Справа № 461/8848/24
Провадження № 1-в/461/272/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2024 року Галицький районний суд м.Львова

у складі головуючої судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участі: прокурора ОСОБА_3

представника медичної установи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові заяву засудженого ОСОБА_5 про звільнення від покарання за хворобою, -

в с т а н о в и в:

засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про його звільнення від подальшого відбування покарання у зв`язку із захворюванням на тяжку хворобу. В обґрунтування заяви покликається на те, що має тяжке захворювання, яке перешкоджає відбуванню покарання. На підставі викладеного просить заяву задоволити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення заяви засудженого не заперечив.

Лікар багатопрофільної лікарні (№19) в судовому засіданні підтримала висновок лікарсько - консультативної комісії про медичний огляд засудженого від 31.10.2024 року.

Представник Львівської установи виконання покарань № 19 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, однак його неявка згідно ч.5 ст.539 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Засуджений ОСОБА_5 подав заяву про розгляд справи без його участі та без проведення судового засідання в режимі відео конференції.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали клопотання та матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступних висновків.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою ст. 539 КПК України, має право вирішувати зокрема питання про звільнення від покарання за хворобою.

Згідно ст. 84 КК України, особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Стаття 152 КВК України визначає, що підставами звільнення від відбування покарання є хвороба засудженого.

Відповідно до ч. 5 ст. 154 КВК України подання про звільнення від відбування покарання внаслідок іншої тяжкої хвороби надсилається до суду начальником органу або установи виконання покарань. Одночасно з поданням до суду надсилається висновок спеціальної лікарської комісії й особова справа засудженого. У поданні вказуються дані, які характеризують поведінку засудженого під час відбування покарання.

Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» вирішуючи питання про звільнення від подальшого відбуття покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, суд має виходити не тільки з висновку лікарської комісії, а й враховувати тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, а також інші обставини.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» від 28 вересня 1973 року № 8, факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання.

Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли подальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , с. Підзвіринець, Городоцький район, Львівська області, Україна, засуджений 18.11.2022 Залізничним районним судом м. Львова, стаття КК України - ст. 185 ч. 2,ст.. 71 . Початок терміну 11.05.2023. Термін покарання - 3 роки 1 місяців. Кінець терміну 11.06.2026.

Як вбачається з висновку лікарсько - консультативної комісії про медичний огляд засудженого щодо наявності захворювання, визначеного Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання від 31.10.2024 року, заключний діагноз засудженого ОСОБА_5 фібриляція передсердь, постійна форма, тахисистологічний варіант. ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз. СН ІІБ ст., NYHA II III. Гострий ішемічний інсульт у правій середній мозковій артерії. Лівобічний спастичний геміпарез, порушення функції лівих кінцівок, ходи, когнітивні розлади. Дисциркуляторна енцефалопатія на ґрунті ішемічної хвороби серця. Перикардит бактерійний. Анемія легкого ступеня важкості.

За наслідком розгляду комісія вирішила, що наявне у засудженого ОСОБА_5 захворювання перешкоджає подальшому відбуванню покарання.

В ході судового розгляду лікар ОСОБА_4 підтримала клопотання про звільнення засудженого та просила його задоволити. Також нею підтримано висновок лікарсько - консультативної комісії про медичний огляд засудженого щодо наявності захворювання, відповідно до якого захворювання засудженого ОСОБА_5 перешкоджає подальшому відбуванню покарання.

Таким чином, судом встановлено, що засуджений ОСОБА_5 захворів на тяжку хворобу і ця хвороба перешкоджає подальшому відбуванню покарання.

Відповідно до ст. 7, 8 КВК України, держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду. Засуджений має право на охорону здоров`я в обсязі, встановленому Основами законодавства України про охорону здоров`я, за винятком обмежень, передбачених законом.

Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Нормами частини 1 статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, покладає на державу зобов`язання охороняти право кожної людини на життя. Обов`язками держави з реалізації права на життя, яке є найбільшим і найважливішим із соціальних та правових благ особистості, є створення належних умов для реалізації цього права.

Так, в рішенні ЄСПЛ у справі "Коновальчук проти України" від 13.10.2016 року, ЄСПЛ підтвердив системні порушення права засуджених осіб на медичну допомогу, відсутність адекватного лікування, так і про неналежні умови перевезення, що в подальшому було визнано судом порушенням з боку держави Україна.

Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу засудженого, строк відбутого покарання, характер захворювання, відсутність даних про притягнення засудженого дисциплінарної відповідальності за час перебування на лікарняному, беручи до уваги встановлені в судовому засіданні обставини, пояснення учасників розгляду клопотання, дослідивши особову справу та висновок лікарсько-консультативної комісії на засудженого, а саме те, що наявне у засудженого захворювання перешкоджає подальшому відбуванню покарання, суд вважає, що заява підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 84 КК України, суд

у х в а л и в:

заяву задоволити.

Звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Залізничного районного суду м. Львова від 18.11.2022, на підставі ч. 2 ст. 84 КК України, у зв`язку з тяжкою хворобою, що перешкоджає відбуванню покарання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1