Справа № 211/1927/25
Провадження № 1-кп/211/477/25
У Х В А Л А
іменем України
про призначення до судового розгляду,
прийняття цивільного позову
та продовження строків тримання під вартою
17 квітня 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ), представника потерпілого ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ), захисника обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ), обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі ВКЗ),
У підготовчому судовому засіданні прокурор висловив думку щодо можливості призначення судового розгляду зазначеного кримінального провадження в відкритому судовому засіданні.
Потерпіла ОСОБА_8 та її представник ОСОБА_5 , кожен окремо, не заперечували проти призначення провадження до судового розгляду.
Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 , кожен окремо, не заперечували проти призначення провадження до судового розгляду.
Заслухавши думку сторін, суд вважає, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду.
Обвинувальний акт, складений відповідно до вимог діючого КПК України та підсудний даному суду.
Підстав для закриття провадження на підставі п.п. 4-8 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України не встановлено.
Суд вважає за необхідне здійснювати судовий розгляд у відкритому судовому засіданні через відсутність підстав, передбачених ч. 2 ст. 27 КПК України.
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про можливість призначити судовий розгляд, про час та місце судового засідання повідомити учасників кримінального провадження.
Крім того, до суду надійшов цивільний позов ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.
Враховуючи положення ст. 128 КПК України, вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд вважає за необхідне прийняти вказаний цивільний позов до свого провадження та розглядати його разом з кримінальними провадженнями.
Окрім того, прокурором ОСОБА_10 через систему "Електронний суд" заявлено клопотання про продовження застосування обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як на даний час не відпали ризики, передбачені ст.177 КПК України. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення і тому враховуючи тяжкість покарання, яке йому загрожує, існують ризики, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення. За наявності ризиків, передбачених п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, прокурор просив продовжити строк запобіжного заходу в виді тримання під вартою строком на 60 діб.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання про продовження строку тримання під вартою підтримав.
Потерпіла ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 , кожен окремо, підтримали клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу.
Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував щодо задоволення клопотання прокурора.
Захисник ОСОБА_6 підтримав думку обвинуваченого.
Вислухавши думку учасників процесу, суд вважає необхідним, клопотання прокурора задовольнити та продовжити застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів з наступних підстав.
Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу двомісячного строку тримання під вартою, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу, незалежно від наявності клопотань.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу (частина друга статті 331 КПК України).
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (частина друга статті 177 КПК України).
Відповідно до пункту третього частини першої статті 176 КПК України до запобіжних заходів відноситься тримання під вартою.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу (частина перша статті 183 КПК України).
Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. Чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що обвинувачений обов`язково здійснюватиме такі дії. Однак суду необхідно встановити, чи обвинувачений наразі має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.
Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК однією з підстав для продовження строку тримання під вартою особи є наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, яке відноситься до тяжкого злочину, відповідно до вимог ст. 12 КК України, та за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років.
Вирішуючи питання продовження строку подальшого тримання особи під вартою, суд має встановити продовження існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки такої особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.
В ході розгляду даного клопотання суд дійшов висновку, що встановленні при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ризики продовжують існувати, та у судовому засіданні прокурором доведено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою.
Кримінальне правопорушення, за яким обвинувачується ОСОБА_7 , згідно зі ст. 12 КК України, віднесено до тяжких злочинів, що загрожує обвинуваченому, за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.
Тяжкість покарання, характер та обставини вчинення кримінальних правопорушень, як вони викладені в обвинувальному акті, дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений з метою уникнення покарання може переховуватись від суду. Крім того, ризик незаконно впливати на свідків, на думку суду, є цілком виправданим, вплив на яких можливий задля пом`якшення відповідальності у скоєному злочині, враховуючи попередню поведінку обвинуваченого, спосіб та місце вчинення злочину, наслідки, які наступили, є наявні підстави вважати, що існує ризик перебуваючи на свободі, обвинувачений може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Оцінюючи вищевказані обставини, суд, також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема про те, що хоча тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту і суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування.
Суд вважає, що вказані ризики на цей час не зменшилися, залишаються реальними та продовжують існувати, враховуючи зміст пред`явленого звинувачення ОСОБА_7 , характер та обставини протиправних дій, в яких він обвинувачується, що виправдовує тримання обвинуваченого під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_7 у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, який за належним врахуванням принципу презумпції невинуватості, виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи.
На підставі викладеного, суд вважає необхідним клопотання прокурора задовольнити та продовжити застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Крім того, відповідно до пункту 2 частини 4 статті 183 КПК України, слідчий суддя не знаходить підстав для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні, так, як кримінальне правопорушення, за яким обвинувачується ОСОБА_7 , спричинило загибель людини.
На підставі викладеного, керуючись ст. 128, 176-178, 183,184, 193-199, 314-317, 336, 369, 376 КПК України, суд
Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.
В судове засідання викликати учасників кримінального провадження.
Прийняти до спільного провадження з кримінальним провадженням відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, цивільний позов ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, визнавши відповідно потерпілу ОСОБА_4 - цивільним позивачем, а обвинуваченого - цивільним відповідачем по справі.
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме до 15 червня 2025 року, включно, в умовах гаупвахти, без визначення застави.
Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та направити уповноваженій особі гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1