Справа № 129/3512/23
Провадження по справі № 1-кп/129/288/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2024 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Гайсині кримінальне провадження (кримінальну справу) № 0000565 про обвинувачення:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, має на своєму утриманні одну неповнолітню дитину ( ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), працюючого водієм автотранспортних засобів автобуса ПАТ «Львівське АТП-14630», має статус інваліда ІІІ-ї групи, несудимого, - в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

Встановив:

22 жовтня 2022 року о 13 годині 00 хвилин водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автопоїздом у складі автомобіля «MAN TGX 18.440», державний номерний знак НОМЕР_1 , із напівпричепом «Krone», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по вулиці 1-го Травня в м. Гайсин Вінницької області, у колоні транспортних засобів 3 (третім), яка складалась із 4 (чотирьох) автомобілів, у супроводі двох спеціалізованих автомобілів Національної поліції України, не дотримавшись дистанції та рухаючись із перевищенням дозволеної швидкості руху, яка була встановлена старшим колони, відносно автомобіля, що рухався по переду у попутному напрямку, під час проїзду регульованого перехрестя із вулицею Грушевського на «червоний» забороняючий сигнал світлрфора, допустив зіткнення із автомобілем «ВАЗ- 210990», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухаючись вул. Грушевського переїздив перехрестя зліва на право по напрямку руху автопоїзда на «зелений» дозволяючий сигнал світлофора.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВАЗ-21099», ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, пасажир його автомобіля ОСОБА_10 , від отриманих травм загинув на місці пригоди.

Згідно із висновком судово-медичної експертизи від 04.01.2023 № 1014/1015, ОСОБА_9 , отримав тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми: закритої тупої травми черевної порожнини - заочеревинної гематоми зліва, ушкоджень лівої нирки II ступеня: розриву верхнього полюсу, гематоми зв`язки гастроколіка та брижі сигмовидної кишки; закритої травми грудної клітки - закритого перелому 7-11 ребер ліворуч з незначним зміщенням відламків, забою середньої та нижньої часток лівої легені; закритої черепно- мозкової травми - струс головного мозку, які належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня.

Згідно із висновком судово-медичної експертизи від 23.11.2022 № 119, ОСОБА_10 , отримав тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці обличчя, шиї; закритого перелому кісток лівого передпліччя; численних двобічних переломів ребер; травматичного субарахноїдального крововиливу. Смерть ОСОБА_11 настала внаслідок травматичного шоку, який розвинувся на фоні сполучної травми тіла. Тілесні ушкодження у вигляді садна мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток лівого передпліччя мають ознаки середнього ступеня важкості тілесних ушкоджень. Ушкодження в вигляді численних двобічних переломів ребер грудної клітки зліва та справа, травматичного субарахноїдального крововиливу ускладнились травматичним шоком і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення. Всі вище перелічені ушкодження мають ознаки прижиттєвості у вигляді реакції м`яких тканин та знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті та могли утворитись внаслідок дії тупого-их трердого-их предмета-ів, якими могли бути виступаючі частини салону легкового автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди. При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа ОСОБА_12 , наявність етилового, метилового спирту, а також пропилового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено.

Відповідно до висновку експертизи технічного стану транспортного засобу від 09.11.2022 № СЕ-19/102-22/16213-IT у деталях та вузлах робочої гальмівної системи та рульового керування автомобіля «MAN TGX 18.440», державний номерний знак НОМЕР_1 , несправностей, які б могли виникнути та впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП не виявлено.

Відповідно висновку експертизи технічного стану транспортного засобу від 09.11.2022 № СЕ-19/102-22/16214-ІТ у деталях та вузлах робочої гальмівної системи та рульового керування автомобіля «ВАЗ-210990», державний номерний знак НОМЕР_3 , і несправностей, які б могли виникнути та впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП не виявлено.

Згідно із висновком комплексно-комісійної авто-технічної транспортно- трасологічної та фототехнічної експертизи від 06.03.2023 № СЕ-19/102- 22/17935/7888/7889/22-21, в заданій дорожній обстановці, дії водія автопоїзда в складі автомобіля «MAN TGX 18.440», державний номерний знак НОМЕР_1 , із напівпричепом «Krone», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_7 з технічної точки зору регламентувались вимогами п.п. 8.7.3, 12.4 Правил дорожнього руху. В заданій дорожній обстановці, дії водія автомобіля «ВАЗ-210990», державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_9 з технічної точки зору регламентувались вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху. Швидкість автомобіля «MAN TGX 18.440», із напівпричепом «Krone» до виїзду на перехрестя, відповідно до відеозапису, що міститься у відео-файлі з назвою «НСVR_ch8_main_3500_4559» становить, - 65,66-71,14 км/год. Швидкість автомобіля «ВАЗ-210990» до виїзду на перехрестя, відповідно до відеозапису, що міститься у відео-файлі з назвою «ДТП» становить 38,23-43,63 км/год. Швидкість автомобіля «ВАЗ-210990», до виїзду на перехрестя, відповідно до відеозапису, що міститься у відео-файлі з назвою « НОМЕР_4 » становить, - 40,37-43,73 км/год. Зіткнення автомобіля «ВАЗ-210990» та автопоїзда в складі автомобіля «MAN TGX 18.440», із напівпричепом «Krone» сталося в межах перехрестя вул. 1-го Травня-вул. Грушевського в м. Гайсин на лівій смузі руху вул. 1-го Травня в напрямку вул. Бакалова в районі початку подряпин асфальтного покриття. В ситуації, яка склалася, водій автомобіля «ВАЗ-210990» ОСОБА_12 ; мав технічну можливість попередити зіткнення з автопоїздом в складі автомобіля «MAN TGX 18.440», із напівпричепом «Krone» шляхом термінового гальмування, з зупинкою автомобіля «ВАЗ-210990» до смуги руху автопоїзда в складі автомобіля «MAN TGX 18.440», із напівпричепом «Krone». В ситуації, яка склалася, в діях водія автопоїзда в складі автомобіля «MAN TGX 18.440», із напівпричепом «Krone» ОСОБА_7 вбачається невідповідність дій вимогам п.п. 8.7.3 (є), 12.4 Правил дорожнього руху. Дії водія автопоїзда в складі автомобіля «MAN TGX 18.440», із напівпричепом «Krone» ОСОБА_7 , які не відповідали вимогам п. 8.7.3 (є) Правил дорожнього руху, з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням події; даної дорожньо-транспортної пригоди. В ситуації, яка склалася, в діях водія автомобіля «ВАЗ-210990» ОСОБА_12 вбачались невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору не знаходились у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Водій ОСОБА_7 за вищевикладених обставин порушив вимоги п. п. 8.7.3 (є), 12.4, 25.3 Правил дорожнього руху, де зазначено:

- п. 8.7.3 (є) - «Сигнали світлофора мають такі значення: є) червоний сигнал, у тому числі і миготливий, або два червоні миготливі сигнали забороняють рух»;

- п. 12.4 - «У населений пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»;

- п. 25.3 - «Швидкість руху колони та дистанція між транспортними засобами встановлюються старшим колони або за режимом руху головної машини відповідно до вимог цих Правил».

Порушення ОСОБА_13 вимог 8.7.3 (є) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме настанням смерті ОСОБА_11 та спричиненню потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого та спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, щиро каявся у вчиненому, а по суті пред`явленого йому обвинувачення пояснив, що 22 жовтня 2022 року о 13 годині 00 хвилин він, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автопоїздом у складі автомобіля «MAN TGX 18.440», державний номерний знак НОМЕР_1 , із напівпричепом «Krone», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по вулиці 1-го Травня в м. Гайсин Вінницької області, у колоні транспортних засобів 3 (третім), яка складалась із 4 (чотирьох) автомобілів, у супроводі двох спеціалізованих автомобілів Національної поліції України, під час проїзду регульованого перехрестя із вулицею Грушевського на «червоний» забороняючий сигнал світлофора, під час чого не побачив автомобіль «ВАЗ-210990», державний номерний знак НОМЕР_3 , який рухався вул. Грушевського переїздив перехрестя зліва на право по напрямку руху автопоїзда на «зелений» дозволяючий сигнал світлофора, та в наступному допустив зіткнення із автомобілем «ВАЗ-210990», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухаючись вул. Грушевського переїздив перехрестя зліва на право по напрямку руху автопоїзда на «зелений» дозволяючий сигнал світлофора, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВАЗ-21099», ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, пасажир його автомобіля ОСОБА_10 , від отриманих травм загинув на місці пригоди.

ОСОБА_7 пояснив, що жалкує про скоєне, він щиро розкаюється, шкода потерпілим відшкодована ним повністю, та вони жодних претензій до нього не мають, про що він надає суду їх відповідні розписки. Посвідчення водія національного зразка він отримував в 2000 році, а в наступному 2018 року отримав нове посвідчення водія національного зразка із правом управління транспортними засобами категорій B1, В, С1, С, D, СЕ.

Відповідно до ст. 349 КПК України, з`ясувавши чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст обставин, які підлягають доказуванню у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000565 про обвинувачення ОСОБА_7 , враховуючи відсутність сумнівів у добровільності та істинності їх позицій; роз`яснивши їм, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, які визнаються і не оспорюються учасниками судового провадження; суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, а саме: обставин події кримінальних правопорушень (часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінальних правопорушень), винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінальних правопорушень, виду, а також розміру процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обтяжують чи пом`якшують покарання.

Цивільні позови у справі не заявлено.

Належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_15 до суду не з`явилися, подали заяви про проведення судового розгляду справи у їх відсутність. Крім того, потерпілі ОСОБА_14 , ОСОБА_16 подали до суду заяви, в яких повідомили суд про відшкодування їм ОСОБА_7 завданої злочином шкоди, відсутність у них до нього претензій, а також просили суд не позбавляти обвинуваченого волі та не позбавляти його права керування транспортними засобами у випадку визнання його судом винним у вчиненні злочину.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винним нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти росії» від 29.11.2007 р.).

При цьому суд бере до уваги визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і законну за нього санкцію, особу винного та визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі його обставини; вид і розмір призначеного покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення винної у скоєнні кримінального правопорушення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обираючи покарання ОСОБА_7 , суд за відсутності обтяжуючих, пом`якшуючими покарання обвинуваченого обставинами враховує його щире каяття, відшкодування потерпілим шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, відсутність до нього претезій з боку потерпілих та їх прохання цого суоворо не карати.

Окрім зазначеного, суд при призначенні покарання ОСОБА_7 враховує його особу, який є осудним, раніше несудимим, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, з професійно-технічною освітою, одруженим, має на своєму утриманні одну неповнолітню дитину (дочку ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), працюючим водієм автотранспортних засобів автобуса ПАТ «Львівське АТП-14630», має статус інваліда ІІІ-ї групи.

За таких обставин у їх сукупності, навіть попри номінальну тяжкість скоєного стосовно ст. 12 КК України, з урахуванням засад виваженості та справедливості, досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - покарання має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи), з урахуванням позиції потерпілих, які претензій до обвинуваченого не мають та завдана злочином шкода їм відшкодована, а також які просили суд не позбавляти обвинуваченого волі та не позбавляти його права керування транспортними засобами у випадку визнання його судом винним у вчиненні злочину; враховуючи особу винного ОСОБА_7 , який є осудним, раніше несудимим, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, з професійно-технічною освітою, одруженим, має на своєму утриманні одну неповнолітню дитину (дочку ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), працюючим водієм автотранспортних засобів автобуса ПАТ «Львівське АТП-14630», має статус інваліда ІІІ-ї групи, суд визнає, що виправити ОСОБА_7 і запобігти скоєнню ним нових кримінальних правопорушень (злочинів) можливо без ізоляції його від суспільства, призначивши йому основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України, зі звільненням від вказаного основного покарання (у виді позбавлення волі) на підставі ст. 75 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку він не скоїть нових кримінальних правопорушень та виконає обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

При цьому, суд, вирішуючи питання щодо необхідності призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами за скоєння ним кримінального правопорушення, ухвалює рішення з урахуванням правових позицій прецедентної практики ЄСПЛ щодо його пропорційності, як втручання держави в приватне життя особи.

Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до ч.5 ст. 3 КК України - Закони України про кримінальну відповідальність повинні відповідати положенням, що містяться в чинних міжнародних договорах, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Згідно із ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого; покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства; кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод) та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі Mihai Toma v. Romania від 24.01.2012 (§ 21 (Application no. 1051/06), позбавлення права керувати транспортним засобом через анулювання посвідчення водія було оцінено ЄСПЛ як покарання тому, що суворість такого заходу надає йому карального та стримуючого характеру властивого кримінальним санкціям.

Відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини прецедентної судової практики покарання як втручання держави в приватне життя особи має бути не лише законним (несвавільним), досягати легітимної мети, а й бути пропорційним.

Пропорційність - це баланс приватних та публічних інтересів. Оцінка пропорційності втручання держави у здійснення права, передбаченого Конвенцією, здійснюється ЄСПЛ з урахуванням таких критеріїв як: належність (співвідношення між метою та обраними засобами втручання), необхідність (втручання повинно здійснюватися у формі найменш обтяжливій для особи); розумність (зважування конфліктних інтересів).

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, -

1. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

2. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Хоча зі статті 8 Конвенції прямо не випливає право на працевлаштування або право на вибір конкретної професії, поняття «приватне життя» у широкому розумінні не виключає діяльність професійного чи ділового характеру. Зрештою, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки із зовнішнім світом. Професійне життя є частиною зони взаємодії між особою та іншими людьми, що за певних обставин навіть в публічному контексті може підпадати під сферу «приватного життя», про що вбачається із змісту рішень ЄСПЛ у справах Naidin v. Romania, (38162/07, 2014), Obst v. Germany, (425/03, 2010), Schьth v. Germany (1620/03, 2010), Bгrbulescu v. Romania [GC], (61496/08, 2017).

За таких обставин, професійна діяльність ОСОБА_7 водієм автотранспортних засобів автобуса, вантажних автомобілів, яка є джерелом його доходів, займає достатньо значний час повсякденного його життя, у рамках вказаної трудової діяльності останній має значну можливість розвивати стосунки із зовнішнім світом, а тому ця його діяльність може підпадати під сферу «приватного життя».

Разом з тим, легітимною метою держави є забезпечення безпеки руху й експлуатації автомобільного транспорту, захист життя і здоров`я людей, які є учасниками дорожнього руху від протиправних дій, пов`язаних із порушенням Правил дорожнього руху, які призводять до дорожнього транспортних пригод, попередження таких пригод у майбутньому.

За таких обставин, враховуючи те, що під час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 керував транспортним засобом у тверезому стані та виконував важливу для потреб держави та суспільства роботу з перевезення вантажів для потреб Збройних Сил України; ОСОБА_7 є раніше не судимим; скоїв вперше необережний, передбачений, ч.2 ст. 286 КК України, злочин; визнав свою вину у вчиненні вказаного злочину повністю; щиро кається та жалкує про скоєне; має постійне місце роботи, - займається суспільно корисною працею, працюючи водієм автотранспортних засобів автобуса ПАТ «Львівське АТП-14630», за виконання якої отримує заробітну плату, яка є джерелом доходу обвинуваченого і його сім`ї; він також має статус інваліда ІІІ-ї групи, має власну сім`ю, одружений, має на своєму утриманні одну неповнолітню дитину (дочку ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), позитивно характеризується за місцем роботи та проживання; відшкодував шкоду потерпілим, які просили суд не позбавляти обвинуваченого волі та не позбавляти його права керування транспортними засобами у випадку визнання його судом винним у вчиненні злочину; з часу скоєння злочину (22.10.2022 року) і до тепер нових злочинів не скоював, бездоганна поведінка ОСОБА_7 з часу скоєння злочину і до тепер, така поведінка обвинуваченого свідчить про глибоке усвідомлення ним скоєного, його намагання виправитись та не скоювати нових правопорушень, а тому із врахуванням вище викладеного у своїй сукупностів та з урахуванням призначеного цим вироком ОСОБА_7 основного покарання у виді позбавлення волі, вимог санкції ч.2 ст.286 КК України, якою передбачено можливість не застосування додаткового покарання, суд дійшов висновку при ухваленні вироку не застосовувати до ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та не позбавляти обвинуваченого прав керування транспортними засобами, оскільки таке додаткове покарання у разі його призначення буде суттєвим тягарем для порушника, явно несправедливим та непропорційним через суворість, порушить справедливий баланс між інтересами суспільства та правами ОСОБА_7 .

До набуття вироком законної сили суд визнає за можливе відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу не обирати.

Відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Питання про речові докази вирішується на підставі ст.ст. 100, 174 КПК України.

Процесуальні витрати по справі в сумі 15086 гривень 14 копійок на залучення експертів та проведення у справі судових експертиз (експертизи технічного стану транспортного засобу висновок № СЕ-19/102- 22/16213-IT від 09.11.2022-943 грн. 90 коп.; експертизи технічного стану транспортного засобу висновок № СЕ-19/102- 22/16214-ІТ від 09.11.2022 -1943 грн. 90 коп.; транспортно-товарознавчої експертизи висновок № СЕ-19/102-22/16912-АВ від 25.11.2022 - 1321 грн. 46 коп.; комплексно-комісійної авто-технічної транспортно-трасологічної та фототехнічної експертизи висновок № КСЕ-19/102-22/17935/7888/7889/22-21 від 06.03.2023- 10443 грн.; авто-технічної експертизи висновок № 3847/23-21 від 21.06.2023 - 1433 грн. 88 коп.) відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_7 на користь держави.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374 КПК України, -

Ухвалив:

ОСОБА_7 визнати винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без позбавлення прав керування транспортними засобами.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі строком п`ять років звільнити, якщо в період іспитового строку три роки він не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього цим вироком обов`язки.

Згідно з п. 1), п. 2) ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_7 обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

До набуття вироком законної сили запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_7 не обирати.

Скасувати арешт на автомобіль «MAN TGX 18.440», державний номерний знак НОМЕР_1 , який було накладено ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 31.10.2022 року (справа № 129/24022/22) у кримінальному провадженні № 0000565.

Скасувати арешт на автомобіль «ВАЗ- 210990», державний номерний знак НОМЕР_3 , який було накладено ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 31.10.2022 року (справа № 129/24022/22) у кримінальному провадженні № 0000565.

Речові докази у справі:

- автомобіль «MAN TGX 18.440», державний номерний знак НОМЕР_1 , - повернути законному власнику вказаного майна ОСОБА_18 ;

- автомобіль «ВАЗ- 210990», державний номерний знак НОМЕР_3 , - повернути ОСОБА_19 .

Стягнути із ОСОБА_7 на користь держави 15086 гривень 14 копійок процесуальних витрат на залучення експертів та проведення у справі судових експертиз.

Вирок може бути оскаржено протягом тридцяти діб з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Гайсинський районний суд Вінницької області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не буде подано.

Суддя: