Справа №463/2340/25
Провадження №1-кс/463/2490/25
У Х В А Л А

17 березня 2025 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого дізнавача відділу дізнання Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000064 від 23.01.2025, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

встановив:

старший дізнавач відділу дізнання Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова з клопотанням про накладення арешту на усі кошти, які знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 в АТ «Райффайзен Банк», який належить ТзОВ «Галпромбуд» () шляхом заборони видаткових фінансових операцій з активами у виді грошових коштів у будь-якій валюті.

Клопотання мотивує тим, що Відділом дізнання Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідуванням в кримінальному провадженні №0000064 від 23.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, за фактом заволодіння коштами за договором від 06.12.2024 про проведення ремонтних робіт підвального приміщення.

23.01.2025 до Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області надійшло звернення директора Державного природознавчого музею НАН України ОСОБА_5 про те, що ТзОВ "Галпромбуд" не виконує умови договору від 06.12.2024 про надання послуг з ремонту приміщень підвалу музею, внаслідок чого вчинено заволодіння коштами у розмірі 137 496 гривень за відсутності проведення будь-яких робіт, чим заподіяно матеріальних збитків на вказану суму.

Допитаний у процесуальному статусі свідка ОСОБА_6 повідомив, що оплата здійснювалася ГО «Мюзеюм Фор Чендж» у розмірі 137 496,00 грн на рахунок НОМЕР_1 в АТ «Райффайзен Банк», який належить ТзОВ «Галпромбуд», установа виконавця повинна була приступити до роботи та виконати умови договору до 31.12.2024, однак фактично роботи так і не були розпочаті, виконавцем робіт кошти не повернуто та не забезпечено повернення авансового платежу на вимогу.

Так, емітентом банківського рахунку НОМЕР_1 є АТ «Райффайзен Банк» - код банку (МФО) 300335, код за ЄДРПОУ - 14305909, юридична адреса (та адреса головного офісу): 01011, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 4а.

Відповідно до офіційної інформації Національного банку України за посиланням «https://bank.gov.ua/ua/supervision/institutions/14305909», АТ «Райффайзен Банк Аваль» є платоспроможним.

Водночас органу досудового розслідування не відома конкретна сума, яка на час звернення до суду із клопотанням знаходиться на банківському рахунку ТОВ «Галпромбуд» UA1692619, тому арешт конкретної суми грошових коштів не забезпечить виконання ухвали слідчого судді та завдань кримінального провадження.

Кошти у розмірі 137 496,00 грн на рахунок АТ «Райффайзен Банк Аваль» UA1692619, отримані ТОВ «Галпромбуд» в рамках договору №6/11/24-1 від 06.12.2024 можуть підлягати стягненню з вказаної юридичної особи як відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Органом досудового розслідування встановлено, що відповідно до платіжної інструкції №2047 від 11.12.2024, ГО «Мюзеюм Фор Чендж» перерахувало кошти у розмірі 137 496,00 грн на банківський рахунок НОМЕР_1 в АТ «Райффайзен Банк», який належить ТзОВ «Галпромбуд».

В органу досудового розслідування існує сукупність підстав вважати, що грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку набуті незаконним шляхом та не належать добросовісному набувачу, оскільки рахунок НОМЕР_1 в АТ «Райффайзен Банк» використовувався ТОВ «Галпромбуд» в рамках договору №6/11/24-1 від 06.12.2024.

А тому з метою вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, а також з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільного позову), слідчий в порядку вимог ст.131, п.4 ч.2 ст.170 КПК України звернувся до суду з відповідним клопотанням, яке просить задовольнити.

Слідчий просив розгляд клопотання проводити у його відсутність, підтримує його в повному обсязі та просить таке задовольнити.

У відповідності до вимог ч.2 ст.172 КПК України, суд вважає за можливе розглядати клопотання без повідомлення власника майна.

Оглянувши матеріали клопотання та додані до нього письмові документи, вважаю, що клопотання слід задовольнити виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що Відділом дізнання Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідуванням в кримінальному провадженні №0000064 від 23.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, за фактом заволодіння коштами за договором від 06.12.2024 про проведення ремонтних робіт підвального приміщення.

23.01.2025 до Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області надійшло звернення директора Державного природознавчого музею НАН України ОСОБА_5 про те, що ТзОВ "Галпромбуд" не виконує умови договору від 06.12.2024 про надання послуг з ремонту приміщень підвалу музею, внаслідок чого вчинено заволодіння коштами у розмірі 137 496 гривень за відсутності проведення будь-яких робіт, чим заподіяно матеріальних збитків на вказану суму.

Як вбачається з матеріалів клопотання дізнавач звернувся до слідчого судді із вимогою про накладення арешту на усі кошти, які знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 в АТ «Райффайзен Банк», який належить ТзОВ «Галпромбуд» () шляхом заборони видаткових фінансових операцій з активами у виді грошових коштів у будь-якій валюті.

Як на підставу накладення арешту дізнавач покликається на положення п.4 ч.2 ст.170 КПК України, відповідно до якого арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Оскільки вважає, що кошти у розмірі 137 496,00 грн на рахунок АТ «Райффайзен Банк Аваль» UA1692619, отримані ТОВ «Галпромбуд» в рамках договору №6/11/24-1 від 06.12.2024 можуть підлягати стягненню з вказаної юридичної особи як відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Оцінюючи обгрунтованість та підставність поданого клопотання слідчий суддя враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Згідно із ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе лише якщо: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (ч. 1 ст. 170 КПК України).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою: 1) забезпечення збереження речових доказів, 2)спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Частинами 1, 2 ст. 173 КПК України визначено обов`язок слідчого судді відмовити у накладенні арешту на майно, якщо особа, яка звернулася з таким клопотанням не доведе необхідність такого арешту.

При вирішенні питання про арешт майна суддя враховує в тому числі і розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Положеннями пунктів 1, 3-6 ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, накладення арешту з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

При цьому, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (ч.8 ст.170 КПК України).

Аналіз положень ч. 6 ст. 170 КПК України дає підстави стверджувати про те, що накладення арешту з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) вимагає наявності у кримінальному провадженні особи з процесуальним статусом підозрюваного, на майно якого безпосередньо накладатиметься арешт, або на майно фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного. А також наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Згідно матеріалів клопотання в межах кримінального провадження №0000064 від 23.01.2025 жодній особі про підозру не повідомлялось, цивільний позов не заявлено. Про протилежне суд не повідомляли. Більше того, кримінальне провадження №0000064 від 23.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, на даний час здійснюється за фактом заволодіння коштами за договором від 06.12.2024 про проведення ремонтних робіт підвального приміщення.

А тому клопотання про арешт майна з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, що визначено пунктом 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, не ґрунтується на законі та в цій частині є необґрунтованим.

Крім того, дізнавач звертаючись до суду з вказаним клопотанням, як на підставу подачі такого покликається на положення п.4 ч.2 ст.170 КПК України, та відповідно просить накласти арешт на відповідне майно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому, в порушення ч. 6 ст. 170 КПК України подане клопотання не містить відомостей про те, що кримінальне провадження №0000064 від 23.01.2025 здійснюється щодо конкретної юридичної особи, а саме: ТзОВ «Галпромбуд», оскільки як зазначено вище з представлених документів встановлено, що вказане кримінальне провадження здійснюється за фактом заволодіння коштами Державного природознавчого музею НАН України у розмірі 137 496 гривень, сплачених на виконання умов договору від 06.12.2024 про надання послуг з ремонту приміщень підвалу музею, за відсутності проведення будь-яких робіт.

Більше того, аналіз положень п.4 ч.2 ст.170 КПК України дає підстави стверджувати про те, що в такому закріплено дві самостійні одна від одної підстави для накладення арешту на майно: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. На це вказує розділовий сполучник «чи».

Натомість дізнавач покликаюсь на положення п.4 ч.2 ст.170 КПК України зазначає як мету накладення арешту і відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), і стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відмова в задоволенні клопотання про арешт майна можлива лише, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Зважаючи на вищенаведене суд приходить до висновку, що дізнавач не довів наявності підстави, передбаченої п.4 ч.2 ст.170 КПК України для накладення арешту на майно.

В порушення вимог ч.8 ст.170 КПК України дізнавачем не доведено співмірності вартості майна, яке належить арештувати, із розміром заподіяної шкоди чи розміром неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою. Згідно мотивів клопотання така обставина дізнавачем взагалі не встановлювалась, оскільки як зазначено у клопотанні органу досудового розслідування не відома конкретна сума, яка на час звернення до суду із клопотанням знаходиться на банківському рахунку ТОВ «Галпромбуд» НОМЕР_1 , тому арешт конкретної суми грошових коштів не забезпечить виконання ухвали слідчого судді та завдань кримінального провадження.

Дізнавачем взагалі не представлено документів на підтвердження, що відповідний рахунок дійсно належить ТзОВ «Галпромбуд». Відомостей про допит уповановажених осіб зазначеної юридичної особи щодо обставин, які розслідуються в межах кримінального провадження, подане клопотання не містить.

А відтак суд вважає, що дізнавачем не доведено, що накладення арешту на майно в даному випадку сприятиме виконанню завдань арешту.

Враховуючи встановлені обставини, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність правових підстав для арешту майна з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає недоведеним, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки не сприятимуть досягненню мети щодо забезпечення відшкодування шкоди, таке втручання у право на власність є непропорційним, тому клопотання не підлягає до задоволення.

Керуючись вимогамист.ст.131,170-173,309,395КПКУкраїни,-

постановив:

В клопотанні старшого дізнавача відділу дізнання Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000064 від 23.01.2025, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1