ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/7290/23
Номер провадження: 11-кп/819/373/24
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

адвоката: ОСОБА_6

прокурора: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000171 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 12 червня 2024 року, якою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Селидове Донецької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12 червня 2024 року строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено до 10 серпня 2024 року включно.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу суду від 12.06.2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про обрання йому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

В обґрунтуванні апеляційних вимог зазначає, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення вчинене у період окупації м. Херсона є кримінальним правопорушенням пов`язаним із окупацією та повинно розглядатися за нормами КПК з особливостями встановленими Законом 1207-VII.

Підслідність у кримінальному провадженні № 0000171 в якому проводились певні слідчі, процесуальні дії та інші заходи направлені на збір доказів про можливу наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК та доказів його обвинувачення Генеральним прокурором не визначалася і відповідно до листа Офісу Генерального прокурора від 09.04.2024 до Офісу Генерального прокурора для визначення підслідності не скеровувалось.

Слідчий проводив досудове розслідування без спеціального дозволу Генерального прокурора, тобто без визначення підслідності, яке дозволяє проведення досудового розслідування.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК недопустимим є докази, що були отримані після початку кримінального провадження шляхом реалізації органом досудового розслідування своїх повноважень, не передбачених КПК.

З посиланням на рішення об`єднаної палати касаційного кримінального суду по справі № 640/5023/19 зазначає, що у разі доручення Генеральним прокурором, керівником обласної прокуратури та їх заступниками здійснення досудового розслідування іншим органом досудового розслідування без встановлення неефективного досудового розслідування органом досудового розслідування, визначеному ст. 216 КПК, зазначені уповноважені особи діяли поза межами своїх повноважень. У такому випадку має місце недотримання належної правової процедури застосування ч. 5 ст. 36 КПК та порушення вимог ст.ст. 214, 216 цього кодексу.

Наслідком недотримання належної правової процедури як складового елементу принципу верховенства права є визнання доказів одержаних у ході досудового розслідування недопустимими на підставі ст. 36, п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК, як такі що зібрані, отримані неуповноваженими особами (органами) у конкретному кримінальному провадженні з порушенням встановленого законом порядку.

На стадії судового розгляду, відповідно до ст. 184 ч. 1 п. 5 КПК, прокурор зобов`язаний доводити докази кожного ризику, який він зазначив у клопотанні про продовження строку тримання під вартою.

У клопотанні від 17.05.2024 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно нього не зазначено доказів на підставі яких прокурор надійшов до висновків про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК.

Заявлені прокурором ризики є припущенням.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 196 КПК суд також зобов`язаний в ухвалі навести докази на яких він дійшов висновку про наявність ризиків.

Натомість суд вже вкотре ухвалює рішення переписуючи ризики , зазначені прокурором у клопотанні про продовження строку тримання під вартою без вивчення та існування жодного доказу таких ризиків.

Позиції учасників.

Адвокат ОСОБА_6 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 заяву про особисту участь під час апеляційного розгляду не подавав.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків .

Мотиви Суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 422-1 КПК передбачено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вбачається, що на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000171 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Прокурор подав клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою, мотивуючи його тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК та продовженням існування ризиків передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу, має перевірити чи не зменшилися на цій стадії кримінального провадження встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, на стадії продовження запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Застосування( продовження) запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Рішення про застосування ( продовження) одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Як видно із ухвали, що оскаржується, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 суд виходив із того, що ризики, які стали підставою для застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують існувати.

Доводи апеляційної скарги такі висновки суду не спростовують.

Суд, при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, фактично врахував як видно, не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованого злочину, суспільну небезпечність інкримінованого злочину, а і сукупність даних про особу обвинуваченого, передбачених ст. 178 КПК України, що в цілому і стало підставою для висновку про продовження існування встановлених ризиків та прийняття рішення про необхідність продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Як видно з ухвали, суд проаналізував міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, сукупність відомостей про особу обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність продовження існування ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

За положеннями ст. 178 КПК України тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, враховується у сукупності з іншими обставинами та відомостями , що передбачені ст. 178 КПК.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки воно свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від суду.

Разом із тим, як видно судом було враховано не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості , а і сукупність обставин , передбачених ст. 178 КПК України, та обставини, якими прокурор обґрунтовував у клопотанні продовження існування встановлених раніше ризиків.

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду про продовження існування ризику переховування від суду.

Зважаючи на те, що судовий розгляд не закінчений, докази ще не досліджені, не всі свідки допитані, тому є вірогідним продовження існування ризику впливу на свідків.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

Ризик незаконного впливу на свідків зберігається до отримання показань вказаних осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті, як то передбачено ст. 95 КПК, а тому не виключена ймовірність того, що обвинувачений не будучи обмежений у спілкуванні із свідками може незаконно впливати на них з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про продовження існування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину спрямованого проти національної безпеки України, в умовах триваючої збройної агресії російської федерації проти України.

Відомості, що характеризують обвинуваченого, його соціальні зв`язки були фактично враховані при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою.

Відомостей чи доказів того, що у соціальному, сімейному, матеріальному стані обвинуваченого сталися істотні зміни, які б давали підстави для висновку про зменшення чи нівелювання існуючих ризиків на день постановлення оскарженої ухвали, стороною захисту не надано.

Апеляційний суд , зважаючи на обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК, а саме злочину проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, враховуючи приписи ст. 176, 177, 178, 183 КПК, погоджується із висновком суду, про наявність підстав для продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Встановлені на стадії застосування запобіжного заходу ризики зі сплином часу зменшуються, разом із тим вони ще є достатньо суттєвими на даній стадії кримінального провадження, що дає дійти висновку, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам , що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону є не обґрунтованими.

Посилання обвинуваченого як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали на недопустимість доказів, порушення правил підслідності на стадії досудового розслідування, колегія суддів відхиляє.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Питання доведеності чи недоведеності винуватості, оцінку доказів з точки зору їх достатності, допустимості для доведення винуватості, що вказує апелянт, вирішується судом на стадії судового розгляду відповідно до положень ст. 368 КПК України і не може бути предметом перевірки апеляційного суду в межах визначених ст. 422-1 КПК.

Апеляційний суд, до ухвалення рішення суду першої інстанції по суті, позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доказам у кримінальному провадженні, в тому числі на предмет їх допустимості, достатності та переконливості , а також робити висновки щодо доведеності чи недоведеності винуватості особи, повноти досудового розслідування, тощо.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги обвинуваченого задоволенню не підлягають.

Доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою підлягає перевірці через нетривалий час в порядку ст. 331 КПК судом першої інстанції , а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 419, 422-1, 376 ч.2 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 12 червня 2024 року, якою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4