ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/1314/23 Номер провадження 11-кп/814/1700/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 28 травня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 травня 2023 року за №0000327, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 26 липня 2024 року, обвинуваченому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Відмовлено в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , про зміну запобіжного заходу.

Приймаючи таке рішення, місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, може: переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам з огляду на обставини провадження в їх сукупності.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 28 травня 2024 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який не судимий, має: постійне місце проживання, батька та сестру, які потребують його допомоги, сталі соціальні зв`язки з батьками, бажає вступити до лав Збройних Сил України, дотримувався належної процесуальної поведінки і тривалий час перебуває під вартою, натомість сама по собі тяжкість інкримінованого злочину не є підставою для продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою; твердження потерпілої про здійснення щодо неї обвинуваченим погроз розправою не підтверджені доказами.

Орган прокуратури було належним чином повідомлено про місце, дату й час апеляційного розгляду, клопотань про відкладення судового засідання від нього не надходило.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

За змістом ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе й виправдане.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть людини.

Як видно з матеріалів провадження, необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, колегія суддів, оцінюючи в сукупності обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, погоджується з висновком першої судової інстанції про неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти раніше встановленим ризикам, передбаченим п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може: переховуватись від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

ОСОБА_7 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком від 5 до 10 років, і у випадку засудження за його вчинення виключено можливість застосування положень ст.75 КК України.

При цьому, одними з підстав для попередньої зміни судом обвинуваченому запобіжного заходу із цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою було систематичне порушення ним покладених на нього обов`язків (залишення місця проживання) та вчинення в період дії вказаного заходу забезпечення кримінального провадження адміністративних правопорушень, у тому числі пов`язаних із його перебуванням у стані алкогольного сп`яніння (а.п.8-9). Як убачається з даних офіційного веб-сайту "Судова влада України" та Єдиного державного реєстру судових рішень, факт вчинення ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння в громадському місці (не за місцем проживання) правопорушення в період застосованого йому цілодобового домашнього арешту встановлено та підтверджено, зокрема, й у постанові Лохвицького районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2023 року про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності в порядку КУпАП (справа №538/2037/23, провадження №3/538/946/23), яка набрала законної сили, а тому доводи захисника з приводу належної процесуальної поведінки обвинуваченого є неспроможними.

Також перевіркою матеріалів справи не встановлено та стороною захисту під час провадження в суді апеляційної інстанції не надано даних про наявність у ОСОБА_7 працевлаштування та законних джерел доходу.

Посилання ж захисника на те, що твердження потерпілої про здійснення щодо неї обвинуваченим погроз розправою не підтверджені доказами позбавлене підстав, оскільки місцевим судом в оскаржуваній ухвалі не встановлювалось існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України (незаконного впливу на потерпілу).

Суд апеляційної інстанції ураховує те, що ОСОБА_7 не судимий, має: місце проживання, певні соціальні зв`язки із родиною, однак ці дані не спростовують висновки суду першої інстанції про неможливість запобігти наведеним вище ризикам у разі незастосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на всі обставини провадження, що мають правове значення при вирішенні питання про запобіжний захід, у їх сукупності.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини інкримінованого ОСОБА_7 тяжкого злочину, пов`язаного із вчиненням ним у стані алкогольного сп`яніння ДТП, а саме наїзду на пішохода, при керуванні джерелом підвищеної небезпеки, що призвело до невідворотних наслідків у вигляді смерті пішохода та має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого і його поведінку в їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 і це виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й цілодобового домашнього арешту, про що йдеться в апеляційній скарзі.

Пунктом 2 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, який спричинив загибель людини.

З огляду на викладене вище та враховуючи встановлені судом ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, наведені вище обставини, передбачені ст.178 КПК України, то невизначення судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали розміру застави обвинуваченому, як наслідок, є правильним.

Що стосується посилань сторони захисту на бажання ОСОБА_7 захищати Україну, як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали, то вони є необгрунтованими. Матеріали судового провадження не містять та стороною захисту не наведено даних, які би підтверджували придатність обвинуваченого до несення військової служби в умовах воєнного стану, надходження до установи попереднього ув`язнення, органу прокуратури чи суду запиту органу, який здійснює оборону України, про доцільність мобілізації ОСОБА_7 . На думку колегії суддів, висока суспільна небезпека інкримінованих обвинуваченому дій по вчиненню в стані алкогольного сп`яніння тяжкого злочину з непоправними наслідками, його неналежна процесуальна поведінка та інші наведені вище обставини цього кримінального провадження дають підстави стверджувати про наявність ризиків вчинення останнім дій по ухиленню від виконання рішень, а також продовження протиправних дій, які створять загрозу суспільству, в умовах воєнного стану, після звільнення його з установи попереднього ув`язнення.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 28 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4