Справа № 642/6264/18
Провадження № 1кп/642/297/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000694 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого,працюючого водієм ТОВ «Експрес», інваліда 3-ї групи, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

27.06.2018 близько 16 год. 30 хв., ОСОБА_4 , знаходячись на робочому місці, на маршруті громадського транспорту №40 на автобусі «VOLVO B10M» р.н. « НОМЕР_1 », керував, технічно справним автобусом «VOLVO B10M» р.н. « НОМЕР_1 » та під`їхавши на автостанцію розташовану на перехресті пров. Пискунівського та вул. Чоботарської в м. Харкові, зупинився для висадки пасажирів. Після висадки пасажирів ОСОБА_4 , починаючи рух не переконався, що це буде безпечно та не створитьнебезпеки для інших учасників дорожнього руху, діючи з необережності, не врахував дорожню обстановку, проявив при цьому необачність, своєчасно не зреагував на небезпеку у виді пішохода ОСОБА_8 , яка вийшовши з вказаного автобуса стояла у небезпечній для водія зоні, та допустив наїзд на вказаного пішохода, чим порушив вимоги п.п. 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно якого: п.10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.»

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №12-17/237-А/18 від 04.10.2018 причинною смерті пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стала важка сукупна травма з забіями внутрішніх органів, переломами кісток скелету та її ускладнення: гостра легенево-серцева недостатність, гострий розлад кровообігу.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №1139/1140/18 від 25.10.2018, у даній дорожній обстановці водій автобуса «VOLVO B10M» р.н. « НОМЕР_1 » ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог ті. 10.1 Правил дорожнього руху України.

У даній дорожній обстановці технічна можливість запобігання даної ДТП для водія автобуса «VOLVO B10M» р.н. « НОМЕР_1 » ОСОБА_4 визначалася виконанням ним вимог п.п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожній обстановці в діях водія автобуса «VOLVO B10M» р.н. « НОМЕР_1 » ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в пред'явленому йому обвинуваченні визнав частково та пояснив, що він27.06.2018 близько 16 год. 30 хв., знаходячись на робочому місці, на маршруті громадського транспорту №40 на автобусі «VOLVO B10M» р.н. « НОМЕР_1 », керував, технічно справним автобусом та під`їхавши на автостанцію розташовану на перехресті пров. Пискунівського та вул. Чоботарської в м. Харкові, зупинився для висадки пасажирів. Після висадки пасажирів, починаючи рух не переконався, що це буде безпечно та не створитьнебезпеки для інших учасників дорожнього руху, діючи з необережності, не врахував дорожню обстановку, проявив при цьому необачність, своєчасно не зреагував на небезпеку у виді пішохода ОСОБА_8 , яка вийшовши з вказаного автобуса стояла у сліпій для нього зоні, та допустив наїзд на вказаного пішохода, якого не побачив.

Винуватість обвинуваченого у повному обсязі пред`явленого обвинувачення підтвердилась у судовому засіданні наступними доказами, дослідженими у судовому засіданні:

Потерпіла ОСОБА_9 , в судовому засіданні пояснила, що її мати потрапила в ДТП, щодо обставин якої вона нічого не може повідомити. В цей день ОСОБА_8 не відповідала на дзвінки, її розшукали в медичній допомозі, в неї внаслідок ДТП була травма ноги, була проведена операція, вона знаходилася вже без свідомості, протягом восьми діб, на лікуванні в четвертій лікарні, всі ліки придбавалися за особистий рахунок. Приходив обвинувачений в лікарню, допомігши дав гроші під розписку в розмірі 17 тисяч грн. Однак лікування не принесло результатів і вона померла в лікарні. Мати після операції була не свідома.

В подальшому потерпіла подала заяву про розгляд справи без своєї участі, в якій свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила призначити покарання у виді реального позбавлення волі, у зв`язку з тим, що обвинувачений своєї вини не визнає та не відшкодовую спричинену шкоду, у повному обсязі.

Суд зазначає, що участь у судочинстві є правом, а не обов`язком потерпілих. Якщо потерпілі добровільно відмовляються від участі в провадженні, ця обставина сама по собі не впливає на справедливість розгляду справи і не позначається на правах сторони захисту.

26 вересня 2023 року, №132/3806/14-к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/114086665

Свідок ОСОБА_10 , допитана у судовому засіданні, пояснила, що приїхала на Центральний ринок, пішла купити воду, а коли під`їхав автобус, почали люди виходити, стояла жінка біля автобуса, яка не зовсім вийшла або близько стояла біля нього, потім вона впала і почала кричати, люди підійшли. Жінка стояла біля задньої двері з правої сторони, коли люди вийшли з автобуса, той почав свій рух і в момент, коли він рухався вперед, вона впала і закричала.

При допиті вказаного свідка, якого було попереджено про кримінальну відповідальність за відмову давати показання і за давання завідомо неправдивих показань, суд не знайшов достатніх підстав для визнання вказаного доказу недопустимим, зокрема слідчого експерименту, проведеного за її участі, з указаних мотивів, визначених захисником, що ставить взагалі під сумнів ОСОБА_10 , як свідка ДТП, яка начебто була 27.06.2018 на місці події, бачила дорожньо-транспортну пригоду, та її покази як свідка.

Так, слідчий експеримент від 17.10.2018р. був проведений зі свідком ОСОБА_10 , а також зі свідком ОСОБА_4 , в присутності представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 , однак за відсутності захисника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_11 , яка не навела доводів щодо того, яким чином її відсутність під час цієї слідчої дії позначилася чи могла позначитися на її результатах.

Дані слідчого експерименту, проведеного в ході досудового розслідування зі свідком ОСОБА_10 , не суперечать її показанням, даним в суді, та іншим доказам.

Крім того, вчинення слідчим чи прокурором дій, спрямованих на отримання показань від свідка, щодо якого відсутні дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим у майбутньому, не вказують на недопустимість зазначених показань як доказів. Не вважаються недопустимим доказом пояснення свідка, надані під час слідчого експерименту, проведеного з метою відтворення обставин ДТП, якщо до проведення слідчого експерименту були відсутні дані про те, що саме ця особа винувата у порушенні правил дорожнього руху, а висновок експерта, яким було встановлено, що саме дії цієї особи призвели до настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у ч. 2 ст. 286 КК, був наданий після проведення слідчого експерименту.

Постанова ККС ВС від 21.10.2020 Справа № 345/522/16-к.

За таких обставин проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 , а також свідка ОСОБА_4 , який не був підозрюваний без залучення сторони захисту та інших осіб не суперечить вимогам кримінально-процесуального законодавства.

У випадку оцінки результатів слідчого експерименту суд має визначити допустимість не самого протоколу слідчого експерименту, а відомостей, які в ньому містяться. Не можуть бути визнані допустимими позасудові показання особи, навіть якщо вони викладені у протоколі слідчого експерименту, якщо вони по суті становлять допит особи і протокол не містить відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Суд зазначає, що під час минулого розгляду сторонам була надана необмежена можливість піддати свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 перехресному допиту і сторони повною мірою скористалися такою можливістю, зокрема й можливістю дискредитувати ці показання.

Також під час нового судового розгляду не було встановлено будь-яких суттєвих обставин, які не були б відомі під час минулого розгляду і які б вимагали повторного допиту цих свідків з огляду на такі обставини. За згодою сторони захисту був досліджений аудіозапис допиту свідків, на якому зафіксовані й запитання та відповіді під час перехресного допиту, що давало суду можливість не лише сприймати зміст їх показань, але й спостерігати манеру поведінки під час допиту і робити висновки для оцінки їх достовірності. Сторона захисту під час нового розгляду не була позбавлена можливості при дослідженні аудіозапису та/або інших доказів звертати увагу суду на ті аспекти показань, які є важливими для оцінки їх достовірності.

Враховуючи всі ці фактори, суд вважає, що за обставин цієї справи дослідження показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які вони давали під час минулого розгляду, забезпечувало сторонам достатні процесуальні гарантії, здатні компенсувати неможливість їх допиту під час нового судового розгляду, а тому визнання цих показань допустимим доказом не порушувало права обвинуваченого на справедливий судовий розгляд.

19 листопада 2019 року, 750/5745/15к, https://reyestr.court.gov.ua/Review/86275852

Так, з показань свідка ОСОБА_12 , допитаної у судовому засіданні, вбачається, що вона знає обвинуваченого, як водія автобуса. В той день прийшовши на зупинку біля метро «Центральний ринок» стояла у своїй черзі, дивилася телефон, очікуючи автобус, і в цей момент почула крики та підняла голову, повернувшись до автобуса побачила жінку головою до неї. Автобус вже начебто з`їхав з неї. Люди кричали, вона викликала швидку, а потім поліцію, підійшла до цієї жінки, яка була жива, лежала під заднім правим колесом, взяла в неї телефон.

По показанням свідка ОСОБА_13 , допитаної у судовому засіданні, яка пояснила, що це було влітку на кругу маршрутних автобусів, метро центральний ринок стоявши першої в черзі, ми не бачили що сталося, водій був в шоці, підійшов патрульний та запитав, що хто бачив, вона відповіла, що нічого не бачила, не дивлячись в ту сторону, хоча дуже добре знає водія та може про нього сказати лише добрі слова, що він дуже чуйний водій. Вказує, що не є свідком події, може сказати, що нічого не бачила. Не була очевидцем, лише коли все сталося, почула крики натовпу.

За показаннями, в якості свідка, судово-медичного експерта ОСОБА_14 , допитаної в судовому засіданні, вбачається, що нею її висновок експерта № 14614 за результатами проведення судово-психологічної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 642/6248/18 (1-кп/642/96/19) підтримується в межах наданих на дослідження матеріалів, виходячи з дослідження індивідуально-психологічних особливостей ОСОБА_6 , яка провадилась 11.12.2020 року в умовах ННЦ «ІСЕ ім. Засл. Проф.М.С Бокаріуса», що можливий (орієнтовний) розмір відшкодування душевних страждань (моральної шкоди) ОСОБА_6 , складає 162 (мінімальних заробітних плат).

На підставі показань, в якості свідка, судово-медичного експерта ОСОБА_15 , допитаного в судовому засіданні, вбачається, що в ході здійснення в межах виконання експертизи, він як експерт виходив з вихідних даних, які надав слідчий, і саме з цих даних було зроблено висновки.

Тобто, суд вважає, що встановлена висновком автотехнічної експертизи наявність причинного зв`язку між фактом порушення водієм ПДР і наслідками такого порушення має оцінюватися судом в контексті конкретних обставин події з урахуванням дій та поведінки потерпілого.

Крім того, на вину ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, вказують:

- Протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.06.2018 р. схемою до протоколу огляду місця ДТП від 27.06.2018 року, та фотоілюстрацією, де зафіксована ділянка проїзної частини по АДРЕСА_2 , де відбулась ДТП із зображенням на схемі автобуса «VOLVO B10M» р.н. « НОМЕР_1 » та направленням його руху, плямою бурого кольору на відстані 6 м. від краю проїжджої частини та 25,7 м. від будівлі автостанції.

(т.1 а.с. 115-123);

- Протокол проведення слідчого експерименту від 30.07.2018 (схема до нього) у присутності понятих та ОСОБА_4 як учасника ДТП, та адвоката ОСОБА_5 , на що свідок погодився. Свідок повідомив, що 27.06.2018 року близько 16.30 він працюючи на маршруті приїхав на території біля станції «Центральний ринок», заїхавши на станцію побачив, що місце посадки та висадки пасажирів зайнято іншими транспортними засобами. Він зупинився біля бордюра, зліва від виїзду. В автобусі відчувалась спека, тому пасажири почали скаржитись та він відкрив двері, впевнившись, що всі пасажири вийшли, а в салоні нікого не залишилось та закрив двері. Після чого водій подивився в дзеркало заднього виду та не побачивши пасажирів почав рухатись на місце для посадки. Однак, почав крики людей, зупинився, коли вийшов біля заднього правого колеса побачив, що лежить літня жінка. Перед слідчим експериментом на асфальті крейдою було відміченою розташування плями бурого кольору зафіксованої в ході огляду місця ДТП та кінцеве розташування автобуса зафіксовано в схемі до протоколу огляду місця події ДТП.

Слідчим експериментом встановлено, що в моменти висадки пасажирів та в момент початку руху автобус розташовувався на відстані 19,9 м. від передньої частини автобуса до краю будівлі терміналу та на відстані 1,7 м. від лівого габариту автобуса до лівого краю…З моменту початку руху до моменту зупинки автобус подолав дугу довжиною 7,4 м. Контрольними експериментальними замірами встановлено, що автобус рухався з малою швидкістю, цю дугу 7,4 м. він долав за 6,8 сек. Свідок вказав, що вірним є значення 6,8 сек. Де розташовувався пішохід в момент початку руху. Стояв пішохід в момент початку руху автобуса чи рухався. Якщо рухався, то як саме, з яким темпом, місце початку руху пішохода, місце наїзду на пішохода свідок ОСОБА_4 вказати не зміг бо пішохода не бачив. До наїзду автобус не гальмував.

(т.1 а.с.124-129);

- Протокол проведення слідчого експерименту від 17.10.2018 (схема до нього) у присутності понятих та ОСОБА_4 як учасника ДТП, та свідка ОСОБА_10 , яка пояснила, що 27.06.2018 року близько 16. Год - 30 хв. Вона знаходилась на автовокзалі за адресою : АДРЕСА_2 . Раптово побачила, що під`їхав автобус та висадив пасажирів. Одна жінка похилого віку стояла біля дверей та заднього правого колеса. Водій почав рух та здійснив наїзд на пішохода.

Слідчим експериментом встановлено, що автобус стояв, висаджував пасажирів на відстані 19,2 м. від передньої частини автобуса до краю будівлі та на відстані 2,8 м. від лівого переднього колеса та 3,5 м. від заднього лівого колеса до лівого краю проїзної частини. Місце наїзду розташоване на відстані 26 м. від краю будівлі та 6 м. від лівого краю проїзної частини. В момент початку руху автобуса пішохід стояв в місці наїзду. В місці наїзду з робочого місця водія пішохода при відкритих дверцятах об`єктивно не видно, лише рюкзак. При закритих дверцятах пішохода об`єктивно видно в дзеркалі заднього виду справа. При контрольному заїзді встановлено, що з місця висадки пасажирів вказаних свідком ОСОБА_10 при русі може потрапити у місце кінцеве положення видне зі схеми до протоколу огляду місця події.

В доповнення до пояснень свідка ОСОБА_10 , водій ОСОБА_4 пояснив, що підтвердити свідчення цього свідка не може, бо пішохода не бачив, не пам`ятає на момент ДТП, чи рухався він з відкритими або закритими дверцятами. (т.1 а.с.130-138);

- Висновок експерта авто-техніка № 1139/1140/18 від 25.10.2018, до якого

Згідно свідчень свідка ОСОБА_4 за версією №1: «В момент початку руху двері автобуса були зачинені»:

1.З причин вказаних в дослідницькій частині висновку, відповісти на питання постанови: «Як повинен був діяти водій автобуса «VOLVO B10M» р.н. « НОМЕР_1 » ОСОБА_4 в даній дорожній обстановці відповідно до вимог завил дорожнього руху України?», з технічної точки зору неможливо.

2.З причин вказаних в дослідницькій частині висновку, відповісти на питання постанови: «Чи є в діях водія автобуса«VOLVO B10M» р.н. « НОМЕР_1 »Ге ОСОБА_16 невідповідності вимогам "Правил дорожнього руху України", які перебували з технічної точки зору в причинному зв`язку з ДТП?», з технічної точки зору неможливо.

3.З причин вказаних в дослідницькій частині висновку, відповісти на питання постанови: «Чи мав водій автобуса «VOLVO B10M» р.н. « НОМЕР_1 » ОСОБА_4 технічну можливість уникнути ДТП?», з технічної точки зору неможливо.

Згідно свідчень свідка ОСОБА_10 за версією №1: «В момент початку руху двері автобуса були зачинені»:

1.У розглядаємій дорожній ситуації водій автобуса «VOLVO B10M» р.н. « НОМЕР_1 » ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

2.У діях водія автобуса «VOLVO B10M» р.н. « НОМЕР_1 » ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною дією.

3.Технічна можливість запобігання події для водія автобуса «VOLVO B10M» р.н. « НОМЕР_1 » ОСОБА_4 визначалася виконанням ним вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

Згідно свідчень свідка ОСОБА_4 за версією №2: «В момент початку руху двері автобуса були відчинені»:

1.З причин вказаних в дослідницькій частині висновку, відповісти на питанняпостанови: «Як повинен був діяти водій автобуса «VOLVO B10M» р.н. « НОМЕР_1 » ОСОБА_4 в даній дорожній обстановці відповідно до вимогам Правил дорожнього руху України?», з технічної точки зору неможливо.

2.З причин вказаних в дослідницькій частині висновку, відповісти на питанні постанови: «Чи є в діях водія автобуса «VOLVO B10M» р.н. « НОМЕР_1 » ОСОБА_4 невідповідності вимогам "Правил дорожнього руху України", які перебували з технічної точки зору в причинному зв'язку з ДТП?», з технічної точки зору неможливо.

3.З причин вказаних в дослідницькій частині висновку, відповісти на питання постанови: «Чи мав водій автобуса «VOLVO B10M» р.н. « НОМЕР_1 » ОСОБА_4 технічну можливість уникнути ДТП?», з технічної точки зору неможливо.

Згідно свідчень свідка ОСОБА_10 за версією №2: «В момент початку руху двері автобуса були відчинені»:

1.У розглядаємій дорожній ситуації водій автобуса «VOLVO B10M» р.н. « НОМЕР_1 » ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1 та 21.4 Правил дорожнього руху України.

2.У діях водія автобуса «VOLVO B10M» р.н. « НОМЕР_1 » ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією.

3.Технічна можливість запобігання події для водія автобуса «VOLVO B10M» р.н. « НОМЕР_1 » ОСОБА_4 визначалася виконанням ним вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

З причин, зазначених у дослідницькій частині висновку встановити де, відносно меж проїжджої частини стався наїзд на пішохода, експертним шляхом неможливо.(т.1 а.с.140-143);

- Висновок судово-медичної експертизи № 12-17/237-А/18 від 06.07.2018 р. відповідно до якого, у зв`язку з подією, на підставі судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 70 років, враховуючи відомості з історії її хвороби, результати судово гістологічного дослідження :

У зв`язку з подією, що сталася 27.06.2018 року у ОСОБА_8 мала місце важка сукупна травма у вигляді таких ушкоджень :

-закрита черепно мозкова травма: крововиливи в м`які тканини голви з боку їх внутрішньої поверхні в тім`яно потиличній області, субарахноїдальний крововилив, забій головного мозку;

-закрита травма грудної клітини : забій легенів;

-забій сечового міхура, забій нирок, крововиливи в навколониркову клітковину;

-закритий перелом кісток тазу : переломи лонної і сідничної кісток зліва із зсувом, бокових мас кубрика справа;

-закритий перелом лівої променевої кістки в нижній третині і шилоподібного відростка лівої ліктьової кістки із зсувом;

-закритий чрезвертельний перелом правої стегнової кістки із зсувом;

-відкритий перелом обох кісток правої гомілки в верхній і середній третинах із зсувом;

-синці і садна верхніх і нижніх кінцівок.

Причиною смерті ОСОБА_8 явилася вказана вище важка сукупна травма з забіями внутрішніх органів, переломами кісток скелету та її ускладнення. Гостра легенево-серцева недостатність, гострий розлад кровообігу.

Перераховані ушкодження утворилися прижиттєво, від діє тупих твердих предметів із значною силою, індивідуальні особливості травмуючої поверхні яких в ушкодженніх не відобразилися і могли утворитися в умовах дорожньо-транспортної події, при обставинах і в строк вказаних у ухвалі слідчого судді - 27.06.2018 року при наїзді автобуса на пішохода ОСОБА_8 .

Вірогідніше всього, в момент первинного контакту з транспортним засобом ОСОБА_8 знаходилась у вертикальному положенні з послідуючим падінням на дорожнє покриття і перекатом колеса автобуса через праву гомілку, про що свідчать характер і локалізація встановлених у ОСОБА_8 ушкоджень.

Керуючись п.4.8 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., травма у ОСОБА_8 має ознаки ТЯЖКОГО тілесного ушкодження по критерію небезпеки для життя.

Мається причинний зв`язок між тілесним ушкодженнями встановленими у ОСОБА_8 в наслідок дорожньо-транспортної події від 27.06.2018 року та її смертю. (т.1 а.с.148-150);

Так, обговорюючи позицію обвинуваченого та його захисника, суд не приймає до уваги їх твердження про те, що немає доказів винуватості саме водія автобусу ОСОБА_4 , в пригоді, яка сталася, оскільки зазначена позиція спростовується сукупністю вищенаведених досліджених в судовому засіданні доказів, у тому числі висновком автотехнічної експертизи № 1139/1140/18 від 25.10.2018 р., де експертом констатовано, що з технічної точки зору, причиною даної ДТП-наїзду на пішохода є невідповідності дій водія автобусу «VOLVO B10M» р.н. « НОМЕР_1 » ОСОБА_4 вимогам п. 10.1 ПДР України, які з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією.

Визначальним за даних обставин суд вважає той факт, що в даній дорожній ситуації ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, тобто перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен був переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Таким чином, суд вважає за необхідним взяти за основу в якості належного доказу наявності невідповідності дій водія ОСОБА_4 вимогам п. 10.1 ПДР України саме висновок авто-технічної експертизи № 1139/1140/18 від 25.10.2018 р., оскільки цей висновок відповідає встановленим обставинам, був складений з урахуванням вихідних даних, які надали можливість надати експерту відповіді на поставлені запитання.

Оцінюючи доведеність винуватості обвинуваченого у скоєнні інкримінованого злочину, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Оцінивши вищенаведені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вказані докази є допустимими, належними, достовірними і достатніми для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, узгодженими між собою, і не викликають у суду сумнівів, тому суд кладе їх в основу вироку.

Позицію обвинуваченого щодо часткового невизнання вини суд розцінює, як обраний ним спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого доведена повністю, та його зазначені дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника, щодо відсутності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України не знайшли свого підтвердження так, як вказані доводи спростовуються, дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами, які узгоджуються із дослідженими матеріалами кримінального провадження, і підстав ставити їх під сумнів у суду не виникає. На їх погляд, це був нещасний випадок.

Проте, що водій почав рух автомобіля, не переконавшись у безпеці, свідчить позиція сторони обвинувачення, яка не спростована стороною захисту.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року №13-31кс19 зазначила: Диспозиція статті 286 КК сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП.

При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений статтею 286 КК, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 статті 286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку.

Таким чином, об`єктивна сторона даного складу злочину включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановку; суспільно - небезпечні наслідки (середньої тяжкості тілесне ушкодження - частина 1, смерть потерпілого або тяжке тілесне ушкодження - частина 2, загибель кількох осіб - частина 3; причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати у: 1) вчиненні дій, заборонених правилами (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії тощо); 2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту (незниження швидкості руху відповідно до дорожньої обстановки, недотримання безпечного інтервалу тощо).

Обстановка вчинення злочину характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені статті 286 КК.

Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі собою (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у статті 286 КК; б) порушення, які самі собою (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених статтею 286 КК, тобто перебували у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого статтею 286 КК.

Велика Палата звернула увагу на те, що склад злочину, передбачений статтею 286 КК, утворює не будь- яке недотримання особою, котра керує транспортним засобом, вимог ПДР, а лише таке, що безпосередньо призвело до зазначених у цій статті наслідків.

Крім того, суд звертає увагу на те, що причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями ПДР та відповідними наслідками.

Обвинувачений у своїх показаннях вказує на те, що він не спростовує подій 27.06.2018 року, а саме те, що заднім правим колесом автобусу за кермом якого він був, здійснив наїзд на праву кінцівку жінки похилого віку.

Тож на погляд суду це є фактичним визнанням тих обставин, що саме від дій обвинуваченого настали такі наслідки, як ДТП та смерть потерпілої. Відповідно до встановлених фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_4 перебувають у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та завданням потерпілій тілесних ушкоджень, що спричинило смерть ОСОБА_8 .

Суд констатує, що в діях ОСОБА_4 також наявні ознаки грубої необережності, яка виразилась у невиконанні ним п. 10.1 ПДР, тобто «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Таким чином, той факт, що небезпеку для руху, а саме перебування пішохода частково під транспортним засобом, створено внаслідок того, що потерпіла, впала з правого боку автобуса та знаходилась у лежачому положенні, не звільняє водія від виконання вимог зазначеного пункту Правил.

При призначені покарання обвинуваченому, враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке у відповідності до правил ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів і яке вчинено з необережності, обставини його скоєння, критичне ставлення обвинуваченого до вчинених ним дій, дії потерпілої, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, працював офіційно на ТОВ «Експресс», має постійне місце проживання, до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який ранішене судимий, є інвалідом 3 групи, згідно наданої суду органом пробації досудової доповіді виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. Також, на думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень, можливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд не вбачає.

Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_4 повинен нести покарання у вигляді позбавлення волі, але в силу вимог ст. 75 КК України вважає можливим звільнити його від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом визначеного судом випробувального строку не скоїть нового правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, зобов`язавши засудженого періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цьому органу про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, оскільки, на думку суду, саме таке покарання, є справедливим, а також необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення, що можливо без ізоляції останнього від суспільства.

Враховуючи обставини справи та наслідки ДТП суд вважає необхідним у якості додаткового покарання за ч. 2 ст. 286 КК України позбавити обвинуваченого права керувати транспортними засобами, у звязку з грубим порушенням Правил дорожнього руху з боку обвинуваченого, що спричинило тяжкі наслідки, та приходить до висновку про призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на строк три роки.

При вирішенні питання про додаткове покарання суд виходить з того, що сторона обвинувачення просить його призначити в якості додаткового.

Потерпіла ОСОБА_6 заявила цивільний позов про відшкодування моральної шкоди у розмірі 655 324 грн. з ТОВ «Експрес», так як на момент дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Експрес».

Щодо окремих аспектів відшкодування шкоди за даним цивільним позовом слід зазначити, наступне.

Так, потерпіла вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, у рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У пунктах 85, 86 постанови від 14 грудня 2021 року (справа № 147/66/17) Велика Палата Верховного Суду наголосила, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик й саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (страхова компанія) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постановах від 20 січня 2016 року (справа №6-2808цс15), від 14 вересня 2016 року (справа №6-725цс16), від 25 жовтня 2016 року (справа №6-954цс16) про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди була застрахована (п. 150 постанови).

Таким чином, навіть за відсутності у цивільному позові вимог до страхової компанії, однак при наявності відомостей про страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу, розмір належних до відшкодування з нього сум майнової і моральної шкоди має визначатися судом за виключенням з нього тих сум відшкодування, обов`язок відшкодувати які покладається законом на страхову компанію. Інакше нівелюється сам зміст цивільно-правових відносин щодо страхування відповідальності взагалі.

Також відповідно до положень ст. 27. 3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Як вбачається з позову, моральна шкода, яку зобов`язано сплати ПАТ «СК Країна» розраховується наступним чином : 12*3 723 грн. (мінімальна заробітна плата) = 44 676 грн., що є лімітом відповідальності по відношенню до моральної шкоди ПАТ «СК «Країна», згідно Закону № 1961-ІV.

Відповідно розмір відшкодування моральної шкоди ТОВ «ЕКСПРЕСС» повинно відшкодувати в наступному розмірі 700 000 грн. - 44 676, 00 грн. = 655 324 грн.

Згідно висновку експерта № 14614 від 22.12.2020 року за результатами проведення судово-психологічної експертизи, можливий орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані страждання ОСОБА_6 , складає 162 МЗП (мінімальних заробітних плат), прийнятій на момент винесення відповідного рішення суду.

Суд зауважує про значну більшу суму компенсації з наведеного вище на поточний момент. Проте розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку психолога, суддя повинен встановити, враховуючи вимоги розумності та справедливості.

Тому вважає висновок судової експертизи містить докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані, чіткі висновки. На його спростування захист будь-яких доказів не надав, про призначення іншої експертизи не просив. Сумнівів у його достовірності у суду не має.

Отже, зважаючи на подані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди відповідає глибині фізичних та душевних страждань спричинених їй, засадам розумності і справедливості, в зв`язку із чим позов слід задовольнити.

Вказане дослідження є цілком належним та допустимим джерелом доказів в судовій справі. На теперішній час в Реєстрі судових методик зареєстрована та введена в дію з 18.01.2019 року - Методика психологічного дослідження у справах щодо заподіяння моральних страждань особі та відшкодування моральної шкоди, яка має реєстраційний номер 14.1.75 та яку експерт обов`язково повинен застосувати при проведенні вказаного дослідження, що підтверджується п.20 заголовку на арк.5 Науково-технічна, довідкова література та методика.(т.2 а.с.237-248).

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3,4 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Враховуючи, що потерпіла ОСОБА_6 зазнала душевних страждань, які довелося їй перенести у зв`язку зі смертю матері ОСОБА_8 , суд оцінює розмір завданої їй моральної шкоди у зазначеній сумі 655 324 грн. Вказану суму слід стягнути на користь потерпілої з ТОВ «Експрес».

Суд вважає, що саме такий розмір грошового відшкодування разом із винесенням обвинуваченому обвинувального вироку та призначенням покарання за вчинений злочин буде відповідати обсягу моральних страждань потерпілої.

Процесуальні витрати на залучення експерта у зв`язку з проведенням по справі судово - автотехнічної експертизи № 1139/1140/18 від 25.10.2018 року в розмірі 1144 грн. необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді - 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк - 3 (три) роки

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробувальним строком на - 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цьому органу про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 по даному кримінальному правопорушенню не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_6 - задовольнити, стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес» на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 655 324 (шістьсот п`ятьдесят п`ять тисяч триста двадцять чотири) грн.

Речовий доказ у справі - автобус «VOLVO B10M» р.н. « НОМЕР_1 », який було передано на відповідальне зберігання власнику ТОВ «Експрес» - залишити у його володінні.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта у зв`язку з проведенням по справі судово - автотехнічної експертизи № 1139/1140/18 від 25.10.2018 року в розмірі 1144 грн.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1