Справа № 461/5972/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/882/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0001875 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 18 липня 2024 року щодо :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 18 липня 2024 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, обраний обвинуваченій ОСОБА_7 ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 20.06.2024 у справі №463/5712/24, до вступу вироку в законну силу - залишити без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу,у якій просить вирок суду щодо ОСОБА_7 змінити, звільнивши останню від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на те, що суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, не врахував належним чином особу обвинуваченої, стан її здоров`я.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 при затриманні опору не чинила, активно сприяла досудовому розслідуванню; шкоду потерпілій повністю відшкодовано та остання не має до обвинуваченої претензій майнового характеру.

Зазначає, що в обвинуваченої діагностовано доброякісну пухлину гіпофізу, епілепсію, а також остеохондроз.

Окрім цього вказує, що у ОСОБА_7 на утриманні перебуває її бабця - ОСОБА_9 , 1935 року народження.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнана винною у тому, що вона 09.06.2024, у період з 20.30 год. по 22.00 год., перебуваючи в сквері біля ресторану «Той самий баранчик», який знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Лазнева, 3 а, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, таємно, шляхом вільного доступу, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер вчинюваних дій, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово продовжувався, востаннє на підставі Указу президента України №11234 від 06 травня 2024 року, реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, викрала особисті речі громадянки ОСОБА_10 , а саме: золотий ланцюжок з хрестиком, вартістю 20 000 грн., та золоту каблучку, вартістю 5 000 грн.
У суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченої з наведених у ній мотивів.

Прокурор ОСОБА_8 апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 заперечив.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника на підтримку апеляційної скарги, прокурора щодо законності судового рішення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою усіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.

На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України в апеляційній скарзі захисником також не оспорюється.

Що стосується покарання, з яким не погоджується апелянт, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обране з врахуванням особи винної, яка раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, будучи звільненою з місць позбавлення волі, вчинила новий злочин проти власності, на обліках у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, не одружена, не працює, на утриманні неповнолітніх дітей не має, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, обставин, які обтяжують покарання не встановлено; та призначене в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 роки.
Щодо доводів апелянта про необхідність врахування при призначенні покарання особи обвинуваченої та обставин, які пом`якшують покарання, то усі дані про особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують покарання, були відомі суду та в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.
Підстав вважати, що призначене обвинуваченій ОСОБА_7 покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушень та особі обвинуваченого і за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість, немає.
На думку колегії суддів, підстави для застосування щодо ОСОБА_7 при призначенні їй покарання положень ст. 75 КК України, як про це проситьє апелянт, відсутні.

Відповідно до п. 2, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» вбачається, що судам висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку, у тому числі щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до ст. 75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у разі, якщо з врахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Щодо доводів апеляційної скарги про можливість призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, то, з врахуванням характеру протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_7 та її особи, що в цілому свідчать про схильність до вчинення злочинів проти власності, обставин вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 та спосіб їх вчинення, апеляційний суд вважає, що звільнення останньої від відбування покарання з випробуванням буде недостатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, є справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів й підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченому покарання немає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.
Апеляційна скарга обвинуваченої не містить правових підстав для зміни вироку, й колегія суддів визнає її необґрунтованою.
Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 417, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 18 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: