справа № 462/707/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт № 0000511 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Повітно Городоцького району Львівської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, який працює слюсарем на СТО «ЕТНА» м. Львів, вул. Єрошенка, 13, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 29.11.2024 року вироком Личаківського районного суду м. Львова за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень, 20.12.2024 року Залізничним районним судом м. Львова за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання із випробовуванням іспитовим строком тривалістю 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 Кримінального кодексу України, суд

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , який засуджений 29.11.2024 року Личаківським районним судом м. Львова за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, окрім цього 20.12.2024 Залізничним районним судом м. Львова за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання із випробовуванням, іспитовим строком тривалістю 1 рік, діючи всупереч положень Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їхніх аналогів і прекурсорів», Закону України «Про засади протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та зловживання ними», умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді порушення правил обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, протягом року після засудження за статтею 309 КК України, вчинив кримінальне правопорушення у сфері незаконного обігу психотропних речовин.

Так, ОСОБА_4 , 14.12.2024 року близько 14:00 год., перебуваючи по вул. Рудненській, 5 у м. Львові, на землі, біля смітника, знайшов (придбав) один полімерний зіп-пакет з герметичною защіпкою та смугою синього кольору, у середині якого знаходилась кристалічна речовина білого кольору. Зрозумівши, що це психотропна речовина, а саме PVP, ОСОБА_4 вирішив незаконно зберігати її при собі з метою власного вживання без мети збуту, заховавши знайдений полімерний зіп-пакет до кишені куртки, в яку був одягнений.

Після чого, 17.12.2024 року близько 00:10 год, ОСОБА_4 , незаконно зберігаючи при собі вказану речовину, рухаючись на автомобілі марки «Skoda superb», номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи на проїзній частині дороги за адресою: м. Львів, вул. Рудненська, поблизу буд. №24, приблизно о 00:19 год. був зупинений працівниками поліції, які під час поверхневої перевірки виявили та, у подальшому, вилучили у нього один полімерний зіп-пакет з герметичною защіпкою та смугою синього кольору, у середині якого знаходилась кристалічна речовина білого кольору.

У виявленій та вилученій у ОСОБА_4 кристалічній речовині біло-бежевого кольору виявлено PVP, який згідно з «Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», що затверджений постановою Кабінету міністрів України № 770 від 06.05.2000, відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено. Загальна маса психотропної речовини PVP, яка вилучена у ОСОБА_4 становить 0,1679 грама, що згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», маса психотропної речовини PVP (1-феніл-2-піродилин-1-іл-пентан-1-он), з якої наступає кримінальна відповідальність, перевищує невеликий розмір 0,15 грама.

У судовому засіданні допитаний обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати.

Враховуючи те, що учасниками судового провадження не оспорюються обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив провести судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у справі, оскільки на цьому не наполягали учасники судового розгляду, а фактичні обставини справи ніким не оспорювалися.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_4 доведена повністю, дії обвинуваченого органом досудового слідства кваліфіковано вірно за ч.2 ст. 309 Кримінального кодексу України, так як обвинувачений вчинив незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, вчиненого протягом року після засудження за ч. 1 ст. 309 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, вчинений умисно, особу винного, який щиро розкаявся у вчиненому діянні, раніше судимий, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, позитивна характеризується за зареєстрованим місцем проживання, кримінальним правопорушенням матеріальна шкода не завдана, такі пом`якшуючі обставини як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставини, які обтяжують покарання судом не встановлені.

Положеннями ч.2 ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК Україниособі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.309 КК України.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 ст. 69, 75 КК України суд не вбачає, з огляду на відсутність у кримінальному провадженні сукупності обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення, і за переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Крім того, суд вважає, що вчинення нового кримінального злочину під час іспитового строку свідчить про стійкість злочинних намірів обвинуваченого та небажання останнього стати на шлях виправлення, тому звільнення його від реального відбування покарання не відповідає вимогам справедливості.

Згідно ч.3 ст.78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Також суд враховує правовий висновок Верховного Суду, наведений у постанові від 14.09.2021 року в справі №443/806/19, щодо вирішення питання можливості застосування ст.75 КК України, тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку призначення покарання за сукупністю вироків відповідно до ст.71 КК України.

Верховний Суд виходить з того, що призначення ст.75 КК України полягає у наданні засудженій особі можливості протягом іспитового строку підтвердити можливість її виправлення і інтеграції у суспільство без відбування призначеного покарання.

Аналіз положень КК України (ч. 3 ст. 78, ч.1, 4 ст. 71, ч.3 ст.72), п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про судову практику призначення судами кримінального покарання» дає можливість зробити висновок, що у випадку вчинення злочину під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком. Таким чином, законодавець звільнення від покарання з випробуванням не вважає невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового злочину під час іспитового строку.

Частиною 1 ст.71 КК України передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

За наведеного, оскільки ОСОБА_4 вироком Личаківського районного суду м. Львова від 29.11.2024 року був засуджений за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу (т.1, а.с.31-32), проте до повного відбуття покарання за вказаним вироком він вчинив нове кримінальне правопорушення, тому до призначеного покарання за новим вироком слід частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 29.11.2024 року у виді штрафу згідно з вимогами ст.71 КК України, призначивши остаточне покарання за сукупністю вироків.

У відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.

Згідно ч.1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень, суд призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

При цьому, оскільки ОСОБА_4 вироком Залізничного районного суду м. Львова від 20.12.2024 року засуджений на 1 рік обмеження волі, за вчинене кримінальне правопорушення 28 листопада 2024 року, то з врахуванням вимог ч.1 ст.72 КК України, згідно якої при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, при частковому складанні покарань за сукупністю вироків ОСОБА_4 слід перевести два дні обмеження волі в один день позбавлення волі.

Крім цього, як вбачається з вироку Личаківського районного суду м. Львова від 29.11.2024 року /справа №463/11091/24/ ОСОБА_4 засуджений за ч.1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, який не виконаний, а тому суд вважає за необхідне керуватися при визначенні остаточного покарання за сукупністю вироків згідно правилами ст. 71 КК України.

При цьому, з врахуванням вимог ч.3 ст. 72 КК України, згідно якої основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно, а тому покарання у виді штрафу за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 29.11.2024 року слід виконувати самостійно.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Згідно вимог ст. 118 КПК України до процесуальних витрат належать витрати, пов`язані із залученням експерта.

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Із матеріалів справи вбачається, що документально підтверджені витрати на проведення експертизи у справі загалом становлять 3183 /три тисячі сто вісімдесят три/ гривні 60 копійок /матеріали кримінального провадження а.с.40/, які підлягають стягненню із обвинуваченого на користь держави, оскільки проведення даної експертизи було зумовлено розслідуванням вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Підстав, передбачених ст. 176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.

Керуючись ст. 50, 65-67, 70, 71, 72, 78, 309 КК України, ст. 100, 118, 124, 368, 370, 373, 374, 376, 392-393, 395 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 /один/ рік.

На підставі ч.4 ст. 70, ч.1 ст.71 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень та вироків повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 29.11.2024 року у виді штрафу та частково приєднати до покарання, призначеного за даним вироком, невідбуте покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 20.12.2024 року, перевівши згідно зі ст.72 КК України покарання у виді обмеження волі в покарання у виді позбавлення волі, та призначити остаточне покарання ОСОБА_5 уу виді позбавлення волі на строк один рік один місяць.

На підставі ч.3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 29.11.2024 року /справа №463/11091/24/ виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 у рахувати з дня його затримання уповноваженим органом на виконання вироку суду, який набрав законної сили.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави 3183 /три тисячі сто вісімдесят три/ гривні 60 копійок /матеріали кримінального провадження а.с. 40/.

Речові докази: спец-пакет МВС ЕКСПЕРТНА СЛУЖБА WAR 0117776, в якому, згідно висновку експерта № СЕ-19/114-24/29983-НЗПРАП від 20.12.2024 року міститься PVP вагою 0,1679 грама /матеріали кримінального провадження а.с.45, 46 / - знищити.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Головуючий суддя: ОСОБА_1