ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/1026/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1835/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 13 червня 2024 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, із середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст.89 КК України не судимого,-

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та йому призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахується з 13 червня 2024 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_8 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту його фактичного затримання, а саме, з 15 листопада 2023 року по 12 червня 2024 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили залишено раніше обраний - у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Як встановив суд, 15.11.2023 близько 17:30 год., більш точний час не встановлено, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходився біля 7-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де зустрів раніше йому знайомого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В ході спілкування між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виникла сварка, в ході якої в ОСОБА_8 виник умисел, з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин по відношенню до ОСОБА_9 , направлений на спричинення умисних тяжких тілесних ушкоджень останньому.

ОСОБА_8 , реалізуючи свій раптово виниклий прямий умисел, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , дістав з правої кишені своєї куртки, яка була одягнута ньому, розкладний ніж та тримаючи його у правій руці, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з силою, наніс ОСОБА_9 , який знаходився поруч, на відстані витягнутої руки, один удар вищевказаним ножем в область грудної клітини зліва. В результаті дій ОСОБА_8 ОСОБА_9 спричинено, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-14/653-А/23 від 05.01.2024, колото - різане поранення грудної клітини зліва, проникаюче в плевральну порожнину зліва, що ускладнилось лівобічним пневмотораксом (скупчення повітря в плевральній порожнині), і за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, по критерію небезпеки для життя (відповідно до п. 2.1.1 «а», п. 2.1.2, п.2.1.3 «й» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995).

В апеляційній скарзі обвинувачений просить пом`якшити йому призначене судом першої інстанції покарання та врахувати обставини, які пом`якшують покарання. Зазначає, що провину у скоєному він визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, сприяв слідству, сам викликав швидку допомогу та поліцію, що свідчить про прагнення понести покарання за вчинений злочин. Не погоджується з тим, що судом першої інстанції, в якості обставини, яка обтяжує покарання, визнано рецидив злочину, оскільки в силу ст.89 КК України, він раніше не судимий. Звертає увагу на те, що у нього є матір похилого віку, яка потребує догляду з його боку, оскільки у неї крім нього більше нікого не має. Вказує на те, що, у зв`язку з російською агресією будинок матері був знищений, у зв`язку з чим їй необхідна підтримка. Просить взяти до уваги те, що у нього є бажання проходити військову підготовку та вступити до лав Збройних Сил України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив пом`якшити призначене йому покарання, думку захисника, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого та просив її задовольнити, а також прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, як тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на доказах, досліджених у судовому засіданні, аналіз яких даний у вироку.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 ніким не оскаржені, то висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин перевірці судом апеляційної інстанції не підлягають, з урахуванням вимог ч.1 ст.404 КПК України.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в частині правильності призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.121 КК України, колегія суддів погоджується з апеляційними доводами сторони захисту щодо зайвої суворості призначеного покарання, з огляду на наступне.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставини, що обтяжує покарання, та дані про особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України не судимий, неодружений, із середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, а також матір похилого віку.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , відповідно до ст.66 КК України, судом першої інстанції не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст.67 КК України, судом визнано рецидив злочину.

Судом першої інстанції взятий до уваги висновок судово-психіатричного експерта Харківської Філії судових експертиз ДУ "Інститут судової психіатрії" Міністерства охорони здоров`я України №339 від 11 грудня 2023 року, згідно з яким, ОСОБА_8 на теперішній час хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки не виявляє. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними; у період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_8 перебував поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_8 на теперішний час, відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т.1 арк.121-123).

Обґрунтовуючи відсутність обставин, які пом`якшують обвинуваченому покарання, суд першої інстанції зазначив, що в діях ОСОБА_8 відсутні ознаки щирого каяття у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, оскільки обвинувачений визнавав лише частково вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, і тільки під час судових дебатів визнав себе винуватим.

Втім зазначені твердження суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є помилковими.

Виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, як таке, характеризує ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, яке полягає в тому, що вона визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРКП (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Таким чином, можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в суді першої інстанції під час судових дебатів, ОСОБА_8 визнав себе винним та щиросердно розкаявся.

Крім того, згідно обвинувального акту у цьому кримінальному провадженні, обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст.66 КК України, органом досудового слідства визнано щире каяття.

Поряд із цим, в суді апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.121 КК України, визнавав та визнає у повному обсязі, щиро кається. Зазначив, що після скоєного, одразу викликав швидку медичну допомогу та поліцію.

Беручи до уваги обставини цього конкретного кримінального провадження, відповідно до приписів ст. 66 КК України, колегія суддів вважає за можливе визнати обставиною, яка пом`якшує ОСОБА_8 покарання, щире каяття, що, в своїй сукупності, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Більш того, колегія суддів вважає слушними доводи обвинуваченого про відсутність обставин, які обтяжують покарання, а саме рецидиву злочину, з наступних підстав.

Згідно ст.34 КК України, рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

Тобто, рецидив злочину має місце там, де особа, яка має не зняту або не погашену судимість, за раніше вчинений умисний злочин, вчиняє новий умисний злочин.

Виходячи з того, що згідно ст.34 КК України, рецидивом злочину визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин, не зняту або не погашену в установленому законом порядку, у кожній справі необхідно з`ясовувати відповідні дані.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 раніше судимий: вироком Київського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2022 року за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт; вироком Київського районного суду м. Харкова від 08 березня 2023 року за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень; вироком Київського районного суду м. Харкова від 12 червня 2023 року за ч.2 ст.389 КК України, із застосуванням ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України, до покарання у виді 2 місяців арешту.

Разом з тим, згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №17, ОСОБА_8 11.05.2023 року сплатив штраф за вироком Київського районного суду м.Харкова від 08 березня 2023 року в сумі 850 гривень (т.1 арк.115).

Більш того, з ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 квітня 2024 року вбачається, що засуджений ОСОБА_8 відбув призначене йому за вироком Київського районного суду м. Харкова від 12 червня 2023 року покарання у виді 2 місяців арешту (т.2 арк. 199).

Кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.125 КК України та ч.2 ст.389 КК України, відповідно до ст.12 КК України, відносяться до кримінального проступку.

Відповідно до п.2-1 ч.1 ст.89 КК України, такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені за вчинення кримінального проступку, після відбуття покарання.

Отже, станом на 13 червня 2024 року судимості за попередніми вироками були погашені, тому рецидив злочинів відсутній і не підлягає врахуванню як обставина, що обтяжує покарання, відповідно до ст.67 КК України.

З огляду на викладене, цю обставину необхідно виключити з вироку Київського районного суду м. Харкова від 13 червня 2024 року стосовно ОСОБА_8 .

У зв`язку з цим, а також з урахуванням конкретних обставин справи, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, відношення обвинуваченого до скоєного злочину, вжиття заходів щодо виклику поліції та швидкої медичної допомоги після вчиненого, даних про особу винного, наявності обставини, що пом`якшує обвинуваченому покарання, та відсутності обтяжуючих вину обставин, колегія суддів, на підставі ч. 1 ст. 408 КПК України, вважає за можливе пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.121 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі, але в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією цього закону.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він в силу ст.89 КК України судимостей не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, офіційно не працевлаштований,має постійне місце реєстрації та мешкання. Крім того, колегія суддів враховує те, що у обвинуваченого є матір ОСОБА_10 , 1938 року народження, яка потребує допомоги.

Вчинений злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Відповідно до ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , колегія суддів визнає щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України, судом апеляційної інстанції не встановлено.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.121КК України у виді 5 років позбавлення волі, у зв`язку з чим апеляційну скаргу обвинуваченого слід задовольнити.

Саме таке покарання, на думку колегії, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України, та, у відповідності до ст. 65 КК України, достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Будь-яких законних підстав для пом`якшення ОСОБА_8 покарання, в тому числі призначеного із застосуванням положень ст. 69 КК України, колегією суддів не встановлено, оскільки матеріали цього кримінального провадження не містять пом`якшуючих покарання обставин, які, з урахуванням особи винного та інших обставин кримінального провадження, істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Водночас, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 13 червня 2024 року стосовно ОСОБА_8 змінити.

Виключити із мотивувальної частини вироку Київського районного суду м. Харкова від 13 червня 2024 року висновки та рішення суду про визнання обставини, що, відповідно до ст.67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченому, - рецидив злочинів.

Визнати обставину, що пом`якшує покарання, відповідно до ст.66 КК України, - щире каяття.

Цей же вирок в частині призначеного покарання - змінити.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

В решті вирок Київського районного суду м. Харкова від 13 червня 2024 року стосовно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий -

Судді: