ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1713/25 Справа № 192/677/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2025 року у кримінальному провадженні за №0000083 від 01 лютого 2025 року, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Олександрія, Широківського району, Дніпропетровської області, який до затримання був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого: 19 липня 2022 року Дніпровським апеляційним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки;

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 393 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26 травня 2025 року включно.

Визначено заставу у розмірі сорока прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 121 120 (сто двадцять одну тисячу сто двадцять) гривень та у разі її внесення покладено на обвинуваченого обов`язки: прибувати до суду із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Судом першої інстанції встановлено, що продовжують існувати ризики переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення та зазначено, що наведені ризики є дійсними та триваючими, і такими, що виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який, аніж застави у визначеному розмірі. Також судом враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, та в період не знятої та непогашеної судимості вчинив нове кримінальне правопорушення.

В апеляції:

- обвинувачений просить скасувати ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2025 року та постановити нову, якою застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги зазначає про недоведеність заявлених ризиків та безпідставне застосування виняткового запобіжного заходу та визначення непомірного розміру застави.

Зазначає про порушення права на захист, оскільки судом належним чином не розглянуто клопотання про відмову від захисника ОСОБА_8 та безпідставно не призначеного нового адвоката, також під час судового розгляду він був обмежений у наданні своїх пояснень.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти апеляційних доводів, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалась, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховування обвинуваченого від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, а також доведення прокурором обставин визначених положеннями п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, існують підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Крім того встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні хоча нетяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 5 років, однак враховуючи, що судове провадження перебуває на початковій стадії та по суті розгляд не розпочався, свідки не допитані, докази недосліджені, що відповідно може спонукати обвинуваченого до спроби уникнути покарання шляхом переховування.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій, оскільки про вагомість цього ризику свідчить і сам характер інкримінованого кримінального правопорушення, а саме втечі з місць позбавлення волі.

Також, про вагомість вказаного ризику, свідчить і характер інкримінованого кримінального правопорушення, яке полягає в умисній втечі ОСОБА_7 з місць позбавлення волі, де він відбував покарання за попереднім вироком.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Враховується, що обвинувачений перебуваючи на свободі може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній не працевлаштований, легального джерела доходу не має, що може додатково спонукати до протиправної діяльності. Крім того, ОСОБА_7 маючи незняту та непогашену судимість вчинив новий злочин, що свідчить про те, що останній схильних до протиправної поведінки та на шлях виправлення не став.

Посилання обвинуваченого щодо недоцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, через те, що він буде дотримуватись належної процесуальної поведінки не є слушними, оскільки ґрунтуються лише на особистих ствердження ОСОБА_7 , який належної довіри з боку держави своєю протиправною поведінкою не виправдав.

Звертається увага на тому, що під час розгляду клопотання прокурора обвинуваченому було забезпечено право на захист, так як останній був присутній під час судового засідання та в межах дотримання розумних строків та принципу процесуальної економії часу усі учасникам процесу були надане право на висловлення своєї позиції та заперечень, крім того останньому було забезпечено участь захисника ОСОБА_8 .

Ствердження обвинуваченого щодо безпідставної незаміни безоплатного захисника, - ОСОБА_8 не є слушними, оскільки особа, яка отримує безоплатну вторинну правову допомогу, не може на власний розсуд вимагати від суду заміни захисника за призначенням з особистих мотивів за відсутності обґрунтованих підстав для цього, що відповідно узгоджується з релевантною практикою ВС, а саме правовою позицією викладеною у постанові від 21 листопада 2024 року у справі № 748/1972/19.

За наведених обставин, продовження до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим і доцільним.

Разом з цим, твердження обвинуваченого щодо безпідставно визначеного розміру застави з посиланням на вчинення ним саме нетяжкого кримінального правопорушення, а також необґрунтоване посилання в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали на тяжкість злочину є слушними, з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Положеннями п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається щодо особи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до приписів ст. 12 КК України інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 393 КК України відноситься до категорії нетяжких кримінальних правопорушень, а тому при визначенні застави у такому разі, суд повинен керуватись, саме приписами п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України.

З огляду на те, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення є нетяжким, посилання в мотивуальній частині оскаржуваної ухвали на протилежне, а також приписи ч. 3 ст. 183 КПК України, при визначенні розміру застави є помилковим.

Звертається увага, що метою застави має бути забезпечення процесуальних обов`язків і попередження ризиків, а не штрафна чи каральна функція.

У рішенні від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15) ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

З урахуванням вищенаведеного, враховуючи, те, що ОСОБА_7 вчинив нетяжкий злочин, з огляду на майновий стан обвинуваченого та дані про його особу, який має постійне місце проживання, не працевлаштований, легального джерела доходу не має до засудження перебував у скрутному матеріальному становище, а тому з метою дотримання принципу помірнорності, колегія суддів вважає, що застава у розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у даному випадку буде достатньою, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення встановлених обмежень буде достатнім фактором, що виключає з її сторони будь-які спроби переховуватися від органів досудового розслідування та суду або продовження злочинної діяльності.

Ця сума застави не порушує принцип пропорційності та, з урахуванням приписів п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України відповідає законодавчим межам розміру застави для нетяжких кримінальних правопорушень, а також з огляду на майновий стан обвинуваченого, не є явно непомірною для нього, проте вона є значною та цілком здатною забезпечити належну процесуальну поведінку останнього та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 під вартою з заставою у вищезазначеному розмірі, колегія суддів, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими та на даному етапі кримінального провадження не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж застосування такого виду запобіжного заходу.

Пунктом 2 та 4 ч. 1 ст. 409 КПК України встановлено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого, слід частково задовольнити, а ухвалу слідчого судді, - скасувати та постановити нову.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2025 року у кримінальному провадженні за №0000083 від 01 лютого 2025 року, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 393 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора ОСОБА_9 від 14 березня 2025 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 ,- задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26 травня 2025 року включено.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заставу у розмірі 10 (десяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 30 280 (тридцять тисяч двісті вісімдесят) гривень, які обвинувачений або інша фізична чи юридична особа може сплатити на депозитний рахунок Дніпровського апеляційного суду (отримувач коштів), , МФО 820172, банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, поточний рахунок отримувача: UA1086699, та надати документи, що підтверджують сплату застави слідчому та прокурору.

У разі сплати суми застави, звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 , з-під варти та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, до 26 травня 2025 року, а саме:

- прибувати до суду у визначений день та час;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- не спілкуватися зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_7 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4