30.01.25 Справа № 469/1438/24
1-кп/469/217/25
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року с-ще Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
обвинувачений ОСОБА_4 (в режимі відеоконференцзв"язку)
захисник ОСОБА_5 (в режимі відеоконференцзв"язку)
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Терешківці Горохівського району Волинської області, громадянина України, освіта середня, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 29 липня 2021 року вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області за ч.2 ст. 187, ч.1 ст. 345, ч.1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна, проходив військову службу за контрактом на посаді стрільця третього стрілецького спеціалізованого відділення першого стрілецького спеціалізованого взводу першої стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону НОМЕР_1 окремої механізованої бригади (військова частина НОМЕР_2 ), у військовому званні "солдат",
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,-
встановив :
Прокурор надала клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою тривалістю 60 діб, обгрунтоване тим, що ОСОБА_4 обвинувачується в умисному тяжкому злочині проти встановленого порядку несення військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п"яти до десяти років, а тому існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховування від суду у зв"язку з тяжкістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, з метою уникнення чого обвинувачений може здійснити виїзд на непідконтрольну територію України, та у зв"язку з відсутністю у обвинуваченого сталих соціальних зв"язків, які б утримували його за останнім місцем проживання; можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, так як обвинувачений самовільно залишив місце несення служби, раніше неодноразово судимий, зарекомендував себе як недисциплінований військовослужбовець, має певні навички, пов"язані з набутим ним військовим досвідом; також посилалась на існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості незаконного впливу на свідків, які на даний час не допитані судом.
Обвинувачений проти задоволення клопотання прокурора заперечував, пояснивши, що не має наміру ухилитися від суду та бажає проходити військову службу; захисник підтримав позицію обвинуваченого.
Частинами 1-3 статті 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати чи обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
За змістом ст. 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Згідно зі ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, тобто у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, за що законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п"яти до десяти років.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 22 серпня 2024 року щодо ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті ТУ ВСП Південного регіону до 19 жовтня 2024 року.
Березанським районним судом Миколаївської області 11 жовтня 2024 року дію запобіжного заходу щодо обвинуваченого продовжено на шістдесят діб до 09 грудня 2024 року; 04 грудня 2024 року дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено до 01 лютого 2025 року.
Зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, наявність у обвинуваченого декількох непогашених судимостей за вчинення тяжких та особливо тяжкого умисних злочинів, характеру кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , зокрема, в частині невиконання обов"язків щодо несення військової служби під час дії воєнного стану, суд прийшов до висновку про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості переховування від органів досудового розслідування або суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, які вбачаються з обставин, зазначених прокурором.
Суд не встановив відсутності у обвинуваченого сталих соціальних зв"язків, сім"ї, оскільки це суперечить відомостям, викладеним у обвинувальному акті та повідомленим обвинуваченим, та наявності ризику впливу на свідків з підстав необгрунтованості та недоведеності існування такого ризику, оскільки прокурор не зазначив, щодо яких саме свідків існує такий ризик, і не виклав відповідні обставини.
Судом також враховано положення ч.8 ст.176 КПК України, за якою під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою, та зроблено висновок, що за наявності встановлених ризиків суд не має підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
З моменту обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та до моменту вирішення вказаного клопотання обставини, які стали підставою для обрання такого запобіжного заходу, суттєво не змінились, а тому встановлені судом ризики продовжують існувати.
Посилання обвинуваченого на те, що він не має наміру ухилятися від суду та бажає продовжити військову службу, з врахуванням викладеного вище, не спростовує існування встановлених судом ризиків.
За таких обставин клопотання прокурора підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 177, 183, 196, 197, 199, 331, 369, 372 КПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.
Продовжити строк застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на шістдесят діб.
Строк дії ухвали до 30 березня 2025 року.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Дата проголошення повного тексту ухвали 30 січня 2025 року о 16.00 год.
Суддя: