Справа № 331/2/25
Провадження № 1-кп/331/418/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000258 від 07.03.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 307 КК України,

ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

У С Т А Н О В И В:

На розгляді у Жовтневому районному суді м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000258 від 07.03.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

У даному судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_5 на 60 днів у зв`язку з тим, що строк застосування цього запобіжного заходу завершується 09.03.2025, а судове провадження не може бути завершене до спливу цього строку. Клопотання прокурор обґрунтовує наявністю ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме: ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, наявністю ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме: ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, а також наявністю ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може вчинити інше правопорушення або продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується. Наявність цих ризиків обґрунтовується тяжкістю інкримінованого ОСОБА_5 злочину і тяжкістю покарання, яке йому загрожує у випадку визнання його винним у вчиненні цього злочину. Застосувати до обвинуваченого більш м`які запобіжні заходи прокурор не вбачає за можливе, оскільки вони не зможуть належним чином запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 проти клопотання прокурора заперечували частково, просили змінити обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у нічний час доби. Захисник обґрунтував свою позицію та позицію свого підзахисного тим, що мета обраного запобіжного заходу вже на даний час досягнута, обвинувачений самостійно з`являється до суду і з травня 2024 року не вчинив нового злочину. Також він зазначив, що взимку внаслідок чергового обстрілу постраждав будинок, у якому живе обвинувачений, і наразі ще не повністю закінчені роботи по його відновленню, тому ОСОБА_5 має вживати заходи для його відновлення.

Інші учасники судового засідання підтримали обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 .

Заслухавши клопотання прокурора, з`ясувавши думку учасників судового засідання, суд дійшов таких висновків.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.12.2024 відносно обвинуваченого ОСОБА_5 змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк до 10.01.2025.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09.01.2025 відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строк запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту продовжено до 09.03.2025.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ч. ч. 1, 2, 3, 6 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого. Строк дії ухвали про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

У даному судовому засіданні судом встановлено, що до спливу обраного обвинуваченому ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту неможливо завершити судовий розгляд даного кримінального провадження.

Враховуючи вимоги ст. ст. 177, 178, 181 КПК України, суд приходить до висновку, що ризики, зокрема, передбачені п. 3 і п. 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_5 даного запобіжного заходу, не відпали, не змінилися та продовжують існувати на теперішній час.

Так, злочин, що інкримінується ОСОБА_5 , згідно зі ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацію майна.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд виходить із необхідності уникнення ризиків, про які зазначено стороною обвинувачення, а саме: ризиків, передбачених п. 3 і п. 5 ч.1 ст.177 КПК України, які продовжують існувати, із ступеня тяжкості та значної суспільної небезпечності інкримінованих кримінальних правопорушень.

Суд також враховує відомості про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, у зв`язку з чим не має законного джерела доходу і може вчинити аналогічні кримінальні правопорушення або продовжити злочинну діяльність з метою здобуття засобів для існування.

Також суд враховує, що оскільки у даному кримінальному провадженні свідки судом ще не допитувалися, існує ризик незаконного впливу на них обвинуваченим з метою змінити показання, надані підчас досудового розслідування.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого альтернативних більш м`яких запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених обставин, суд приходить до висновку, що на даний час вони не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

При цьому, суд, враховуючи належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду даного кримінального провадження, а також його бажання знайти законні джерела доходу для відновлення пошкодженого житла, вважає за можливе продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, але у нічний час доби.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченому, та позбавляє його можливості перешкодити інтересам правосуддя, суд приходить до висновку про те, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту підлягає задоволенню частково, і вважає за необхідне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 строком на 60 днів, але не цілодобово, а у нічний час доби.

Також у підготовчому судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 на 60 днів у зв`язку з тим, що строк застосування цього запобіжного заходу завершується 09.03.2025, а судове провадження не може бути завершене до спливу цього строку. Клопотання прокурор обґрунтовує наявністю ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме: ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, наявністю ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України, а саме: ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, а також наявністю ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може вчинити інше правопорушення або продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується. Наявність цих ризиків обґрунтовується тяжкістю інкримінованого ОСОБА_6 злочину і тяжкістю покарання, яке йому загрожує у випадку визнання його винним у вчиненні цього злочину. Застосувати до обвинуваченого більш м`які запобіжні заходи прокурор не вбачає за можливе, оскільки вони не зможуть належним чином запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 проти клопотання прокурора заперечували, просили змінити обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Захисник обґрунтував свою позицію та позицію свого підзахисного тим, що наявність ризиків, на які посилається прокурор, жодним чином не доведена, а також тривалим перебуванням обвинуваченого під вартою.

Інші учасники судового засідання підтримали обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 .

Заслухавши клопотання прокурора, з`ясувавши думку учасників судового засідання, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.12.2024 відносно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10.01.2025.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09.01.2025 відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено до 09.03.2025.

До спливу зазначеного строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою неможливо завершити судовий розгляд даного кримінального провадження, оскільки судовий розгляд справи ще навіть не розпочато.

Враховуючи вимоги ст. ст. 177, 178, 183 КПК України, суд приходить до висновку, що ризики, передбачені п.1, п.3 і п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не відпали, не змінилися та продовжують існувати.

Так, злочин, що інкримінується ОСОБА_6 , згідно зі ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацію майна. Тому суд погоджується з доводами прокурора, що обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, суворість та невідворотність покарання, може переховуватися від суду.

Крім того, суд враховує відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який до обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не проживав за адресою реєстрації місця проживання, а мав постійне місце проживання за однією адресою з іншим обвинуваченим у даному кримінальному провадженні - ОСОБА_5 , де винаймав житло, не мав стійких соціальних зв`язків та постійного місця роботи, а також був неодноразово судимий, зокрема, за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних речовин та злочинів проти власності.

Тому є достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 з метою ухилення від покарання за вчинене кримінальне правопорушення може безперешкодно переховуватися від суду, що є достатнім обґрунтуванням ризиків, передбачених п.1 і п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, у достатні мірі обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, які підлягають допиту під час судового провадження і анкетні дані яких стали відомі обвинуваченому під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків. Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

За вказаних обставин суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи в достатній мірі не забезпечать виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання встановленим ризикам, тому підстав для зміни обраного запобіжного заходу на більш м`який суд не вбачає.

Вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 також не є перешкодою для його тримання під вартою.

Крім того, суд зазначає, що характер та ступінь тяжкості діянь, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , та сукупність інших обставин, зазначених прокурором у клопотанні про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, однозначно свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_6 , на даному етапі судового розгляду кримінального провадження не встановлено та учасниками справи не доведено.

При цьому, суд не бере до уваги позицію обвинуваченого та його захисника щодо необхідності зміни обраного обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід - цілодобовий домашній арешт, зважаючи на те, що стороною захисту, зі свого боку, не надано належних доказів щодо зменшення ризиків, заявлених стороною обвинувачення під час вирішення питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а також не було надано належних доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_6 житла у м. Запоріжжі, де він міг би проживати.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, та позбавляє його можливості перешкодити інтересам правосуддя, суд приходить до висновку про те, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, і вважає за необхідне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31, 176, 177, 181, 183, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання заступника начальника відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити частково.

Продовжити щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю, на час судового розгляду строком на 60 діб, тобто до 04 травня 2025 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

1) не залишати місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 - у нічний час доби з 22:00 год. до 06:00 год. наступного дня;

2) не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

4) утриматися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у кримінальному провадженні №0000258 від 07.03.2023.

Контроль за виконанням ухвали покласти на співробітників відділення поліції за місцем проживання обвинуваченого.

У задоволенні клопотання в іншій частині відмовити.

Клопотання заступника начальника відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановити до 04 травня 2025 року включно.

Ухвала в частині вирішення питання про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та оголошені у судовому засіданні 06 березня 2025 року.

Повний текст ухвали складено і проголошено 10 березня 2025 року о 08:40 год.

Суддя ОСОБА_10