Справа №463/439/25
Провадження №1-кс/463/619/25
У Х В А Л А

21 січня 2025 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , з участю скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 21.11.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000032 від 19.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, -

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 21.11.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000032 від 19.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України. Просить таку скасувати.

Скаргу мотивує тим, що в провадженні Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, перебувають матеріали кримінального провадження №0000032 від 19.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України. Вказане кримінальне провадження розпочато за зверненням ОСОБА_3 .

В межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_3 подав клопотання від 13.11.2024 року про залучення його до провадження як потерпілого у зв`язку із заподіянням йому кримінальним правопорушенням шкоди. За результатами розгляду вказаного клопотання слідчим винесено оскаржувану постанову від 21.11.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000032 від 19.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Скаржник вважає оскаржувану постанову незаконною, невмотивованою, необґрунтованою та постановленою без проведення належного досудового розслідування. А тому просить таку скасувати.

А тому звернувся до слідчого судді з відповідною скаргою, яку просить задовольнити.

Скаржник в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, подану скаргу підтримав в повному обсязі з підстав, передбачених в ній, та просив оскаржувану постанову скасувати.

Представник суб`єкта оскарження - Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином. До судового засідання скерував письмові заперечення на скаргу, згідно яких зазначив, що за результатами розгляду поданої скаржником ОСОБА_3 заяви про визнання потерпілим та з урахуванням зібраної в ході досудового розслідування інформації не встановлено фактів, які б свідчили про наявність підстав для визнання ОСОБА_3 потерпілим.

У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження на підставі наявних доказів. Крім того, в силу ч.3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги вважаю, що в задоволенні такої слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, перебувають матеріали кримінального провадження №0000032 від 19.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України за фактом вчинення працівниками УСБУ у Львівські області неправомірних дій щодо ОСОБА_3 . Вказане кримінальне провадження розпочато за зверненням ОСОБА_3 .

В межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_3 подав клопотання від 13.11.2024 року про залучення його до провадження як потерпілого у зв`язку із заподіянням йому кримінальним правопорушенням шкоди.

За результатами розгляду вказаного клопотання слідчим винесено оскаржувану постанову від 21.11.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000032 від 19.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне (ч. 3 ст. 110 КПК).

Необхідно визначити, у яких випадках особа може набувати статусу потерпілого відповідно до норм кримінального процесуального закону. Так, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди (ч. 1 ст. 55 КПК України). Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК України). Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 3 ст. 55 КПК України).

З урахуванням цих положень, потерпілим може бути 1) особа, якій завдано шкоди (моральної, фізичної або майнової), яка 2) подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або 3) яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода, і тому вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Слід враховувати, що слідчий має право відмовити особі у визнанні її потерпілим. Зокрема, така відмова (у формі постанови) є обґрунтованою за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди (ч. 5 ст. 55 КПК України). Це єдиний випадок, коли можна відмовити особі у визнанні її потерпілим.

Так, процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані.

Проаналізувавши постанову слідчого, останній вважає, що в ході кримінального провадження не встановлено достатніх відомостей, які б свідчили про спричинення, або ж замаху на спричинення заявнику моральної, фізичної або майнової шкоди.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до правил оцінки доказів (частина 3 статті 370 КПК України). Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд повинен виносити вмотивовані рішення (наприклад, Рішення Великої Палати у справі Moreira Ferreira проти Португалії (no. 2) від 11 липня 2007 року, Заява № 19867/12, параграф 84). Вмотивованість вимагає від суду чітко вказати на підстави тієї чи іншої аргументації. При вирішенні питання про встановлення процесуального статусу осіб, таким чином, необхідно чітко вказати, на підставі яких доказів в осіб виникає такий процесуальний статус

Окрім цього, звертаю увагу на те, що процесуальний статус потерпілого виникає саме з моменту, коли встановлено, що цій особі було завдано шкоди. У цьому випадку скаржник не надає будь якого підтвердження завдання йому будь-якої шкоди кримінальним правопорушенням.

Слідчий суддя критично ставиться до доводів скаржника з приводу того, що постанова є незаконною та необґрунтованою. У постанові слідчого є мотивувальна частина з посиланням на положення КПК, яка містить мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування (у задоволенні клопотання відмовлено, оскільки спричинена шкода підлягає доказуванню, а на даний момент відсутні відомості, які б свідчили про шкоду, завдану скаржнику кримінальним правопорушенням).

Слід зазначити, що сам факт внесення відомостей в ЄРДР не свідчить про вчинення кримінального правопорушення, а є підставою для проведення певних слідчих (розшукових) дій з метою перевірки обставин викладених заявником та виконання завдання кримінального провадження.

А тому у вимозі про скасування постанови слідчого від 21.11.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000032 від 19.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, слід відмовити, оскільки скаржником не доведено будь-якими доказами як факту спричинення шкоди, так і розміру шкоди, що була завдана, або могла бути завдана кримінальним правопорушенням. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що таким чином права скаржника не обмежуються, оскільки визнання потерпілим може відбутися на будь-якій стадії кримінального провадження, щойно буде встановлено (або належним чином доведено) вид і розмір шкоди, що була завдана кримінальним правопорушенням.

Керуючись вимогами ст.ст.303, 306, 307, 372 КПК України, -

постановив:

В скарзі ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 21.11.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000032 від 19.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України відмовити.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1