Номер провадження: 11-кп/813/1065/25
Справа № 521/1354/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2024 року, у кримінальному провадженні №0000012, внесеному до ЄРДР 06 січня 2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у с. Привітне Запорізького району Запорізької області, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз 24.10.2023 Малиновським районним судом міста Одеси, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, до покарання у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України,-

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обрано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з 14.06.2024.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 24.10.2023 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень, на підставі ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання наркотичного засобу без мети збуту у великих розмірах, будучи протягом року засудженим за ч. 1 ст. 309 КК України, 06 січня 2024 року, точного часу не встановлено, перебуваючи у невстановленому місці, придбав у невстановленої особи наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, загальною масою 3,483г, який був запакований в 6 згортках з ізоляційної стрічки синього кольору, в яких міститься по два згортка з фольги, в кожному з яких знаходиться згорток з полімерної плівки блакитного кольору, які зберігались в пластиковому контейнері від «Kinder сюрприз», тим самим незаконно придбав наркотичну речовину для власного вживання, без мети збуту.

Після чого, ОСОБА_7 , маючи умисел, направлений на незаконне зберігання наркотичної речовини, помістив до одягу вищевказаний пластиковий контейнер від «Kinder сюрприз», всередині якого знаходився розфасований наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, загальною масою 3,483 г, з кількісним вмістом метадону 1,656 г, що згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 відноситься до критерію ваги наркотичних засобів у великих розмірах, тим самим почав зберігати його для власного вживання, без мети збуту, до моменту вилучення працівниками поліції 06.01.2024 о 15 годині 05 хвилин, під час проведення огляду місця події біля будинку за адресою: м. Одеса, вул. Краснова, 3А.

Крім того, ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту, будучи протягом року засудженим за ч. 1 ст. 309 КК України, 06 червня 2024 року, точного часу не встановлено, але не пізніше 19 годин 51 хвилин, перебуваючи біля залізничного вокзалу в місті Одесі, побачив на землі 1 (один) zip-пакет із кристалічною речовиною білого кольору, після чого, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, привласнив, піднявши з землі вказаний zip-пакет, всередині якого знаходилася особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) масою 0,412г, тим самим незаконно придбав шляхом знахідки вказану особливо небезпечну психотропну речовину для власного вживання, без мети збуту.

Продовжуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на незаконне зберігання психотропних речовин, обіг яких заборонено - PVP (1-феніл- 2-піролідин-1 -іл-пентан-1 -он), з кількісним вмістом PVP 0,317г, ОСОБА_7 , помістив зазначений zip-пакет під кепку, вдягнену на ньому, тим самим почав незаконно зберігати при собі, для власного вживання, без мети збуту психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), до моменту її вилучення працівниками відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області о 20 годині 39 хвилини 06 червня 2024 року під час проведення огляду місця події біля ДУ «ОВК №14», за адресою: м. Одеса, вул. Краснова, 2А.

Вимоги апеляційної скарги.

Не оспорюючи вирок районного суду в частині доведеності вини обвинуваченого та кваліфікації його дій, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що суд першої інстанції при призначені покарання залишив поза увагою, що у обвинуваченого наявне невідбуте покарання за вироком Малиновського районного суду міста Одеси від 24.10.2023 року за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу, тобто не застосував положення ч. 1 ст. 71 КК України, які є імперативними.

На підставі викладеного прокурор просить скасувати оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання та ухвалити у цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Малиновського районного суду міста Одеси від 24.10.2023 року, і остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 року позбавлення волі та штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить, 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, - виконувати самостійно.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Позиція учасників судового розгляду.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 , просила її задовольнити, а вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок у цій частині.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 заперечували проти апеляційної скарги прокурора.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Оскільки судовий розгляд судом першої інстанції був проведений у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а в апеляційній скарзі не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування ст. 71 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд вважає їх обґрунтованими, з огляду на таке.

Згідно з практикою призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Положеннями ч. 3 ст. 72 КК України встановлено, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Аналогічна правова позиція, висловлена об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 06.12.2021 року (справа № 243/7758/20), для застосування закріплених у ч. 1 ст. 71 КК України правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначив сукупність двох обов`язкових умов, що мають бути встановлені в їх нерозривній єдності, а саме: першої, що стосується моменту вчинення нового кримінального правопорушення засудженим - «після постановления вироку, але до повного відбуття покарання» за попереднім вироком; та другої - наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент призначення судом покарання за новим вироком.

Також, згідно з позицією Верховного Суду, висловленій у постанові від 20.01.2022 року (справа № 686/3226/20), положення ч. 3 ст. 72 КК України не тільки не виключають можливості застосування положень ст. 70, 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 є особою, який неодноразово судимий, останній раз 24.10.2023 року Малиновським районним судом міста Одеси, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень.

За оскаржуваним вироком ОСОБА_7 обвинувачується у кримінальному правопорушенні за ч. 2 ст. 309 КК України, яке він вчинив 06.01.2024 року та 06.07.2024 року, тобто після ухвалення Малиновським районним судом міста Одеси вироку від 24.10.2023 року, покарання за яке не відбуто.

З огляду на викладене, апеляційний суд зазначає про те, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив нове кримінальне правопорушення, не відбувши покарання за попередніми вироками.

Таким чином, суд першої інстанції при призначені ОСОБА_7 покарання, не застосував положення ст. ст. 71, 72 КК України, які у даному випадку підлягають обов`язковому застосуванню та призначенню ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю вироків.

Наведені порушення призвели до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню, у зв`язку з чим вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням у цій частині нового вироку.

Такими чином, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 слід застосовувати положення ст.71 КК України.

Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги прокурора заслуговують на увагу, а тому вирок суду першої інстанції, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п.1 ч.1 ст.413 КПК України, в частині призначеного обвинуваченому покарання підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом за правилами ст. 420 КПК України у цій частині нового вироку.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу прокурора, скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.

Керуючись 376,404,405,407,409,419,424,532, 615 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2024 року, у кримінальному провадженні №0000012, внесеному до ЄРДР 06 січня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, - скасувати, в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким:

ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Малиновського районного суду міста Одеси від 24.10.2023 року, визначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік та штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить, 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень - виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили, а засудженим, який утримається під вартою - у той же строк, з дня вручення його копії.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4