КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/1216/19 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3481/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 11.04.2025 включно, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 11.04.2025 включно та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 11.04.2025 включно.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , не погодившись з ухвалою суду, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з відсутністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Змінити обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з електронним засобом контролю, за адресою: АДРЕСА_1 або інший альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. У випадку прийняття рішення про особисту поруку: передати ОСОБА_6 на особисту поруку: народному депутату 9-го скликання ОСОБА_11 , кореспонденту соціальних мереж ГО «Речовий доказ» ОСОБА_12 . Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду; утриматися від спілкування з потерпілими та свідками. На обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає про те, що оскаржувана ухвала є незаконною та такою, що прийнята з порушенням вимог кримінального процесуального Закону.

Звертає увагу на те, що 16 травня 2024 року Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «Андрощук та інші проти України», яким визнав надмірне утримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 .

На переконання захисника, подальше утримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою буде становити суттєве порушення її законних прав та інтересів, а також порушення, щодо дотримання підписаних міжнародних договорів та виконання іноземних рішень.

Зазначає про те, що стороною обвинувачення в даному кримінальному провадженні щоразу вказується на існування ризиків, які не підтверджуються належними та допустимими доказами, а прокурор посилається на документи, які ще слугували підставою для затримання обвинуваченої в порядку ст.208 КПК України.

Щодо ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, зазначає про те, що даний ризик має бути підтверджений зі сторони обвинувачення доказами, які можуть слугувати підставою вважати, що обвинувачена може зникнути з місця свого проживання і поставити під загрозу розгляд справи в розумні строки. Так, переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про його незначний ступінь, який може слугувати підставою для запобіжного ув`язнення.

Захисник звертає увагу на те, що обвинувачена ОСОБА_6 перебуває уже понад п`ять з половиною років у місцях попереднього ув`язнення та підтримує соціальні зв`язки зі своєю родиною. Зазначає про те, що ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою.

Зазначає, що відповідно до відповіді на адвокатський запит №88755-2024 від 26.06.2024 року обвинувачена ОСОБА_6 не перебувала у розшуку в рамках даного кримінального провадження.

Щодо ризику незаконно впливати на потерпілого чи свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадження зазначає про те, що сторона обвинувачення будує свої доводи щодо наявності ризиків на припущеннях і своїй суб`єктивній точці зору, оскільки в обґрунтування даного ризику не надано жодного доказу, а лише формально зазначено, що ОСОБА_6 відомі місця проживання та роботи потерпілої, яка вже була допитана безпосередньо в судовому засіданні, а також була допитана на стадії досудового розслідування. Разом з тим, заявлені стороною обвинувачення свідки були допитані органом досудового розслідування. Під час таких допитів свідки попереджались про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань а відтак, під час допиту на стадії судового розслідування не можуть давати показання, які не відповідали б дійсності. Так, стороні захисту не зрозуміло, з якою метою обвинувачена ОСОБА_6 має чинити тиск на свідків, які не являються очевидцями події кримінального правопорушення, як і не зрозуміло, яким чином сторона обвинувачення підтверджує такий ризик.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, апелянт звертає увагу на те, що зазначений ризик немає ніякого підґрунтя, оскільки в обвинуваченої наявне житло, в якому вона зареєстрована та має право проживати, а саме АДРЕСА_1 . Також мати обвинуваченої - ОСОБА_13 має намір фінансово утримувати доньку ОСОБА_6 , у разі зміни запобіжного заходу на непов`язаний з триманням під вартою.

Зазначає про те, що продовжуючи обвинуваченій ОСОБА_6 найбільш суворий запобіжний захід, суд першої інстанції не з`ясовує та не наводить переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити її належної процесуальної поведінки та запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Захисник звертає увагу на те, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонам кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, вказані в ст. 178 КПК України.

Зазначає про те, що сторона обвинувачення уже понад чотири роки не може довести мотиву вчинення злочину, що є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.4 ст.187, п.п. 6,12 ч.2 ст. 115 КК України. Разом з тим, сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом вину ОСОБА_6 у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні.

Крім того, зазначає про те, що тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_6 за п.п. 6, 12 ч.2 ст.115 КК України, не є вагомою підставою для тримання особи під вартою. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент вчинення кримінального правопорушення, що їй інкримінується являлася особою з неповною цивільною дієздатністю (неповнолітньою особою) та в силу свого віку не до кінця розуміла та усвідомлювала суть всієї справи, яка відбувалася. До моменту затримання та поміщення в ДУ «Київський слідчий ізолятор», обвинувачена ОСОБА_6 проживала разом зі своїми батьками. ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки, проживає у повноцінній сім`ї, батьки піклуються про її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зауважує, що за період перебування ОСОБА_6 в ДУ «Київський слідчий ізолятор», остання вийшла заміж та чоловік має матеріальну змогу утримувати останню.

Крім того, до моменту затримання ОСОБА_6 у 2017-2018 роках навчалась у вечірній середній школі ІІ-ІІІ ступенів №4 м. Києва. Так, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою позбавило ОСОБА_6 права здобути освіту за якимось певним напрямком (спеціалізацією). Крім того, незважаючи та не, що фактично в обвинуваченої ОСОБА_6 немає досвіду роботи, ФОП ОСОБА_14 надав відповідний гарантійний лист, яким у випадку зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу на домашній арешт він гарантує офіційне працевлаштування на посаду «Логіст з міжнародних автомобільних вантажних перевезень» з окладом 13 000 грн. Також, директор ТзОВ «Єлогіст» ОСОБА_15 надав гарантійний лист, відповідно до якого зобов`язується взяти на роботу ОСОБА_6 після звільнення її з-під варти на посаду «оператор таксі» з посадовим окладом 17 000 грн.

Захисник зазначає про те, що ОСОБА_6 жодного разу не притягалася не тільки до кримінальної відповідальності, а й нею не було вчинено жодного адміністративного правопорушення, за яке її могло б бути притягнуто до відповідальності. Скарг від сусідів за місцем проживання ОСОБА_6 ніколи не надходило. Разом з тим, в матеріалах кримінального провадження містяться відповіді служби у справах дітей відповідно до яких згідно обстежених умов проживання неповнолітньої встановлюється, що умови проживання є задовільними, батьки не зловживають алкоголем, по черзі доглядають дітей.

Звертає увагу, що обвинувачена ОСОБА_6 являється неповнолітньою особою, а тому перебуває на матеріальному утриманні у своїх батьків. Крім того, мати ОСОБА_6 - ОСОБА_13 бере на себе зобов`язання забезпечувати останню на період її перебування під домашнім арештом і до того часу поки обвинувачена не влаштується на роботу.

Крім того, звертає увагу на те, що стороною захисту ініційована перевірка обставин інкримінованого ОСОБА_6 злочину, оскільки під час його вчинення вона сама ставала потерпілою від протиправних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , передбачених ч.1 ст.304, ч.1 ст.129, ч.1 ст.15, ч.3 ст.152 КК України.

Зазначає про те, що за час тримання під вартою у ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_6 умов запобіжного заходу не порушувала та за місцем утримання характеризується позитивно; ОСОБА_6 вперше притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, згідно досудової доповіді, яка міститься в матеріалах кримінального провадженя міститься висновок органу пробації про можливість виправлення неповнолітньої без позбавлення або обмеження волі на певний строк. Так, застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обмежить її рух, а також вона буде знаходитись під постійним контролем органів Національної поліції України, що унеможливить здійснення протиправних діянь.

Разом з тим, апелянт зазначає про те, що ряд осіб, які мають певний авторитет серед громадськості та суспільства в цілому готові взяти на особисту поруку ОСОБА_6 про що подали відповідні заяви та клопотання до суду, серед них зокрема: народний депутат 9-го скликання ОСОБА_11 , кореспондент соціальних мереж ГО «Речовий доказ» ОСОБА_12 .

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи, що стороною захисту не заявлено такого клопотання, яке б узгоджувалося з наведеним положенням ч. 4 ст. 422-1 КПК України щодо участі саме сторін кримінального провадження, розгляд даної апеляційної скарги здійснюється без участі сторін.

Вислухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6, п.12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, які відносяться до категорії особливо тяжкого злочину.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченої, суд першої інстанції посилався на доведеність продовження існування заявлених прокурором ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та встановив, що відсутні підстави для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів. Таким чином, ОСОБА_6 у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

За результатами розгляду суд дійшов висновку, що на цей час ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були враховані під час обрання обвинуваченим запобіжного заходу, не зменшились настільки щоб зробити висновок про доцільність обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки судовий розгляд ще триває, його стадія не змінилась, дані про те, що обвинувачені не можуть утримуватись в умовах слідчого ізолятора або з`явились якісь нові обставини, що свідчать про необхідність зміни запобіжного заходу в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду, враховуючи, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, про високу імовірність настання ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, свідчать обставини встановлені судом першої інстанції та які характеризують особу обвинуваченої. Наведені ризики обґрунтовані та підтверджуються тим, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який має значний ступінь суспільної небезпеки, і за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, не має постійного місця роботи або навчання, може переховуватися від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому колегія суддів враховує, що з наявних даних встановлено, що питання продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою вирішено на стадії судового розгляду, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно ОСОБА_6 за інкримінованим їй обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_6 набула статусу обвинуваченої у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів, наданих сторонами обвинувачення та захисту, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, та яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні.

За таких обставин доводи сторони захисту про вчинення ОСОБА_10 злочину внаслідок втягнення її у злочинну діяльність, є предметом перевірки судом першої інстанції на стадії судового розгляду.

Наведене свідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, його наслідки, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти цим ризикам.

Відповідно до даних, які містяться у наявних матеріалах, обвинувачена раніше не судима, хоча і має постійне місце проживання, проте, як вказав прокурор і не спростовано стороною захисту, більше як 5 разів залишала домівку через часті сварки з батьками, у зв`язку з чим перебувала на обліку у службі у справах дітей як дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах за категорією «діти, які систематично залишають місце проживання», що свідчить про наявність соціальних зв`язків, однак, з урахуванням наведених обставин не може свідчити про їхню міцність.

Доводи захисника про те, що мати та чоловік обвинуваченої мають можливість та погоджуються підтримувати її матеріально, за відсутності будь-яких відомостей з боку вказаних осіб на підтвердження таких доводів, є непереконливими.

З огляду на те, що ОСОБА_6 висунуто обвинувачення у вчиненні злочинів з корисливих мотивів, з урахуванням наведених даних про особу обвинуваченої, є небезпідставним ризик вчинення обвинуваченою іншого кримінального правопорушення.

За змістом висунутого обвинувачення ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, за які, у разі доведеності її винуватості, передбачено покарання у виді позбавлення волі: - за ч. 2 ст. 115 КК України - від десяти до п`ятнадцяти років, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті; за ч. 4 ст. 187 КК України - від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Суворість покарання, яке загрожує обвинуваченій у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих їй дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченої переховуватися від суду, а, відтак, колегія суддів вважає, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинувачену переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

З урахуванням встановлених обставин, з огляду на наявні дані про особу обвинуваченої, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на час постановлення оскаржуваної ухвали відсутні підстави для застосування до обвинуваченої більш м`яких запобіжних заходів.

Крім того, застосування таких запобіжних заходів, як домашній арешт або особисте зобов`язання, про що просить захисник в апеляційній скарзі, не зможуть запобігти встановленим на даний час ризикам кримінального провадження та можуть негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченою своїх процесуальних обов`язків.

Таким чином, на переконання колегії суддів, за змістом оскаржуваної ухвали, приймаючи рішення про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, місцевий суд, окрім тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , врахував дані про її особу, вказав про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та дійшов обґрунтованого висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не зможе запобігти цим ризикам.

З огляду на викладене, враховуючи, що на даний час остаточне рішення у кримінальному провадженні ще не прийнято, встановлені ризики продовжують існувати, підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4