Справа № 733/921/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/684/24
Категорія - ч. 4 ст. 358 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження:

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відео конференції із захисником, з використанням її власних технічних засобів, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000277 від 12 червня 2023 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 30 травня 2024 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Васищеве Харківського району Харківської області, з професійно-технічною освітою, одруженого, який має на утриманні 2 малолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2022 року за ч. 3 ст. 289 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна, який ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 січня 2024 року був змінений, пом`якшене ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 4 ст. 358 КК України до 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднане невідбуте покарання за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2022 року, з урахуванням ухвали Харківського апеляційного суду від 18 січня 2024 року та із застосуванням положень ст. 72 КК України, остаточно , за сукупністю вироків, призначено ОСОБА_6 покарання у виді 5 (п`ять) років 2 (два) місяці позбавлення волі.

Запобіжний захід до набранням вироку суду законної сили ОСОБА_6 був змінений він взятий під варту з зали суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання з 30 травня 2024 року.

Зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 16 жовтня 2021 року по 18 жовтня 2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 956 грн.

Судом ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що у невстановлений досудовим розслідуванням день квітня місяця 2023 року у денний період доби, маючи не зняту та не погашену судимість за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.07.2010 року, перебуваючи на реабілітації в реабілітаційному центрі в АДРЕСА_2 , використовуючи мережу «Інтернет», у невстановленої досудовим розслідуванням особи придбав завідомо підроблений офіційний документ - посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 08.04.2023 року, виданого на його ім`я, не пройшовши встановлену процедуру отримання водійського посвідчення, затверджену постановою КМУ № 340 від 08.05.1993 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», яка передбачає: закінчення курсів водіння по підготовці водіїв для отримання водійського посвідчення, проходження медичного огляду, складання іспитів у сервісному центрі МВС, яке в невстановлений досудовим слідством день квітня 2023 року у денний період доби отримав від невстановленої досудовим розслідуванням особи у відділенні № 2 «Нова пошта», що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 08.04.2023 року, здійснивши оплату за накладний платіж в сумі 9200 гривень 00 копійок.

У подальшому, 12 червня 2023 року близько 12 години 02 хвилини ОСОБА_6 , будучи учасником дорожнього руху, як водій транспортного засобу, а саме, автомобіля марки ВАЗ 217030 д.н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи в АДРЕСА_4 , здійснивши зупинку автомобіля в зоні дії дорожнього знаку 334 «Зупинку заборонено», маючи при собі завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 08.04.2023 року, придбане в квітні місяці 2023 року у денний період доби у невстановленої досудовим розслідуванням особи, під час винесення інспектором з РПП ВПД №1 Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області капітаном поліції ОСОБА_9 постанови про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП та складання протоколу поліцейським з РПП ВПД №1 Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області сержантом поліції ОСОБА_10 за ч. 5 ст. 126 КУпАП в порядку Закону України «Про Національну поліцію» та, виконуючи законну вимогу працівника поліції щодо надання йому документів на транспортний засіб, достовірно знаючи, що посвідчення водія серія і номер НОМЕР_1 за способом виготовлення та елементами захисту не відповідає зразку бланку посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу, а є підробленим, усвідомлюючи свої протиправні дії, діючи умисно, з метою створити перед працівниками поліції видимість наявності у нього дійсного посвідчення водія та відповідно із цим права на керування транспортними засобами категорії «В» і, таким чином, уникнути адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних із порушенням Правил дорожнього руху (ч. 1 ст. 122 КУпАП, ч. 5 ст. 126 КУпАП), надав для перевірки працівникам поліції завідомо підроблене для нього посвідчення водія серії НОМЕР_1 із його особистими анкетними даними та фотокарткою, яке за способом виготовлення та елементами захисту не відповідає зразку бланку посвідчення, що перебуває в офіційному обігу, тобто використав його.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/125-23/6358-ДД від 14.06.2023 року, бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого Територіальним сервісним центром 8041 від 08.04.2023 року на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту встановленому зразку аналогічного бланка посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 358 КК України, використав завідомо підроблений документ.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій підзахисного, фактично посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить вирок суду змінити та призначити більш м`яке покарання, не пов`язане з позбавлення волі. Визначити самостійно виконувати вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2022 року, з урахуванням ухвали Харківського апеляційного суду від 18 січня 2024 року.

Свої вимоги аргументує тим, що суд не обґрунтував своє рішення в частині застосування максимальної міри покарання у виді обмеження волі, передбаченої санкцією інкримінованої статті.

Вважає, що судом не було враховано перебування обвинуваченого на військовій службі, що підтверджується відповідною довідкою військової частини. Крім того, звертає увагу, що ОСОБА_6 має багатодітну сім`ю, що підтверджується довідкою про склад сім`ї та свідоцтвами про народження дітей, на утриманні обвинуваченого перебуває мати, яка є ветераном праці. Підкреслює, що поза увагою залишився і той факт, що обвинувачений отримав вогнепальну травму будучи військовослужбовцем ЗСУ, а тому потребує лікування.

Також просить суд врахувати пом`якшуючі покарання обставини, а саме щире каяття та сприяння розкриттю злочину. Відсутність шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

З іншого боку апелянт, посилаючись на п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судоми кримінального покарання», а також висновки викладені в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 лютого 2021 року у справі №760/26543/17, вважає, що судом було не вірно призначено обвинуваченому остаточне покарання на підставі положень ст. 71 КК України.

Крім того, вважає, що судом безпідставно не було зараховано за правилами ч.7 ст. 72 КК України (три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі) запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який обирався в рамках кримінального провадження за наслідками якого був постановлений вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2022 року та який фактично діяв до набрання вироком чинності 18 січня 2024 року.

Вказані обставини, на переконання захисника, свідчать про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також про призначення покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що і є підставами для зміни оскаржуваного вироку в частині покарання.

Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали вимоги апеляційної скарги з підстав в ній зазначених та просили задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти аргументів сторони захисту, вказуючи, що прохання захисника суперечить вимогам кримінального закону при призначенні покарання за сукупністю вироків, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Як убачається з матеріалів судового провадження, вирок суду першої інстанції був постановлений з урахуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Висновки суду про кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч.4 ст. 358 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому в цій частині вирок суду не перевіряється.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд дотримався вимог ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного й навів у вироку переконливі мотиви прийнятого рішення.

Зокрема, судом першої інстанції враховано, що вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України віднесено до кримінального проступку, суспільну небезпеку такого проступку, його характер та ступінь, негативні характеристики за місцем проживання, проживання без реєстрації, не перебування особи на обліку у лікарів нарколога та психіатра, відсутність працевлаштування, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, наявність судимості, яка не знята.

Крім цього, судом враховано відсутність обставин, які обтяжують покарання та наявність пом`якшуючих покарання обставин - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

При цьому, при призначенні остаточного покарання судом враховано положення п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судоми кримінального покарання» та вимоги ст. ст. 71, 72 КК України, та детально обгрунтовано таку позицію щодо призначення покарання.

Посилання захисника, що судом не було враховано наявність багатодітної родини обвинуваченого, що на переконання апелянта залишилось поза увагою суду, є безпідставними, оскільки, згідно наданих до апеляційної скарги додатків, лише два свідоцтва про народження дітей вказують, що ОСОБА_6 є батьком цих дітей, такий же висновок не суперечить і наданій довідці про склад сім`ї, виданій за місцем фактичного проживання обвинуваченого.

Аргументи про утримання обвинуваченим його матері також не відповідають наданим стороною захисту доказам, адже лише факт пенсійного віку особи автоматично не свідчить про її перебування на утриманні іншої особи. Так, згідно пенсійного посвідчення ОСОБА_11 (мати обвинуваченого) отримує пенсію за віком, а тому за відсутності офіційного працевлаштування ОСОБА_6 , такий аргумент про утримання матері є досить сумнівним.

Що стосується не врахування судом даних про отримання травми під час несення служби в ЗСУ та необхідності отримувати лікування, то колегія суддів відмічає, що при наявності документів про травми, суд не може призначити покарання менше, ніж вимагає закон.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

09.02.2022 року ОСОБА_6 був засуджений Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 289 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 січня 2024 року вирок суду був змінений, пом`якшене ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Постановлення вироку мало місце 09 лютого 2022 року, який змінений був тільки в частині строку покарання та умов його відбування.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 358 КК України, використання завідомо підробленого документа, мало місце 12 червня 2023 року.

Враховуючи, що дане кримінальне правопорушення вчинено саме після постановлення вироку від 09.02.2022, суд за правилами ч. 4 ст. 71 КК України, за нове кримінальне правопорушення призначив 2 роки обмеження волі і за сукупністю вироків, шляхом часткового складання невідбутого покарання за попереднім вироком, яке становило п`ять років позбавлення волі, остаточно визначив покарання у виді п`яти років двох місяців позбавлення волі, виконавши вимогу кримінального закону, щоб покарання було більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Також не заслуговує на увагу позиція захисту щодо невірного зарахування у покарання строку перебування обвинуваченого на домашньому арешті, який як вважає адвокат, відповідно до ч.7 ст. 72 КК України, має бути зарахований виходячи із співвідношення три дні цілодобового арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Згідно останньої правової позиції Верховного Суду від 04 червня 2024 року у справі №523/11745/22, з даного питання, колегія суддів ККС дійшла однозначного висновку, що у строк покарання може бути зараховано тримання під вартою лише в межах того самого кримінального провадження, у якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення.

Більш того, згідно копії вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2022 року до ОСОБА_6 застосовувався домашній арешт в період з 22 години до 06 години, у той час як згідно ч. 7 ст. 72 КК України зараховується у строк відбування покарання у виді позбавлення волі цілодобовий домашній арешт.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 30 травня 2024 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженого, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4