Справа №755/7095/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4997/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 29.07.2024 року про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, яке обґрунтовано тим, що висунуте обвинувачення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а також на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання, враховуючи, що раніше неодноразово судимий та в ході судового розгляду даного кримінального провадження, під час дії запобіжного заходу у вигляді застави ОСОБА_8 огли навмисно ігнорував явки до суду, як наслідок, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.09.2023 його оголошено у розшук, а судове провадження було зупинено. Обвинувачений також перебував у розшуку на стадії досудового розслідування у зв`язку з невиконанням покладених на нього обов`язків, передбачених КПК; п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити свою злочинну діяльність, враховуючи те, що має не зняті та не погашені судимості за вчинення корисливих злочинів, офіційно не працює та немає постійного джерела доходу, що може спонукати його до вчинення нових злочинів.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2024 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 до 26 вересня 2024 року включно без визначення розміру застави.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченого під вартою врахував тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, а також підвищену суспільну небезпеку злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , дійшов висновку про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливості переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, а відомості про зменшення або зникнення вказаних ризиків відсутні, суд також не знайшов наявності переконливих доказів можливості зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт. Судом також не визначено альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки інкримінований обвинуваченому злочин вчинено із застосуванням насильства по відношенню до неповнолітнього, а також ті обставини, що відносно ОСОБА_8 у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, який був ним порушений.

В апеляційній скарзі захисник просить змінити запобіжний захід на домашній арешт або на інший більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на недоведеність прокурором існування будь-яких ризиків, які б зумовлювали застосування найсуворішого запобіжного заходу до обвинуваченого.

Вважає, що матеріали справи не містять відомостей, що обвинувачений намагався в минулому ухилятись від суду, оскільки обвинувачений являвся в судові засідання 21.06.2023, 03.07.2023, 25.07.2023, а в судове засідання 08.08.2023 він не з`явився з незалежних від нього причин, оскільки судом було допущено помилку в ухвалі про призначення дати судового розгляду та вважає, що 26.09.2023 року без належних і достатніх підстав обвинуваченого було оголошено в розшук, оскільки ОСОБА_9 перебував за місцем свого проживання та не ухилявся від досудового розслідування.

Посилається також на недоведення ризиків знищення речей і документів та незаконного впливу на потерпілих та свідків, щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення посилається на його необґрунтованість, оскільки протягом судового розгляду обвинувачений жодного разу не притягувався до кримінальної відповідальності, а засоби до існування йому забезпечує батько, а тому вважає що відсутні будь-які заявлені прокурором ризики.

Вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявності ряду обставин, які дають підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме: наявності міцних соціальних з`язків, постійного місця проживання, вважає, в також наданому договору оренди житла.

Також зазначає, що судом безпідставно не визначено альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки обвинувачений лише один раз не з`явився до суду через помилку в ухвалі суду, а оголошення його в розшук не є достатньою підставою для висновку про порушення обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді застави.

Відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги обвинувачений повідомлений, проте клопотань про розгляд апеляційної скарги за його участю до суду не надійшло, що в силу вимог ст.422-1 КПК України, не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження його права перебувати на волі.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, врахувавши при цьому вимоги ч.6 ст.176 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на недоведеність прокурором заявлених ризиків не знайшло свого підтвердження, оскільки клопотання прокурора містить достатньо відомостей щодо існування заявлених ризиків з посиланням на відповідні докази, судом в повній мірі було перевірено наявність ризиків та доводам прокурора надано належну оцінку.

Доводи захисника про відсутність будь-яких ризиків, є необґрунтованими, так як свідченням реального існування ризиків переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень, є ті обставини, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, насильницький характер вчиненого по відношенню до неповнолітнього, особу обвинуваченого, який має не зняті та не погашені судимості за вчинення корисливих злочинів, окрім того, обвинувачений оголошувався в розшук як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду. Вказані обставини вже самі по собі свідчать про підвищений рівень суспільної небезпеки обвинуваченого та інкримінованого йому злочину та порушення ним процесуальних обов`язків , що не дає підстав для обрання йому менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Наявність у нього міцних соціальних зв`язків та місця постійного проживання (незалежно від статусу такого житла та чи перебуває воно в оренді), не є тими стримуючими факторами та не переважають можливих ризиків його неправомірної поведінки.

Доводи захисника що судом безпідставно було оголошено обвинуваченого в розшук, є непереконливими, оскільки обвинувачений неодноразово порушував правила процесуальної поведінки, оскільки був оголошений в розшук і на етапі досудового розслідування та розумів наслідки порушення покладених на нього обов`язків. Доводи про єдину неявку в судове засідання через помилку в ухвалі, яка була оприлюднена в офіційних джерелах також є непереконливими, оскільки дати наступних судових засідань, в які він також не з`являвся, були також загальнодоступними та містились в офіційних джерелах, при цьому контактуючи із своїм захисником та достовірно знаючи про наявність щодо нього кримінального провадження в Дніпровському районному суді м. Києва, не надав суду жодних відомостей які б свідчили про виконання процесуальних обов`язків перед судом, тому така поведінка обвинуваченого прямо свідчила про переховування від суду та наявності обґрунтованих підстав для оголошення його в розшук.

З огляду на насильницький характер інкримінованого правопорушення та ті обставини, що у даному провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений обвинуваченим, то суд з урахуванням вимог ч. 4 ст. 183 КПК України правомірно не призначив альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Посилання не відсутність ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки під час даного кримінального провадження обвинувачений не вчиняв будь-яких кримінальних правопорушень не є переконливими, оскільки ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, та маючи не зняту та не погашену судимість обвинувачується у вчиненні корисливого насильницького кримінального правопорушення, що свідчить про схильність особи до вчинення протиправних дій.

Підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, з огляду на обставини справи та особу обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства та міжнародного законодавства, які б могли слугувати безумовними підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала суду є законною.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419,422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 без визначення розміру застави - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: