується, оскільки він в повній мірі відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, вимогам кримінального процесуального закону та підтверджується наданими доказами.

Так, ОСОБА_7 в судовому засіданні в суді першої інстанції вину в скоєному визнав в повному обсязі та розповів про обставини вчиненого, розкаявся у скоєному. Просив обрати йому запобіжний захід, що не пов`язаний з позбавленням волі; зобов`язався беззастережно виконувати свої процесуальні обов`язки.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки слідчого судді про недоведеність прокурором ризиків незаконного впливу на свідків, а також вчинення останнім інших кримінальних правопорушень.

Апеляційна скарга прокурора про необхідність застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ґрунтується виключно на тезі про тяжкість кримінального правопорушення, інкримінованого останньому та суворості ймовірного покарання. Однак такі доводи, хоча і є релевантними під час розгляду даного клопотання і враховуються судами відповідно до ст. 178 КПК, проте не є вирішальними для застосування найсуворішого виду запобіжного заходу.

Слідчий суддя правильно врахував, що ОСОБА_7 співпрацює зі слідством, був проведений слідчий експеримент за його участю, працював та постійно мешкав та мешкає в м. Тернівка Павлоградського району, має одну неповнолітню та іншу малолітню дитину на утриманні, одружений, отже має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем свого проживання, є особою з інвалідністю 2 групи у зв`язку з каліцтвом, отриманим на виробництві та пов`язанні з важкими захворювання хребта та ніг, потребує постійної реабілітації.

У справі Ігнатов проти України, заява № 40583/15, рішення від 15.12.2016, ЄСПЛ зазначив, що ризик того, що обвинувачений може перешкодити належному проведенню судового розгляду, не повинні прийматися абстрактно, але повинні бути підкріплені фактичними доказами. Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі важкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою (див. Строган проти України, № 30198/11, § 97, 6 жовтня 2016 р.).

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Попков проти Росії» від 06.12.2007 року визначено, що підозрюваний повинен бути звільнений на час розгляду справи, якщо державні органи не можуть надати достатньо підстав, які виправдовують його утримання під вартою. Влада зобов`язана надати переконливі підстави для будь-якого мінімального строку тримання під вартою.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов законного та обґрунтованого висновку, що з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також з метою запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду стосовно підозрюваного ОСОБА_7 слід застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який відповідно до ст. 181 КПК полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Наданими матеріалами клопотання, а також прокурором в судовому засіданні в суді першої та апеляційної інстанціях не доведено обставини, передбачені ч. 3 ст. 176, ч. 1 ст. 183 та п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК, а саме, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК, не може запобігти доведеному під час розгляду ризику.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Європейський суд з прав людини, зокрема, у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року п. 80 рішення, неодноразово наголошував, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Враховуючи вищевикладене, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не вбачається, у зв`язку з чим апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177-178, 183, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного за частиною 1 статті 121, частиною 4 статті 296 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4