Справа№ 938/990/23
Судове провадження № 1-кп/938/41/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2024 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , який приймає участь у судовому засіданні в режимі відео конференції з власних технічних засобів,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000165 від 07.11.2023 року про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працевлаштованого, інваліда 2 групи, розлученого, на утриманні 3 неповнолітніх дітей, раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126 -1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 вчинив умисне систематичне психологічне насильство щодо своєї дружини ОСОБА_7 , що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, за таких обставин.

ОСОБА_5 проживає та зареєстрований в одному житловому будинку спільно зі своєю дружиною ОСОБА_7 (шлюб з якою розірвано під час судового розгляду даної справи) за адресою: АДРЕСА_1 , пов`язаний з нею спільним побутом і має взаємні права та обов`язки.

За час проживання за вищевказаною адресою ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, свідомо передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи з прямим умислом на заподіяння фізичного та психологічного страждання, на грунті особистих неприязних відносин, систематично вчиняв щодо своєї дружини ОСОБА_7 психологічне насильство, що призвело до її психологічних страждань і погіршило якість життя потерпілої.

Так, 01.01.2023 року приблизно о 01.20 годин ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_7 , тобто умисні дії психологічного характеру, а саме ображав нецензурними словами, кричав, принижував честь і гідність, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. За вказані дії постановою судді Верховинського районного суду від 02.02.2023 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 гривень.

Продовжуючи свої протиправні дії, 27.07.2023 року близько 01.10 годин ОСОБА_5 , як особа, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за ч.1 ст.173-2 КУпАП, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , діючи умисно, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, знову вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_7 та дітей, а саме: ображав нецензурними словами, принижував честь і гідність, погрожував фізичною розправою, вломлюючись до кімнати, в якій вони закрилися, внаслідок чого вони втекли з житла через вікно, чим завдав шкоду психічному здоров`ю потерпілих. За вказані дії постановою судді Верховинського районного суду від 13.10.2023 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 гривень.

Не зупиняючись на цьому, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_5 07.10.2023 року близько 21.00 годин, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , діючи умисно, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, знову вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_7 , яке виразилося в тому, що під час конфлікту з нею він висловлювався в її сторону нецензурними словами, словесно погрожував спалити будинок. Такі протиправні дії ОСОБА_5 призвели до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої ОСОБА_7 .

Окрім цього, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_5 02.11.2023 року близько 16.00 годин, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , діючи умисно, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, знову вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_7 , яке виразилося в тому, що під час конфлікту з нею він висловлювався в її сторону нецензурними словами, принижував честь і гідність, голосно кричав та погрожував фізичною розправою. Такі протиправні дії ОСОБА_5 призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої ОСОБА_7 .

Не зупиняючись на цьому, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_5 17.11.2023 року в денний час, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , діючи умисно, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, знову вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_7 , яке виразилося в тому, що під час конфлікту з нею він висловлювався в її сторону нецензурними словами, принижував честь і гідність, голосно кричав, погрожував фізичною розправою, підпалом спільного майна, а також виганяв із будинку. Такі протиправні дії ОСОБА_5 призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої ОСОБА_7 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що вину визнає частково, між ним та колишньою дружиною з 2021 року виникали домашні сварки, в яких вони винні обоє, під час цих сварок він та вона взаємно обзивали один одного нецензурними словами, він їй не погрожував фізичною розправою, не наносив тілесних ушкоджень, не погрожував спалити будинок. Станом на 26.11.2024 року колишня дружина забрала дітей без його дозволу та виїхала за кордон. Старших синів залишила в Чернівцях, які з ним не спілкуються.

Не зважаючи на не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, повністю доведена дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні вказала, що вона перебувала в шлюбі з обвинуваченим. У них є спільних 5 дітей. Вона, обвинувачений та їх діти проживають у домоволодінні, розташованому по АДРЕСА_1 . Її колишній чоловік систематично вчиняє щодо неї домашнє насильство, в зв`язку з чим вона неодноразово зверталася в правоохоронні органи. Така поведінка ОСОБА_5 вже триває впродовж 4-5 років, він постійно її принижує, одного разу на роботі сказав чоловікам: « ОСОБА_8 її по черзі». Вона боїться чоловіка, вимушена постійно закриватися від нього. ОСОБА_5 постійно погрожує їй, що він підпалить будинок, в якому проживають, і вони всі згорять у ньому. У чоловіка в голові застягла куля, якою він сам вистрелив у себе, а усім каже, що це підшипник від мотоблоку. 01.01.2023 року та 27.07.2023 року ОСОБА_5 вчинив домашнє насильство щодо неї, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності. Також 07.10.2023 року ввечері вона повернулася додому, побачила свого чоловіка, з яким на даний час вже розірвано шлюб, спільно з ОСОБА_9 . Чоловік ОСОБА_5 вже був у стані алкогольного сп`яніння. Пізніше чоловік на кухні повідомив її, що до нього прийдуть гості, а тому вона має бути тихо. Вона відповіла чоловіку, що вже пізно для гостей. Чоловік відреагував на неї матюками, плювками в лице, погрозами спалити будинок, пішов шукати ключі від гаража, де зберігався бензин. Син ОСОБА_10 чоловіка заспокоював, а вона зателефонувала до поліції. Надалі 02.11.2023 року ОСОБА_5 знову обзивав її нецензурними словами, погрожував спалити будинок, в якому проживає вся їх сім`я, вона закрилася в кімнаті, а він шарпав за двері, внаслідок чого вона зателефонувала до поліції. Також ОСОБА_5 17.11.2023 року знову вчинив сварку з нею, під час якої казав, що він у себе в хаті, що хоче, те робить, виганяв її будинку.

Надалі 26.11.2024 року поступила заява від представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 про завершення розгляду даної справи без сторони потерпілої, оскільки потерпіла була вимушена залишити разом з дітьми місце проживання, бо домашнє насильство не припиняється (а.с.201).

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні вказав, що він є повнолітнім сином обвинуваченого та потерпілої. У батьків скандали, пов`язані через ревнощі. Переважно скандали починає батько. 07.10.2023 року він, тобто свідок, був вдома, ввечері почув галас та крик. Тато сидів з ОСОБА_9 та випивали. Між батьками почався скандал, під час якого тато звертався до мами з матюками, погрожував, що спалить будинок, вся сім`я закрилася у своїй кімнаті. Тато його навіть ударив у груди. Викликали поліцію.

Свідок ОСОБА_5 , який повідомив, що він вже досяг повноліття, в судовому засіданні зазначив, що він був вдома 07.10.2023 року та 17.11.2023 року. Пам`ятає, що 07.10.2023 року він був у своїй кімнаті, а тато сидів з другом ОСОБА_13 , потім тато попросив його заграти їм на баяні. Він погодився та грав на баяні близько 1 години, за що тато з ОСОБА_13 заплатили йому гроші. Він хотів іти до себе в кімнату, але вони сказали, що, якщо йому заплатили, то він повинен грати стільки, скільки вони хочуть. Він, тобто, свідок образився та повернувся до себе в кімнату. У той день тато з товаришем вживали пиво. Через деякий час почув, що додому прийшла мама, також почув, що тато кричить на маму, тому він, тобто свідок, пішов з дому, в зв`язку з чим не чув, що тато кричав до мами. Тато систематично кричить на маму, бували випадки, що міг вдарити маму. Також 17.11.2024 року він, тобто свідок, був вдома. Цього дня тато вийшов на кухню, де почав кричати. Мама йому сказала, щоб не кричав, а тато відповів, що він тут газда, тому що хоче, то буде робити, а ми, щоб ішли з дому. Тато є інвалідом, бо в нього є кульове поранення в голові, яке він заподіяв сам собі.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що працює начальником Служби в справах дітей Білоберізької сільської ради, на території якої проживає сім`я Гайфер, яка знаходиться на обліку, як сім`я, що опинилася в складних життєвих обставинах у зв`язку з вчиненням батьком систематичного домашнього насильства відносно своєї дружини, свідками та очевидцями якого є їх неповнолітні діти. Свідку відомо, що батька ОСОБА_5 двічі притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, але він і надалі 02.11.2023 року та 17.11.2023 року знову конфліктував з колишньою дружиною, яку виганяв зі спільного будинку, погрожував його спалити, обзивав нецензурними словами.

Вина ОСОБА_5 також доведена в судовому засіданні такими безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами:

-постановою судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 02.02.2023 року (а.с.93-94), якою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за фактом вчинення ним 31.12.2022 року о 07.30 годин та 01.01.2023 року о 01.20 годин за вищевказаним місцем його проживання домашнього насильства відносно дружини ОСОБА_7 , яку він ображав нецензурними словами, голосно кричав, принижував честь і гідність, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої; цією постановою, яка набрала законної сили 14.02.2023 року, щодо ОСОБА_5 застосовано покарання у виді штрафу в розмірі 340 гривень; у ході розгляду даної справи ОСОБА_5 в судовому засіданні визнав вину, зазначивши, що він дійсно через ревнощі 31.12.2022 року та 01.01.2023 року ображав дружину нецензурними словами, шарпав за одяг, штовхав, копнув у живіт;

-постановою судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 13.10.2023 року (а.с.95-96), якою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, за фактом вчинення ним 27.07.2023 року о 01.10 годин за вищевказаним місцем його проживання домашнього насильства відносно дружини ОСОБА_7 та дітей, оскільки він ображаючи нецензурними словами, погрожуючи фізичною розправою, вломлювався до кімнати, в якій закрилися дружина та діти, внаслідок чого вони втекли з житла через вікно, чим завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілих; цією постановою, яка набрала законної сили 27.10.2023 року, щодо ОСОБА_5 застосовано покарання у виді штрафу в розмірі 510 гривень; у ході розгляду даної справи ОСОБА_5 в присутності свого захисника адвоката ОСОБА_15 в судовому засіданні вину не визнав, пояснивши, що в той день ніякого конфлікту не було, він прийшов з роботи змучений та ліг спати, дружина викликає поліцію, бо хоче вигнати його з хати;

?з приводу вищевказаних постанов, які постановлені 02.02.2023 року та 13.10.2023 року суддею Верховинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , звертається увага, що розгляд одним і тим самим суддею справ про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, та кримінального провадження за ст.126-1 КК України стосовно ОСОБА_5 не є підставою для заявлення цим суддею самовідводу, оскільки КПК України імперативно не встановлює заборону розглядати судді кримінальне провадження та справу про адміністративне правопорушення стосовно однієї і тієї ж особи; водночас з огляду на приписи ст.ст. 75 - 80 КПК України ні сторона захисту, ні сторона обвинувачення не були позбавлені права заявити з вищевказаних підстав відвід судді, проте жоден з учасників цієї справи (прокурор, обвинувачений, його захисник, потерпіла та її представник) таким правом не скористався, хоча, на відміну від судді, були ознайомлені з матеріалами справи ще на стадії досудового розслідування; будь-яких заяв сторони захисту чи сторони обвинувачення про відвід судді або про наявність сумніву в неупередженості суду матеріали справи не містять; така позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 01.05.2024 року в справі № 607/13421/22, провадження № 51-5168 км 23;

-протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 08.10.2023 року ( а.с.142), з якого вбачається, що ОСОБА_7 повідомила до Верховинського РВП, що 07.10.2023 року близько 21.00 годин у с.Полянки Верховинського району Івано-Франківської області ОСОБА_5 ображав її різними нецензурними словами, голосно кричав, погрожував фізичною розправою, принижував честь і гідність;

-протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 02.11.2023 року ( а.с.142), з якого вбачається, що ОСОБА_7 повідомила до Верховинського РВП, що 02.11.2023 року близько 16.00 годин у с.Полянки Верховинського району Івано-Франківської області ОСОБА_5 ображав її різними нецензурними словами, погрожував фізичною розправою;

-терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серії НОМЕР_1 від 02.11.2023 року (а.с.186), відповідно до якого ОСОБА_5 заборонено в будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_7 строком на 3 доби з 20.32 годин 02.11.2023 року до 20.32 годин 05.11.2023 року в зв`язку з вчиненням ним за місцем проживання 02.11.2023 року близько 16.00 годин домашнього насильства психологічного характеру стосовно своєї дружини;

-рапортом помічника чергового Верховинського РВП, зареєстрованого в Журналі єдиного обліку 02.11.2023 року №1746 (а.с.185), з якого вбачається, що 02.11.2023 року надійшло повідомлення зі служби «102» від ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_1 , про те, що чоловік перебуває в стані алкогольного сп`яніння, погрожує підпалити будинок, вчиняє сварку, в будинку 5 дітей;

-протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 17.11.2023 року ( а.с.141), з якого вбачається, що ОСОБА_7 повідомила до Верховинського РВП, що 17.11.2023 року близько 12.00 годин у с.Полянки Верховинського району Івано-Франківської області ОСОБА_5 ображав її різними нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, голосно кричав, намагався вигнати з житла;

-терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серії НОМЕР_2 від 17.11.2023 року (а.с.188), відповідно до якого ОСОБА_5 заборонено в будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_7 строком на 5 діб з 13.00 годин 17.11.2023 року до 13.00 годин 22.11.2023 року в зв`язку з вчиненням ним за місцем проживання 17.11.2023 року близько 12.00 годин домашнього насильства психологічного характеру стосовно своєї дружини;

-рапортом помічника чергового Верховинського РВП, зареєстрованого в Журналі єдиного обліку 17.11.2023 року №1805 (а.с.187), з якого вбачається, що 17.11.2023 року надійшло повідомлення зі служби «102» від ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_1 , про те, що чоловік поводить себе агресивно, вчиняє сварку, виганяє з будинку, погрожує.

Також суд звертає увагу, що захисником у судових дебатах зазначено, що всі докази, які надано стороною обвинувачення є недопустимими, оскільки не долучено до матеріалів справи постанову про створення слідчої групи.

Суд визнає вищевказані докази сторони обвинувачення належними та допустимими доказами, оскільки в реєстрі матеріалів досудового розслідування даного кримінального провадження вказано, що 07.11.2023 року та 11.12.2023 року т.в.о. начальника СВ Верховинського РВП постановлено постанови про створення слідчої групи, про долучення яких сторона захисту під час судового розгляду не клопотала.

Вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, стороною обвинувачення доказується речовим доказом, добровільно виданим потерпілою ОСОБА_7 цифровим носієм інформації-диском із аудіо записами розмов між ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та їх спільними дітьми, протоколом добровільної видачі предметів від 18.12.2023 року, а саме вищевказаного диску, а також протоколом огляду аудіо запису від 18.12.2023 року (а.с.98,99-100, 101-103, 104). З протоколу огляду аудіо запису від 18.12.2023 року вбачається, як під час розмови між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 чути звуки штовханини, а остання голосно кричить і проситься не битися.

Захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_6 долучено в судовому засіданні постанову Верховинського районного суду від 05.06.2024 року (а.с.168), відповідно до якої провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито в зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення за подією, яка відбувалася 11.03.2024 року. Також стороною захисту долучено відеозапис за 18.04.2024 року (а.с.167).

Вищевказані докази сторони обвинувачення та сторони захисту суд визнає неналежними, оскільки з них не вбачається, що вони стосуються обставин інкримінованого ОСОБА_5 злочину, передбаченого ст.126-1 КК України, а саме подій, які мали місце 01.01.2023, 27.07.2023, 07.10.2023, 02.11.2023 та 17.11.2023 року.

При призначенні покарання суд враховує, що у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Як вбачається з обвинувального акта, обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , є вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя. Однак, у ч. 4 ст. 67 КК України закріплено, що, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання, як таку що його обтяжує. Оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні домашнього насильства щодо подружжя, що є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.126-1 КК України, то суд з врахуванням ч.4 ст.67 КК України не визнає ще раз вказану ознаку, як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого.

Суд також враховує особу винного ОСОБА_5 . Зокрема, вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.106-109), його зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с.110), не перебуває на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах КНП «Верховинська багатопрофільна лікарня» Верховинської селищної ради (а.с.113), інвалід 2 групи (а.с.111), позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.135), раніше не судимий (а.с.112), на утриманні 4 дітей та перестаріла бабуся (а.с.140, 134).

Згідно з досудовою доповіддю Верховинського РС філії ДУ «Центр пробації в Івано-Франківській області» від 11.03.2024 року(а.с.36-44), ризик вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства - середній, виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб). На думку Верховинського РС виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним накладення на правопорушника обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У ч. 2 ст. 4 КК України закріплено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

У редакції закону, що діяв на час вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, тобто станом на 17.11.2023 року, домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи, каралося громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на той самий строк, або позбавленням волі на строк до двох років.

Надалі Законом України від 23.08.2023 року № 3342-ІХ, який набрав чинності 28.03.2024 року, домашнє насильство, як кримінально каране діяння, карається громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або пробаційним наглядом на строк до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк, або позбавленням волі на строк до двох років.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до переконання щодо можливості призначення покарання ОСОБА_5 за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення в межах санкції ст. 126-1 КК України, обравши одне з альтернативних покарань, передбачених у санкції цієї статті КК України.

Також суд враховує положення ч.2 ст. 65 КК України, згідно з яким більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 є особою з інвалідністю 2 групи, в зв`язку з чим з врахуванням ч.3 ст.56 КК України йому не може бути призначене покарання у виді громадських робіт.

Наступним покаранням, передбаченим в ст.126-1 КК України, є арешт на строк до шести місяців ( у редакції Закону, що діяв на час вчинення ОСОБА_5 інкримінованого злочину, тобто станом на 17.11.2023 року) або пробаційний нагляд на строк до трьох років ( у редакції Закону від 23.08.2023 року № 3342-ІХ, який набрав чинності 28.03.2024 року).

У ч.1 ст.5 КК України передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, до обвинуваченого ОСОБА_5 слід застосувати те покарання (арешт чи пробаційний нагляд), яке є менш суворим видом.

Суд звертає увагу, що на даний час арешт та пробаційний нагляд є два окремих види кримінального покарання, які застосовуються на підставі Закону України від 23.08.2023 року № 3342-ІХ, який набрав чинності 28.03.2024 року, до різних суб`єктів. Покарання у виді пробаційного нагляду до 28.03.2024 року не передбачалося кримінальним законом на відміну арешту.

Враховуючи вищевказане, слід проаналізувати покарання у виді арешту, яке було передбачено КК в редакції закону до 28.03.2024 року, та покарання у виді пробаційного нагляду, яке передбачено кримінальним законом в редакції після 28.03.2024 року.

Зокрема, арешт ( у редакції Закону до 28.03.2024 року) - це покарання, яке полягає в триманні засудженого в умовах ізоляції і встановляється на строк від одного до шести місяців (ст.60 КК).

Пробаційний нагляд (у редакції Закону після 28.03.2024 року) - покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства, яке призначається на строк від одного до п`яти років. (ст.59-1 КК).

Таким чином, за умовами відбування менш суворим є пробаційний нагляд, але за строком відбування менш суворим є покарання у виді арешту.

Із ст.72 КК України (у редакції Закону до 28.03.2024 року) вбачається, що арешт прирівнювався до позбавлення волі, оскільки арешт, як менш суворе покарання, переводився в більш суворе покарання за співвідношенням: одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту, а одному дню арешту відповідає два дні обмеження волі.

Із ст.72 КК України (у редакції Закону після 28.03.2024 року) вбачається, що пробаційний нагляд прирівнюється до обмеження волі, оскільки пробаційний нагляд, як менш суворе покарання, переводиться в більш суворе покарання за співвідношенням: одному дню позбавлення волі відповідає два дні пробаційного нагляду, а одному дню пробаційного нагляду відповідає один день обмеження волі.

Крім того, арешт ( у редакції Закону до 28.03.2024 року) не застосовувався до осіб віком до 16 років, вагітних жінок та жінок, які мають дітей віком до 7 років, а пробаційний нагляд ( у редакції Закону після 28.03.2024 року) не застосовується до вужчого кола суб`єктів, а саме тільки до осіб, які під час відбування цього виду покарання вчинили кримінальне правопорушення.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до переконання, що арешт, як покарання передбачене кримінальним законом до 28.03.2024 року, є більш суворим за покарання, на яке його замінено після 28.03.2024 року, в з`язку з чим на підставі ст.5 КК України до ОСОБА_5 слід застосувати закон про кримінальну відповідальність, що пом`якшує покарання, чим поліпшує становище обвинуваченого, та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на мінімальний строк з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 2 та п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України.

Відповідно до ст.49-1 КВК України строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно зі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: направлення для проходження програми для кривдників. Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Отже, враховуючи, що протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_5 пов`язані з вчиненням домашнього насильства стосовно його колишньої дружини, з якою вони спільно проживають, суд на підставі п.5 ч.1 ст.91-1 КК України вважає за доцільне застосувати до нього обмежувальний захід у виді направлення його для проходження програми для кривдників.

Суд вважає, що такий обмежувальний захід буде сприяти виправленню обвинуваченого.

У даному кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_5 моральної шкоди в розмірі 15000 гривень.

Обвинувачений цивільний позов не визнав.

Заслухавши думку учасників справи, суд вважає, що даний цивільний позов необхідно задовільнити з таких підстав.

Згідно зі ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до приписів, встановлених в ч. 1, 4, 5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Також у ч. 1 ст. 368, ч. 3, 4 ст. 374 КПК України передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.

Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Потерпіла ОСОБА_7 обґрунтовує пред`явлений позов тим, що протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_5 їй завдано моральної шкоди, що призвело до позбавлення її можливості реалізації своїх звичок і бажань, дотримання життєвого ритму. Обвинувачений систематично вчиняв над нею домашнє насильство, що завдало їй значної моральної шкоди.

Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Крім того, відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає чітких критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є і не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Отже, розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мали потерпілі у зв`зку із порушенням їх прав, а також відповідати поведенці завдавачів шкоди.

Відповідно до висновку Європейського суду від 28.05.1985 (справа Abdulaziz, Cabalesand Balkandali v. UnitedKingdom,), де зазначено, що деякі форми моральної шкоди, зокрема емоційні страждання, за своєю природою не завжди можуть бути доведені чимось конкретним.

Так, заслухавши представника цивільного позивача, дослідивши пред`явлений позов, суд приходить такого висновку.

Суд враховує, що потерпілій ОСОБА_7 обвинувачений спричинив психологічні страждання, розлади здоров`я, погіршив якість її життя, тим самим завдав моральних страждань, що як наслідок вплинуло на її нормальний спосіб життя та зміни в її житті у подальшому.

Таким чином, виходячи з вимог розумності, справедливості, кількість вчинених епізодів домашнього насильства (п`ять), з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_7 слід стягнути 15000 грн моральної шкоди.

Витрати на проведення судових експертиз у даному кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

У позовній заяві потерпіла просить стягнути з ОСОБА_5 на її користь судові витрати.

Такі витрати складаються, у тому числі, із витрат на правову допомогу (п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України).

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо). Вищезазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду (справи № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц) та в постанові Великої Палати Верховного Суду (справа № 826/1216/16).

Однак, стороною потерпілої не надано до суду розрахунок наданих її представником послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, в зв`язку з чим слід відмовити в стягненні на користь потерпілої судових витрат.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 на час ухвалення вироку не продовжувався.

Також відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, суд зобов`язаний вирішити питання скасування арешту майна та про долю речових доказів в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.

У даному кримінальному провадженні арешт на майно не накладався.

Постановою від 18.12.2023 року (а.с.101-103) визнано речовим доказам у кримінальному провадженні № 0000165 від 07.11.2023 року добровільно виданим потерпілою ОСОБА_7 цифровий носій інформації-диск із аудіо записами розмов між ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та їх спільними дітьми, долю якого вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 2 та п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

-виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки ОСОБА_5 на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Застосувати до ОСОБА_5 обмежувальний захід, передбачений п.5 ч.1 ст.91-1 КК України, та направити його для проходження програми для кривдників строком на 2 (два) місяці.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, задоволити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) моральну шкоду в сумі 15000 ( п`ятнадцять тисяч ) гривень.

У стягненні з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_7 судових витрат відмовити.

Речові докази по справі після набрання вироком законної сили, а саме:

-добровільно виданим потерпілою ОСОБА_7 цифровий носій інформації-диск із аудіозаписами розмов між ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та їх спільними дітьми - зберігати в матеріалах судової справи.

На вирок суду сторонами може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору.

Суддя ОСОБА_16