Єдиний унікальний номер 205/596/23
Номер провадження 1-кп/205/401/25
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська
Єдиний унікальний №205/596/23 Провадження №1-кп/205/401/25
У Х В А Л А

19 березня 2025 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження №0000765 від 24.02.2023 стосовно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Зеленодольськ, громадянина України, українця, який має середню освіту, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Красноград, громадянка України, українка, офіційно не працевлаштована, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судима,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушен ь, передбачених ч. 1 ст. 263 ч. 2, 3 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор, в порядку ст. 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яке мотивував продовженням існування ризиків, передбачених п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник не заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просили змінити адресу домашнього арешту у зв`язку зі зміною місця проживання.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Суд, заслухавши заявлене клопотання прокурора, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши їх доводи та обґрунтування доходить таких висновків.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 331 КПК, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження суд доходить висновку, що обґрунтування, викладені у клопотанні прокурора знайшли своє повне підтвердження під час розгляду справи, з огляду на таке.

Так, суд бере до уваги, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні умисних, корисливих кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним збутом наркотичних засобів, психотропних речових, їх аналогів та прекурсорів та які, відповідно до ст. 12 КК, належать до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за які Законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна, а тому розуміючи можливе застосування такого суворого покарання, у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можуть перейти на нелегальне становище та переховуватися від суду.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у випадку визнання їх винуватими у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

При цьому, зазначений ризик об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Також суд вважає, що прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 офіційно не працевлаштовані, тобто не мають стабільного та легального джерела доходу, їм інкриміновано вчинення корисливих кримінальних правопорушень, метою якого є отримання прибутку, у зв`язку з чим суд доходить висновку про те, що останні можуть продовжити свою протиправну діяльність та вчинити нові злочини.

Відповідно до ст. 178 КПК, суд враховує, що обвинувачені раніше не судимі, офіційно не працевлаштовані, мають постійне місце мешкання та реєстрації. В той же час, зазначені обставини існували також й на момент вчинення інкримінованих обвинуваченим дій та не стали тими, стримуючими факторами, які б змогли б запобігти вчиненню злочинів.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд повно та об`єктивно дослідивши усі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження такого запобіжного заходу, враховує ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК і вважає, що саме такий запобіжний захід може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та запобігти встановленим ризикам.

Керуючись ст. ст. 181, 195, 331, 372 КПК, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на 60 діб, тобто до 18 травня 2025 року включно.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- цілодобово не залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_5 , без дозволу суду;

- прибувати за кожною вимогою на визначений час до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця проживання;

- утриматись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу суду про продовження запобіжного заходу направити для виконання до ВП №1 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області для внесення змін щодо фактичного місця виконання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_3 .

Контроль за виконанням цієї ухвали покласти на прокурора.

Ухвала суду є остаточною і апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1