Справа № 346/4802/24
Провадження № 1-в/346/427/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого-судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника адміністрації колонії ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою спеціальною освітою, громадянина України, раніше судимого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області: 10.11.2022 року за ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, на підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; 15.02.2023 року за ч.4 ст. 185 КК України, на підставі ч.4 ст. 70 КК України остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки; засудженого 07.03.2024 року вказаним судом за ч.4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ч.1 ст. 71 КК України остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 18.09.2023 року по 07.03.2024 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання,

в с т а н о в и в :

05.09.2024 року засуджений ОСОБА_5 , який відбуває нижчевказане покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)», звернувся із зазначеною заявою до Коломийського міськрайонного суду, в якій просить переглянути та звільнити його від подальшого відбування покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КУпАП, посилаючись на внесення змін Законом України № 11068.

Засуджений в судовому засіданні подану заяву підтримав, просить її задовольнити, послугами захисника під час її розгляду скористатись не бажає.

В судовому засіданні представник адміністрації колонії у вирішенні заяви засудженого покладається на розсуд суду.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що наявні передбачені законом підстави для задоволення заяви засудженого.

Вивчивши матеріали, які наявні в особовій справі засудженого, заслухавши пояснення вказаних учасників, суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.11.2022 року, отриманим з Єдиного державного реєстру судових рішень в режимі повного доступу, ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, на підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік (а.с. 10-13).

Вироком вказаного суду від 15.02.2023 року, отриманим з Єдиного державного реєстру судових рішень в режимі повного доступу, ОСОБА_5 засуджено за ч.4 ст. 185 КК України, на підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворо покарання, призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.11.2022 року, більш суворим, призначеним за даним вироком, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки (а.с. 14-18).

Судом також встановлено, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.03.2024 року ОСОБА_5 засуджено за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ч.1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.02.2023 року та призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, яке він відбуває в ДУ «Коломийська виправна колонія (арк. особ. справи 30-35).

Згідно з п. 13 ч. 1 статті 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 2 статті 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно з ч. 6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 1 січня 2022 року становив 2 481 грн., а станом на 1 січня 2023 року 2 684 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, на момент вчинення (у 2022 та 2023 роках) ОСОБА_5 діянь, за які він засуджений вищевказаними вироками судів, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становила 2 481 грн. (1 240,50*2=2 481) та 2684 грн. (1342 *2= 2 684 ) відповідно.

Водночас, вартість викраденого майна, що встановлена вироком суду від: 10.11.2022 року становила 1 132,33 грн. (582,50 грн. за епізодом 16.01.2022 року та 540,83 грн. за епізодом від 22.01.2022 року); від 15.02.2023 року - 533,34 грн. (266,67 грн. за епізодом 14.08.2022 року та 266,67 грн. за епізодом від 15.08.2022 року); від 07.03.2024 року 1 576,67 грн. (677,67 грн. за епізодом 28.04.2023 року та 899 грн. за епізодом від 21.07.2023 року).

З огляду на наведене, суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_5 відбуває покарання за вчинення діяння, кримінальна караність якого законом усунена, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню, у зв`язку з чим останній підлягає звільненню від призначеного покарання за вищевказаним вироком суду.

На пiдставi ст. 58 Конституції України, ст. 5, ч.2 ст.74 КК України, Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», керуючись ст.ст.336, 537, 539 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

заяву задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.03.2024 рокуза ч. 4 ст.185 КК України, у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 17.09.2024 року о 15:55 год.

Головуючий суддя : ОСОБА_1