Дата документу 28.01.2025
Справа № 334/735/25
Провадження № 1-кс/334/321/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Ленінського районного суду м. Запоріжжя клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, лейтенанта поліції ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000233 від 11.09.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, неодруженого, військовослужбовця, який перебуває на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому,

ВСТАНОВИВ:

28.01.2025 р. до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 , погоджене керівником Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 без визначення застави, внесене у кримінальному провадженні №00000233 від 11.09.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

ОСОБА_6 , підозрюється у тому, що він, проходячи військову службу за мобілізацією на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 30 липня 2023 року, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитись від проходження військової служби, самовільно залишив місце тимчасового розташування підрозділу поблизу АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби до 16.05.2024, а саме до моменту доставлення останнього співробітниками поліції до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, тобто ОСОБА_6 підозрюється у дезертирстві, тобто самовільному залишенні місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

07.01.2025року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_6 інкримінованого правопорушення повністю підтверджується зібраними на даний час у кримінальному проваджені доказами: протоколами допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та актом службового розслідування, проведеного посадовими особами військової частини НОМЕР_1 за фактом відсутності на військовій службі 30.07.2023 в умовах воєнного стану солдата ОСОБА_6 , а також іншими матеріалами кримінального провадження, які як самі по собі, так і в сукупності з іншими доказами містять відомості як доказ факту та обставин вчинення ОСОБА_6 , кримінального правопорушення.

Під час проведення досудового розслідування слідчим встановлена наявність ризиків, передбачених 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному проваджені; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи, що ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, відповідальність за який передбачено покарання у вигляді позбавлені волі від п`яти до дванадцяти років, існує ризик, що підозрюваний ОСОБА_6 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_6 , не має стійких соціальних зв`язків та не має офіційного джерела доходу, що може сприяти нез`явленню останнього за викликом слідчого, прокурора та суду;

Орган досудового розслідування вважає, що ОСОБА_6 в подальшому може як у спосіб погроз, так і реально незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, а саме на ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , оскільки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 проходять службу в одній військовій частині з підозрюваним. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом;

Також, підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки підозрюваний вчиняючи злочин, в умовах воєнного стану, фактично відмовився виконувати завдання, що тягне за собою перекладення його обов`язків на інших військовослужбовців, збільшення навантаження на них та посилення загрози їхньому життю. Такі дії ОСОБА_6 , вже є опосередкованим посяганням на життя та здоров`я інших військовослужбовців та фактичним висловленням байдужості до їх безпеки на користь власного страху. З огляду на це, а також те, що підозрюваному загрожує покарання до 12 років позбавлення волі, з метою ухилення від покарання у разі визнання його винним або від кримінального переслідування існує реальна можливість продовження вчинення останнім злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

При цьому більш м`які запобіжні заходи не можуть бути застосовані відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України.

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, просив задовольнити з підстав зазначених у ньому, вказував, що підозрюваний за викликами до слідчого не з`являється, причини неявки не повідомляє.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав.

Захисник проти клопотання заперечував, просив у задоволенні клопотання відмовити. Вказує, що ризики необґрунтовані. Підозрюваний постійно проживає за зареєстрованим місцем проживання, не переховується. Свідками у кримінальному провадженні є особи, з якими підозрюваний перебував у навчальному батальйоні та є очевидним, що вказані особи давно проходять службу в інших військових частинах.

ОСОБА_6 пояснив, що він був мобілізований, після цього його направили для проходження навчання. Він захворів, близько 9 дні перебував на лікуванні, а після цього його командир відпустив додому долікуватися, тому він поїхав у Запоріжжя. Потім він загубив телефон, купив собі новий з новим номером, тому усі контакти не збереглися, командиру не міг подзвонити оскільки його номер не зберігся. Проживав вдома, поки приблизно півроку тому його не зупинили працівники поліції, який перевірив його дані по планшету та сказав йому, що він дезертир. Наразі він майже закінчив проходження медичної комісії, але не може пройти травматолога, через перелом руки (побутова травма). Наміру ухилятися від військової служи немає, шукає військову частину в якій би міг продовжити службу.

Вислухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

На підставі вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість злочину, у вчинені якого підозрюється, обвинувачується особа, її вік, стан здоров`я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання, та інші обставини що її характеризують.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п. 7 ст. 176 КПК України - під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З матеріалів клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що 30 липня 2023 року, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитись від проходження військової служби, самовільно залишив місце тимчасового розташування підрозділу поблизу смт. Гвардійське, Новомосковського району, Дніпропетровської області, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби до 16.05.2024, а саме до моменту доставлення останнього співробітниками поліції до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області.

Підозрюваний ОСОБА_6 не оспорює вказані обставини, у судовому засіданні надав аналогічні пояснення.

За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку про існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

У своєму клопотанні слідчий вказує на наявність ризиків,передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Злочин, у скоєнні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , згідно з ст. 12 КК України, віднесено до категорії особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачена можливість призначення суворого покарання у виді позбавлення волі, запроваджений воєнний стан об`єктивно створюють певний ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду.

Проте, підозрюваний раніше не засуджений, проживає постійно за зареєстрованим місцем проживання.

Слідчий вказував, що підозрюваний за повістками до нього не з`являвся, проте жодних доказів на підтвердження вказаних обставин не надав. У той же час ОСОБА_6 самостійно прибув у судове засідання для розгляду клопотання.

07.01.2025 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 с. 408 КК України, а також він був допитаний як підозрюваний, та 28.01.2025 року йому було вручено клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За вказаний обставин, ризик, що підозрюваний буде переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду є невстановленим, враховуючи його позитивну процесуальну поведінку.

Ризик незаконного впливу на свідків та ризик вчинити новий злочин, на думку слідчого судді, також недоведений слідчим. Усі свідки у кримінальному провадженні є військовослужбовцями. Свідчень щодо будь-якого впливу на них слідчим не надано. Крім того, ОСОБА_6 має військове звання солдат, жоден з свідків не перебуває у підпорядкуванні у підозрюваного. ОСОБА_6 раніше засуджений не був, повідомив слідчому судді, що бажає продовжувати військову службу.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим та прокурором не доведено поза розумним сумнівом наявність хоч б одного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 176-178, 183,184, 194, 309, 395 КПК України,

УXВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, підозрюваним, який тримається під вартою в той же строк з дня отримання повного тексту ухвали.

Оголошення повного тексту ухвали 29.01.2025 р. о 14 год. 00 хв.

Суддя: ОСОБА_1