Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

01 квітня 2025 року м. Рівне

Справа № 572/4912/24

Провадження № 11-кп/4815/359/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 10 січня 2025 року у справі за заявою засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Червоне, Андрушівського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 ,українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, раніше судимого,

засудженого вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 07 серпня 2018 року за ч.2 ст.186, ч.2 ст.153, ч.2 ст.152, ст.70, ст.71 КК України до 11 років позбавлення волі, початок строку покарання 25.08.2017 року, кінець строку покарання 25.02.2026 року,

про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 10 січня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення його від подальшого відбування покарання.

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду від 10 січня 2025 року та повторно дослідити справу і застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Вказує, що 4 стягнення, на які посилається суд першої інстанції, є погашеними, оскільки останнє з порушень було вчинено на початку 2021 року, та вже майже 4 роки він намагається не порушувати режиму відбування покарання. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що він працевлаштований на виробництві КВК №46, а саме працює слюсарем та отримує заробітну плату, також залишено поза увагою те, що він під час відбування покарання навчався, здобув 6 професій, має похвальну грамоту, що на його думку, свідчить про те, що він став на шлях виправлення та заслуговує дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого, який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечила проти її задоволення, перевіривши ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення з урахуванням власного внутрішнього переконання.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 засуджений вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 07 серпня 2018 року за ч.2 ст.186, ч.2 ст.153, ч.2 ст.152, ст.70, ст.71 КК України до 11 років позбавлення волі. 31.10.2019 року Постановою ВСУ вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 07 серпня 2018 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 17.12.2018 року в частині призначеного покарання змінено та постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.186, ч.2 ст.152, ч.2 ст.153, ч.1 ст.70, ч. 1 ст.71 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі. В решті судові рішення залишено без змін.

Початок строку 25.08.2017 року, кінець строку 25.02.2026 року.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

У відповідності до положень п.17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Відповідно до характеристики ДУ «Катеринівська ВК (№46)» ОСОБА_6 у виправній колонії знаходиться з 04.04.2024 року. За період відбування покарання характеризується позитивно, за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України, неодноразово заохочувався правами начальника установи, до виконання вимог персоналу установи ставиться сумлінно, на профілактичних обліках не перебуває, бере активну участь у масових заходах, не допускає порушень, має бажання змінити своє життя та висловлює позитивні плани на майбутнє. Після прибуття до установи виконання покарань був залучений до програми ДВВ «Духовне відродження», програму виконав добре.

Також, згідно характеристики, засуджений має стабільні зв`язки з рідними та близькими, спілкується з колишньою дружиною та синами, а після звільнення планує проживати по місцю прописки.

Під час апеляційного розгляду засуджений зазначив, що він протягом майже 4 років не порушує режиму відбування покарання, оскільки останнє дисциплінарне стягнення було накладено на нього в квітні 2021 року, в установі працевлаштований, вважає, що став на шлях виправлення та просив звільнити його умовно-достроково.

Проте прокурор в ході апеляційного розгляду наголосила на тому, що засуджений раніше неодноразово судимий та до нього вже застосовувалося умовно-дострокове звільнення під час відбування покарання за вироком суду від 27.10.2010 року, однак він на шлях виправлення не став та знову вчиняв нові злочини.

Крім того встановлено, що комісією ДУ «Городищенська ВК (№96)» ОСОБА_6 було відмовлено у направленні матеріалів до суду щодо застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, як такому, що своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду та вважає, що добровільне виконання робіт в установі, участь в заходах не є безумовною підставою для застосування до засудженого положень ст.81 КК України. Крім того, згідно довідки про наявність дисциплінарних стягнень та заохочень, ОСОБА_6 на постійній основі позитивно почав себе проявляти лише перед відбуттям необхідної частини покарання для застосування пільг, передбачених ст.101 КВК України, ст.81 та ст.82 КК України, а саме з 2022 року, хоча в місцях позбавлення волі знаходиться з 25.08.2017 року,що вказує на те, що зміни в поведінці засудженого мають нетривалий характер та лише розпочалися.

Апеляційний суд не вбачає підстав вважати, що засуджений вже довів своє виправлення та цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, у зв`язку з чим пільга у виді умовно-дострокового звільнення на даний час є передчасною. Також, колегія суддів бере до уваги й те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, але на шлях виправлення не став та продовжив вчиняти злочини.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги засудженого не вбачається.

Керуючись ст.ст.405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, ?

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 10 січня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення його від подальшого відбування покарання залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3