19.07.2024
Справа № 642/3288/23
Провадження № 1-кс/642/2228/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року м. Харків

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого слідчого відділу поліції № 2 ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_3 ,про арешт майна,

УСТАНОВИВ:

В провадженні СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000091 від 15.05.2023, за ознаками кримінальних правопорушеньзлочинів, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України та кримінальних проступків, передбачених ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що 03.03.2016 на посаду начальника ВП «Моторвагонне депо Харків» Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» наказом № 136/ос від 03.03.2016 був призначений ОСОБА_5 .

Відповідно до інформації органу досудового розслідування, згідно розробленого злочинного плану, відповідно до якого в період часу з 25.01.2022 по 18.12.2022 (більш точна дата та час вчинення злочину в ході досудового слідства не встановлені), пособник злочину ОСОБА_6 , працюючи водієм ВП «Моторвагонне депо Основа» РФ «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця», задля вчинення заволодіння чужим майном, і з метою звернення на свою користь дизельного пального, належного ВП «Моторвагонне депо Харків» РФ «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця», отримавши за подорожнім листом вантажного автомобіля в коморі ВП «Моторвагонне депо Харків» РФ «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця», розташованої за адресою: м. Харків, провул. Саратовський, 6, талони на отримання на АЗС дизельного пального, яке мало використовуватися на поїздку на закріплену за ОСОБА_6 автомобілі КРАЗ 257 д.н.з. НОМЕР_1 в подальшому отримав на АЗС за талонами дизельне пальне, яке в свою чергу насправді на поїздку на автомобілі КРАЗ 257 д.н.з. НОМЕР_1 по маршруту, зазначеному в подорожньому листі, не використовував, а звертав на свою користь.

В подальшому, діючи умисно, з метою приховування злочину, реалізуючи злочинний план, ОСОБА_5 , будучи достеменно обізнаним про відсутність необхідності доставки чи отримання вантажів в ПрАТ «Київський ЕВРЗ», видавав накази про відрядження ОСОБА_6 на автомобілі КРАЗ 257 д.н.з. НОМЕР_1 в м. Київ до ПрАТ «Київський ЕВРЗ», а ОСОБА_6 , реалізуючи свою частину злочинного плану, складав фіктивні подорожні листи на неіснуючі поїздки автотранспортом ВП «Моторвагонне депо Харків» Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця», на підставі яких ОСОБА_6 отримував талони на дизельне пальне, в подальшому ОСОБА_6 з метою приховування факту заволодіння дизельним пальним, складав фіктивні звіти про відрядження, а начальник ВП «Моторвагонне депо Харків» Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» ОСОБА_5 в свою чергу дані звіти затверджував.

За вище перелічених обставин ОСОБА_5 , діючи у групі та за попередньою домовленістю з водіями ВП «Моторвагонне Депо Харків» ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , заволоділи майном РФ «ПЗ» АТ «УЗ» на суму 284 989,22 грн.

09.02.2024 ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27 - ч. 3 ст. 191, ч.5 ст. 27 - ч. 4 ст. 191, ч.5 ст. 27 - ч. 1 ст. 366 КК України.

Представником цивільного позивача ОСОБА_8 подано до матеріалів кримінального провадження два цивільних позови до підозрюваних ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на ціну позову: 85 515, 73 грн. та на підозрюваних ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ціну позову: 199 473, 49 грн.

Слідчий підтримав клопотання, зазначив, що арешт майна необхідний для забезпечення цивільних позовів Південної залізниці, якій завдано шкоду. До клопотання не було долучено копії таких позовів, але він може віддати їх оригінали з кримінального провадження для долучення до клопотання. Супровідного листа до позовів немає. Для співрозмірності обмеження права власності (накладенням такого арешту) спричиненому збитку вартість автомобіля не визначалась, але в документах поданих в судовому засіданні захистом є його первинна вартість. Розмір збитків зазначений у підозрі, яку не долучено до матеріалів клопотання. На даний час для встановлення збитку проводиться додаткова економічна експертиза.

Підозрюваний, який є власником майна та його захисник проти задоволення клопотання заперечували, зазначили, що автомобіль був придбаний на підставі кредитного договору з АТ «КРЕДОБАНК» у 2019р., який досі не виплачено і майно передано під заставу, а також застраховано в повному обсязі, тому виключає будь яке відчуження, розукомплектацію та пошкодження автомобілю. Слідчим не доведена мета арешту майна, до клопотання не долучено жодних документів з яких би вбачалися будь які відомості про спричинені збитки, а також копії цивільних позовів, в забезпечення яких слідчий просить накласти арешт.

Слідчий суддя, вислухавши слідчого, власника майна за його захисника. дослідивши клопотання з додатками, приходить до наступного.

Відповідно до ст.131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинен вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В даному випадку, метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно довідки інформаційного порталу національної поліції МВС України автомобіль торгової марки HAVAL H2 д.н.з. НОМЕР_2 2019 року випуску, vin НОМЕР_3 НОМЕР_4 на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час орган досудового розслідування вважає, що зазначене вище майно яке належить підозрюваному ОСОБА_5 на праві власності необхідно арештувати і незастосування тимчасового позбавлення можливості будь-яких спосіб відчужувати це майно, може призвести до зникнення, втрати, пошкодження вказаного майна, що може перешкодити забезпеченню цивільного позову.

Арешт майна має бути пропорційним меті, на яку він спрямований, що виражається у понятті «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства і вимогою захисту фундаментальних прав особи.

Як вбачається з клопотання слідчого ОСОБА_3 єдиною підставою накладення арешту на майно є два цивільні позови, які заявлені у кримінальному провадженні.

У кримінальному процесі цивільний позов подається з метою відшкодування збитків потерпілому від злочину. Важливим критерієм накладення арешту на майно в цьому випадку є відповідність вартості майна, яке підлягає арешту, розміру збитків від кримінального правопорушення.

Матеріали клопотання про арешт майна не містять інформації щодо вартості автомобіля, що належить підозрюваному ОСОБА_5 , на яке слідчий клопотав накласти арешт.

Слідчим у клопотанні не наведено мотивів, не зазначено про жодні обставини, які б давали можливість застосувати саме такий найбільш обтяжливий спосіб забезпечення цивільного позову, не встановлюючи при цьому вартість відповідного майна підозрюваного ОСОБА_5 , однак слідчий суддя звертає увагу, що при розгляді клопотання про арешт майна існує необхідність належним чином впевнитися в доцільності, розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження накладення такого арешту і застосувати не найбільш обтяжливий спосіб арешту майна.

Як вбачається з клопотання представником цивільного позивача ОСОБА_8 подано до матеріалів кримінального провадження два цивільних позови до підозрюваних ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на суму 85515,73 грн., та до підозрюваних ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на суму 199473,49 грн. Тобто позови заявлені до 3-х підозрюваних.

У матеріалах клопотання відсутні копії цивільних позовів, на які посилається слідчий у мотивувальній частині свого клопотання.

Після з`ясування цих обставин у судовому засіданні, слідчим заявлене клопотання про залучення до матеріалів клопотання саме оригіналів позовів, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, без супровідного листа підприємства, у зв`язку з чим у клопотанні було відмовлено, оскільки оригінали документів повинні знаходитись в матеріалах кримінального провадження.

Більш того, до клопотання не долучено жодних документів на підтвердження спричинених збитків підприємству. Посилання слідчого на проведення додаткової економічної експертизи не може свідчити про наявність зазначених збитків.

Також, слідчий суддя звертає увагу на положення частини четвертої статті 173 КПК України, відповідно до якої у разі задоволення клопотання суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» (Hentrich v. France)» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, пункт 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пункти 4962, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у права осіб повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пункти 69, 73, Series A № 52).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Згідно із частиною одинадцятою статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Частиною першою статті 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Ті обставини, на які посилається слідчий, що у разі відсутності арешту цього майна, підозрюваний може його приховати, знищити або спотворити жодним чином не підтверджені і спростовуються кредитним договором та договором про добровільне страхування від 04.06.2019 р., та відповідним договором застави від 04.06.2019 р., тому накладення арешту на вказане майно не буде співмірним заходом до завданної шкоди цимм кримінальнимм правопорушеннями.

Отже, враховуючи те, що слідчим жодним чином не доведено той факт, що незастосування арешту може призвести до приховування чи відчуження майна, щодо якого ставиться питання про накладення арешту, беручи до уваги те, що розмір шкоди, завданими кримінальними правопорушеннями ще встановлюється, та відсутності відомостей досудового слідства щодо вартості майна, на яке слідчий клопоче накласти арешт, виходячи із розумності та співмірності обмеження права власності в результаті накладення арешту на вказане майно, в задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 131, 170, 171, 173 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого відділу поліції № 2 ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 19.07.2024р.

Слідчий суддя ОСОБА_1