Справа № 488/4778/23
Номер провадження № 1-кп/488/164/24
У Х В А Л А
Корабельний районний суд міста Миколаєва
в складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
його захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
законного представника потерпілих - ОСОБА_8 ,
представника потерпілих - адвоката ОСОБА_9 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 6 ст.152, ч.3 ст.153, ч.2 ст.156, ч.1 ст.301-1 КК України,-
У судовому засіданні прокурором заявлене клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Назване клопотання прокурора мотивоване існуванням ризиків, які дають підстави вважати, що у випадку необрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду (пункт 1 частини 1 статті 177 КПК України), незаконно впливати на потерпілу і свідків у кримінальному провадженні (пункт 3 частини 1 статті 177 КПК України) та продовжити злочинну діяльність (пункт 5 частини 1 статті 177 КПК України).
Обвинувачений ОСОБА_6 просив обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , позицію якого обвинувачений підтримав, вважав за необхідне у клопотанні прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити та обрати обвинуваченому цілодобовий домашній арешт, посилаючись на те, що прокурором грубо порушено вимоги ст.199 КПК України в частині звернення з відповідним клопотанням не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою; окрім того, на сайті суду відсутня інформація про розгляд названого клопотання, відтак клопотання прокурора не було зареєстровано в суді, а ризики, заявлені прокурором в кожному клопотанні є ідентичними, що свідче про формальний підхід до розгляду судом названого клопотання.
Потерпіла сторона клопотання прокурора підтримала, законний представник потерпілих ОСОБА_8 та їх представник адвокат ОСОБА_9 суду показали, що обвинуваченому відомі номери мобільних телефонів малолітніх потерпілих та їх соціальні мережі, тому враховуючи, що потерпілі не допитані, обвинувачений може через названі засобі зв`язку здійснити на дітей психологічний вплив.
Проаналізувавши доводи сторін, дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків.
ОСОБА_6 , згідно обвинувального акту, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів. Санкція статті 152 частини 6 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, ч.3 ст. 153 КК України - позбавлення волі на строк від п`яти до семи років, ч.2 ст. 156 КК - на строк від п`яти до восьми років, ч.1 ст.301-1 КК - на строк від двох до шести років.
Така міра покарання не передбачає можливості застосування положень статті 75 КК України, відтак ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його вини, може переховуватись від суду, в тому числі на території, яка наразі є непідконтрольною Україні та виїзд до якої не потребує наявності закордонного паспорту. На переконання суду, суворість передбаченого законом покарання є суттєвим елементом при оцінюванні вказаного ризику та не може проігнорована.
До того ж, інкриміновані злочини вчинено обвинуваченим за обтяжчуючих обставин - відносно малолітньої дитини та у присутності дитини, вчинення злочину повторно та щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах.
Поміж іншого, репутація обвинуваченого, який не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований, не має стабільного легального джерела прибутку та стійких соціальних зв`язків, або інших чинників, які б утримували його від втечі, неодмінно свідче про існування названого ризику.
Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_6 вчиняв кримінальні правопорушення відносно своїх рідних малолітніх племінників неодноразово та систематично, а також в ході своєї злочинної діяльності з використанням «мережі «Інтернет» одержував доступ до дитячої порнографії та самостійно створював графічні файли з інформацією щодо дитячої порнографії, яку зберігав за місцем свого мешкання без мети збуту, що вказує на схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень сексуального характеру щодо неповнолітніх.
Враховуючи, що обвинуваченому відомо місце проживання потерпілих, їх місце навчання, наявні засоби зв`язку з останніми як родичами, аналогічне стосується і свідків у вказаному кримінальному провадженні, а також законного представника потерпілих, суд також знаходить слушними доводи прокурора про наявність ризику здійснення ОСОБА_6 тиску на потерпілих, які є малолітніми, та можуть легко піддаватись впливу, з метою вжиття заходів до підмови потерпілих чи свідків, здійснити тиск на них шляхом погроз та інших заходів впливу, на зміну їх показів та створення штучного алібі для уникнення можливого покарання, у разі доведення його вини.
Таким чином, ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, своєї актуальності не втратили та продовжують існувати.
При обґрунтуванні рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Ст.5 п.1 підпункт с Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини вказує, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Окрім цього, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Крім того, суд враховує, що злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , є злочинами проти статевої свободи та статевої недоторканості, що становить підвищену суспільну небезпеку. Тому, враховуючи наявні ризики, суд вважає доведеною ту обставину, що застосування більш м`якого запобіжного заходу у даному випадку не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
У зв`язку з чим, клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, задоволенню не підлягає.
Будь-яких підстав, які б унеможливлювали застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено та сторонами не наведено.
Відтак, виключно у сукупності з усіма наведеними вище обставинами, для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання спробам останнього переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, за відсутності доказів щодо неможливості тримання обвинуваченого під вартою, в тому числі за станом здоров`я, із врахуванням вимог щодо наявності наведеного вище ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. ст. 177 КПК України, а також того, що судовий розгляд не може бути закінченим до спливу строку дії попередньої ухвали суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, відсутності підстав для застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів робить висновок про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу
До того ж, такий строк перебування обвинуваченого під вартою не можна визнати таким, що є свавільним або таким, що порушує принцип справедливої співрозмірності.
Суд застосовує таке обмеження права на свободу обвинуваченого ОСОБА_6 виходячи з потреб цього судового розгляду, який несе за собою великий суспільний інтерес, як суворий виняток із загального правила презумпції на користь свободи та гарантій недопущення свавільного затримання і тримання під вартою, які з огляду на практику Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України») для суду залишається домінантним керівним принципом і в цьому випадку, враховуючи мету застосування запобіжного заходу - допровадження обвинуваченого до компетентного судового органу, як того вимагають справжні інтереси суспільства щодо повного, неупередженого та як можливо швидкого у продовж розумного строку проведення цього судового розгляду.
Щодо доводів сторони захисту, як на підставу для відмови у задоволенні клопотання прокурора, суд окремо звертає увагу на наступне.
Так дійсно судом встановлено, що клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 подано до суду за три дні до закінчення дії попередньої ухвали про тримання обвинуваченого під вартою, однак даний факт не звільняє суд від обов`язку розглянути назване клопотання до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, у відповідності до вимог ч.4 ст.199 КПК України.
На підставі викладеного і керуючись ст. 176-178, 183, 331, КПК України, суд,-
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 (шістдесяти) діб, а саме до 15.10.2024 року включно.
У клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - відмовити за необгрунтованістю.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, що не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_2