Справа №336/6102/24
Пр. 1-кп/336/1055/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2024 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: ОСОБА_1 , за участі секретарки судового засідання: ОСОБА_2 , розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000398 від 23.02.2024, яке надійшло до суду на підставі обвинувального акта, складеного відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Укмярге Литва, громадянина України, який отримав середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштований, має на утриманні малолітнього сина, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за ознаками скоєння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження: з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 , з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , іншого учасника кримінального провадження: потерпілої ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно з обвинувальним актом, 23 лютого 2024 року, приблизно о 16 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ-TF699», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Вороніна зі сторони вул. Спартака Маковського в напрямку вул. Ігоря Сікорського в м. Запоріжжі, зі швидкістю не менш ніж 90,6 км/год, що перевищує максимально дозволену швидкість руху в населеному пункті м. Запоріжжя 50 км/год. В салоні вказаного транспортного засобу на передньому пасажирському сидінні в якості пасажира перебувала ОСОБА_6 .

В цей же час, попереду у попутному з водієм ОСОБА_3 напрямку здійснював рух технічно справний автомобіль «VOLVO XC60», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 . Під час руху в районі буд. АДРЕСА_3 , водій автомобіля «VOLVO XC60», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_7 , з метою виконати маневр лівого розвороту, знизив швидкість керованого ним транспортного засобу, після чого змінив напрямок свого руху вліво, перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки - 1.3 ПДР України, та виїхавши на зустрічні смуги продовжив виконувати маневр розвороту. Водій ОСОБА_3 рухаючись з перевищенням швидкості в населеному пункті м. Запоріжжя, маючи технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «VOLVO XC60», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не застосовуючи екстрене гальмування керованого ним транспортного засобу, відповідних дій своєчасно не вжив, при цьому не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок свого руху, перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки - 1.3 ПДР та виїхавши в стані гальмування на зустрічну смугу, допустив передньою частиною кузову зіткнення з лівою бічною частиною кузову автомобіля «VOLVO XC60», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 .

Своїми діями водій ОСОБА_3 порушив вимоги п. 10.1, 12.3, 12.4, 12.9 б) та розділу 34 ПДР (дорожня розмітка - 1.3) Правил дорожнього руху, відповідно до яких:

Розділ 34 «Дорожня розмітка».

34.1 Горизонтальна розмітка.

1.3 - «поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири й більше смуг руху або на ділянках доріг з трьома (2 + 1) смугами»;

- п. 10.1: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- п. 12.3.: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об?єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об?їзду перешкоди;

- п. 12.4.: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.»;

- п. 12.9.: Водієві забороняється: б) «перевищувати максимальну швидкість, зазначену у пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «й» пункту 30.3 цих Правил.».

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ЗАЗ-ТF699», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми правого кульшового суглобу: багатоуламкового перелому задньої стінки вертлюгової западини, вивиху голівки стегнової кістки, що кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Таким чином, дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Потерпіла ОСОБА_6 у підготовчому засіданні зазначила, що претензій морального характеру до водія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має, із цивільним позовом звертатись не буде. Потерпіла просить на підставі статті 46 Кримінального кодексу України звільнити водія ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням, досягнутим між ними.

Обвинуваченим ОСОБА_3 та його захисником адвокатом ОСОБА_5 під час проведення підготовчого судового засідання 15.08.2024 підтримано клопотання потерпілої, відповідно, сторона захисту просить на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку із примиренням із потерпілою, звільнити від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України, яке віднесено до необережних та нетяжких злочинів. Крім того, просять закрити кримінальне провадження. Додатково обвинувачений підтвердив добровільність своєї позиції. Так, він розуміє, що звільнення від кримінальної відповідальності на підставі зазначеної норми кримінального закону не є реабілітуючою обставиною, не свідчить про його невинуватість у скоєнні кримінального правопорушення, тобто, розуміє наслідки закриття кримінального провадження, як і необхідність відшкодування процесуальних витрат в разі задоволення клопотання потерпілої (у відповідності до ст.46 КК України).

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання обвинуваченого, пояснила, що ОСОБА_3 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вперше вчинив необережний нетяжкий злочин, у стані сп`яніння на час його скоєння не перебував. Прокурор вважає, що усі умови для прийняття процесуального рішення відповідно до ст.46 КК України дотримані у даному кримінальному провадженні, підстав для сумнівів у добровільності позиції потерпілої також немає, тому можливо розглядати питання про закриття провадження та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за даної явки.

Із врахуванням наведених обставин, вислухавши думку учасників провадження, суд враховує й норму ч.1,5 ст.28 КПК України щодо засади розумності строків у кримінальному провадженні. Так, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження у визначеній під час підготовчого судового засідання частині, а саме, докази, надані стороною обвинувачення та захисту на підтвердження обґрунтованості клопотання обвинуваченого, дійшов висновку про те, що воно підлягає задоволенню, кримінальне провадження - закриттю, а обвинувачений звільненню від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.1 ст.286 КК України, з таких підстав.

За змістом ст.44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Ч.1 ст.46 КК України передбачено, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

За змістом ч.2 ст.25 КК України необережність є кримінальною протиправною самовпевненістю, якщо особа передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення.

Дії ОСОБА_3 , який, як слідує із матеріалів справи, є раніше не судимим, під час досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України, віднесені за змістом ст. 12, 25 КК України до необережних нетяжких злочинів, а саме, полягають у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Як передбачено п.2 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених, зокрема, ч.2 ст.284 цього Кодексу.

За нормою п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Крім того, згідно з ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до ч.3 ст.285 КПК України обвинуваченому зрозумілі суть обвинувачення, підстава звільнення від кримінальної відповідальності, право заперечувати проти закриття кримінального провадження на підставі ст.46 КК України. Про наявність таких заперечень суду обвинуваченим не повідомлено.

Як передбачено ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» зазначено, що «звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК України. Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч.1 ст.44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.».

Під час підготовчого судового засідання знайшло своє підтвердження, що кримінальне провадження підсудне Шевченківському районному суду м. Запоріжжя.

Судом встановлено, що за даними заключення КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради 23.02.2024 (дублікату) у зв`язку із ДТП проведено медичний огляд, в результаті якого в крові у ОСОБА_3 етанол відсутній.

Відповідно до висновка експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР №561п від 10.04.2024, тілесні ушкодження, отримані ОСОБА_6 кваліфікуються як тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, травма могла утворитися в умовах дорожньо-транспортної пригоди.

З урахуванням наведених обставин, думки учасників кримінального провадження за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України, оскільки наявні всі умови звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням із потерпілою (ст.46 КК України), а саме, - обвинуваченим вперше вчинено необережний нетяжкий злочин, у потерпілої відсутні жодні вимоги до нього. Крім того, суд впевнився в тому, що кримінальне правопорушення не пов`язане з корупцією та порушенням правил безпеки дорожнього руху особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На зазначених підставах кримінальне провадження підлягає закриттю, а обвинувачений звільненню від кримінальної відповідальності.

З огляду на наведені положення кримінального процесуального законодавства суд вважає, що подання вказаного клопотання є виключним правом потерпілого, зміст цього права не підлягає звуженню, тому кримінальне провадження підлягає закриттю, а обвинувачений звільненню від кримінальної відповідальності.

За приписами ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Так, під час судового розгляду справи встановлено, що відповідно до ухвал Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 29.02.2024 у справі №334/1575/24, пр. 1-кс/334/596/24, та №334/1575/24, АДРЕСА_4 , накладено арешт на транспортні засоби, водії яких були учасниками дорожньо-транспортної пригоди. Тому, за відсутності потреби його подальшого збереження, арешт майна, вжитий як захід забезпечення відповідно до вказаних ухвал слідчого судді, підлягає скасуванню. Приналежність транспортних засобів встановлена слідчим суддею під час розгляду клопотань слідчого, що видно з вказаних вище ухвал суду, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду справи не застосовувались

Відповідно до ст.118 КПК України до процесуальних витрат відносяться витрати пов`язані із залученням експертів. За змістом ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. За змістом ч.1 ст.126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Як врегульовано ч.2 ст.122 КПК України, залучення стороною обвинувачення спеціалістів, експертів спеціалізованих державних установ, проведення експертизи (обстежень і досліджень) за дорученням слідчого судді або суду здійснюються за рахунок коштів, що за цільовим призначенням виділяються таким установам із Державного бюджету України.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 20 постанови Пленуму Верховного суду України №12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити відповідно до вимог чинного кримінально-процесуального законодавства питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, відшкодування судових витрат тощо.

Як було вище зазначено, кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, що є нереабілітуючою підставою.

Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Аналогічні висновки здійснені Верховним Судом у постанові від 29.09.2021 у справі № 342/1560/20, пр.51-2331км21.

З огляду на надані стороною обвинувачення докази витрати на проведення експертиз у даному провадженні у загальній сумі складають 18 932,00 гривні, а саме: висновок експерта СЕ-19/108-24/5144-ІТ від 12.04.2024 (сума витрат 3 029,12 гривень); висновок експерта СЕ-19/108-24/4296-ІТ від 22.05.2024 (сума витрат 6 058,24 гривень); висновок експерта СЕ-19/108-24/4298-ІТ від 15.03.2024 сума витрат (4 543,68 гривні); висновок експерта СЕ-19/108-24/4295-ІТ від 22.03.2024 (сума витрат 5 300,96 гривень), та підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь держави.

Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст. 28, 100, 122, 124, 126, 174, 284-286, 314, 369-372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілою ОСОБА_6 .

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 закрити.

Арешт, накладений на майно згідно з ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 29.02.2024 у справі №334/1575/24, пр. 1-кс/334/596/24, а саме, на автомобіль «ЗАЗ Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 зареєстрований за ОСОБА_3 , - скасувати.

Арешт, накладений на майно згідно з ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 29.02.2024 у справі №334/1575/24, пр. 1-кс/334/597/24, а саме, на автомобіль «VOLVO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який відповідно до вказаної ухвали належить ТОВ «Промспецмонтаж», - скасувати.

Речовий доказ автомобіль «ЗАЗ Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_3 , - залишити власнику ОСОБА_3 за приналежністю.

Речовий доказ автомобіль «VOLVO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , передати ТОВ "Промспецмонтаж" за приналежністю (м.Запоріжжя, вул.Доківська, буд.1).

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь держави процесуальні витрати на проведення судових експертиз у сумі 18 932,00 гривні (вісімнадцять тисяч дев`ятсот тридцять дві гривні 00 копійок).

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1