Справа № 577/5791/24
Провадження № 1-кс/577/1807/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" листопада 2024 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотопі Сумської області клопотання прокурора Конотопської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001121 від 23.10.2024 р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

01.11.2024 р. прокурор Конотопської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене 23.10.2024 р. під час огляду місця події майно- банківську картку АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , належну ОСОБА_4 .

Клопотання обґрунтовує тим, що 18.10.2024 р. ОСОБА_5 за місцем мешкання ОСОБА_4 АДРЕСА_1 здійснив крадіжку телевізора «ERGO» та банківської карти АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , з якої в подальшому зняв грошові кошти, належні ОСОБА_4 , що спричинило останньому матеріальної шкоди.

За вказаним фактом слідчим відділом Конотопського РВП ГУНП в Сумській обл. внесені відомості до системи ЄРДР за №001121 від 22.10.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_4 повідомив, що 18.10.2024 р. 15.00 год. до нього за місцем мешкання АДРЕСА_1 прийшов товариш ОСОБА_5 , якого попрохав купити горілки та надав свою банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , повідомивши пін код. Після чого, пребуваючи у стані алкогольного сп`яніння заснув, а через деякий час виявив відсутність телевізора «ERGO» моделі 5500 та банківської карти АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 . У вчиненні крадіжки підозрює, що саме ОСОБА_5 викрав належний йому телевізор «ERGO» моделі 5500 та банківську карту.

В ході проведення оперативно-розшукових заходів було встановлено місце перебування особи, що вчинила крадіжку.

Зі слів ОСОБА_5 18.10.2024 р. дійсно перебував за місцем мешкання знайомого ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 , де разом розпивали спиртні напої. Останній попрохав купити пляшку горілки, надав банківську карту АТ КБ «Приват Банк» НОМЕР_1 та повідомив пін код. Скориставшись тим, що ОСОБА_6 заснув, взяв банківську карту АТ КБ «Приват Банк» та телевізор «ERGO» моделі 5500, залишив квартиру та мав намір розпорядитися даними речами на власний розсуд, а саме з банківської карти АТ КБ «Приват Банк» зняв грошові кошти у сумі 10200 грн., а телевізор «ERGO» продав невідомій жінці біля ломбарду за 3500 грн.

Так, 23.10.2024 р. у період часу 21.05 год. по 21.25 год. під час огляду місця події за участі ОСОБА_5 , останній добровільно видав банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 .

24.10.2024 р. банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Отже, вищезазначене майно (речі), має значення для кримінального провадження, так як є предметом вчинення злочину, зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, місять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Незастосування арешту майна може перешкодить встановленню істини у даному кримінальному провадженні, зокрема призвести до знищення та втрати доказів вчинення кримінального правопорушення, внаслідок того, що таке майно може буди приховане, відчужене чи пошкоджене.

Крім того, просить поновити строк на подання клопотання про арешт майна, оскільки у зв`язку з воєнним станом, введеним Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 р., постійні повітряні тривоги, під час яких Конотопський міськрайонний суд не приймав кореспонденції, не вдалось за можливе вчасно подати клопотання.

В судове засідання прокурор Конотопської окружної прокуратури ОСОБА_3 не з`явився, надала заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримує та просить задовольнити.

Власник майна ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, накладенню арешту не заперечує.

Слідчий суддя, дослідивши надані матеріали, вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Ч.3 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Тобто, обов`язок доведення необхідності арешту майна та наявності відповідних ризиків, законодавцем покладено на особу, що звернулася з клопотання про арешт майна.

При вирішенні питання про арешт майна, відповідно до ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другою статті 170 цього Кодексу).

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

В судовому засіданні встановлено, що 23.10.2024р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001121 внесені відомості щодо скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, а саме, що 18.10.2024 р. перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_5 здійснив крадіжку телевізора «ERGO» моделі 5500, належного ОСОБА_4 та банківської картки АТ КБ « ПриватБанк», з якої викрав грошові кошти. (а.с.3).

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_4 повідомив, що 18.10.2024 р. о 15.00 год. до нього прийшов ОСОБА_5 , якого він попрохав купити горілки та надав свою банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» і повідомив пін код. Потім заснув, а через деякий час виявив відсутність телевізора «ERGO» моделі 5500 та банківської картки . У вчиненні крадіжки підозрює ОСОБА_5 ( а.с.4).

Згідно протоколу огляду місця події від 23.10.2024 р. у період часу 21.05 год. по 21.25 год. під час огляду місця події за участі ОСОБА_5 , останній добровільно видав банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 . (а.с.6,7 ).

Встановлено, що власником майна є ОСОБА_4 .

Постановою слідчого СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській обл. від 24.10.2024 р. вказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні (а.с.5).

01.11.2024 р. прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна , а також з клопотанням про поновлення процесуального строку, в якому просив поновити строк подачі клопотання про арешт майна, як такий, що пропущений із поважних причин, оскільки існуючі на даний час обставини, пов`язані з воєнним станом та постійними повітряними тривогами завадили вчасно звернутися до суду з дотриманням встановлених КПК України строків.

Положеннями ч. 1 ст. 117 КПК визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

При вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального права, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заінтересованої особи, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Отже, в ініційованому учасником кримінального провадження клопотанні про поновлення процесуального строку має бути наведено причини, через які цей строк пропущено.

Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 16.08.2021 у справі №931/204/20 провадження №51-3907ск21 та від 27.03.2019 року у справі № 127/17092/18 провадження № 51-8813км18.

Прокурором наведені поважні причини вчасного не звернення до суду з клопотанням про арешт майна, а отже, сприйняті судом як поважні.

Оскільки вилучені речі можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, з метою забезпечення справедливого балансу між загальним інтересом суспільства, який полягає у захисті суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпеченні швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, з метою збереження речових доказів, суд дійшов переконання, що воно підлягає арешту.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити.

Поновити строк на подання клопотання про арешт майна.

Накласти арешт на тимчасово вилучене під час огляду місця події 23.10.2024 р. майно - банківську карту АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , належну ОСОБА_4 , заборонивши відчуження та розпорядження вказаним майном.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Відповідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, його захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

СуддяОСОБА_1