ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/7377/22 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1504/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Колабораційна діяльність
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-прокурора ОСОБА_6 ,

-захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2024 року відносно ОСОБА_8 , -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Орел Орловської області РФ, зареєстрований: АДРЕСА_1 , фактично мешкає: АДРЕСА_2 , освіта повна загальна середня, не одружений, має малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , тимчасово не працює, раніше не судимий, не є особою з інвалідністю, не є депутатом, паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий 03.03.2016 Ізюмським РС ГУ ДМС України в Харківській області,

. визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією усього належного йому майна.

Дію застосованого до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено рахувати з 26.04.2024р.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту його фактичного затримання, а саме, з 23.09.2022 по 25.04.2024 включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Як установив суд, 24 лютого 2022 року російська федерація, порушуючи ряд міжнародних нормативно-правових актів, здійснила обстріли, бомбардування та військове вторгнення на територію суверенної держави України, у зв`язку з чим, указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 в Україні введений воєнний стан, який в подальшому продовжений.

Після незаконного вторгнення рф на територію України та окупації частини території України, зокрема м. Ізюм Ізюмського району Харківської області, представниками збройних сил та інших державних органів російської федерації взято під контроль будівлі і споруди, що забезпечують діяльність органів державної влади України з метою перешкоджання їх нормальній роботі, а також створено незаконні органи влади та окупаційні адміністрації, в тому числі «Управление внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области», положення про яке затверджене 05.07.2022 головою «Временной гражданской администрации Харьковской области».

Так, у період не пізніше червня 2022 року, точна дата та час не встановлені, представниками окупаційних органів влади на території м. Ізюм Ізюмського району Харківської області створений підрозділ незаконного правоохоронного органу, - «Изюмское отделение народной милиции Управления внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области».

На початку червня 2022 року, точний час не встановлений, у громадянина України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел, спрямований на добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, а саме зайняття посади оперуповноваженого карного розшуку в незаконному правоохоронному органі т.зв. «Изюмском отделении народной милиции Управления внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области».

В подальшому, в період з початку червня 2022 року, більш точний час не встановлений, до 14 червня 2022 року, ОСОБА_8 , діючи умисно та свідомо, з метою реалізації вищезазначеного злочинного умислу, виконав ряд дій, спрямованих на зайняття посади оперуповноваженого у вищезазначеному незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території м. Ізюм.

Так, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 звернувся до т.зв. «заместителя мера м. Ізюм» з проханням посприяти у влаштуванні на вищезазначену посаду, в результаті чого, у ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_4 , відбулась зустріч з так званим «начальником Изюмского отделения милиции Управления внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области», за результатами проведення якої, ОСОБА_8 направлений до будівлі спортивного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що розташовується за адресою: АДРЕСА_4 , з метою участі у співбесіді, проведенням якої займався співробітник ФСБ РФ з позивним « ОСОБА_9 », повні анкетні дані якого в ході досудового розслідування не встановлені.

Надалі, 14 червня 2022 року, перебуваючи на території зазначеного комплексу, ОСОБА_8 взяв участь у співбесіді з вищевказаним співробітником ФСБ РФ з позивним « ОСОБА_9 », за результатами якої з 15 червня 2022 року ОСОБА_8 призначено на посаду оперуповноваженого відділу карного розшуку «Изюмского отделения милиции Управления внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области».

15 червня 2022 року о 09:00 ОСОБА_8 , діючи умисно та свідомо, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, прибув до будівлі Центру надання адміністративних послуг м. Ізюм за адресою: АДРЕСА_5 , яке після тимчасової окупації військовими формуваннями РФ використовувалось для розміщення в ньому т.зв. «Изюмского отделения милиции Управления внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области», де був представлений начальнику відділу карного розшуку «Изюмского отделения милиции Управления внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области», отримав службове посвідчення та фактично приступив до виконання повноважень у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, чим завершив реалізацію свого злочинного умислу, направленого на добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, а саме в «Изюмском отделении милиции Управления внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области».

Після зайняття вказаної посади ОСОБА_8 , у період з 15 червня 2022 року по 03 липня 2022 року виконував покладені на нього окупаційною владою обов`язки «оперуповноваженого карного розшуку» на вказаній посаді, зокрема здійснював оперативно-розшукові заходи, затримував людей із застосуванням фізичної сили, вилучав майно фізичних осіб - громадян України, тощо.

В подальшому, 03 липня 2022 року ОСОБА_8 добровільно звільнився з посади оперуповноваженого карного розшуку в «Изюмском отделении милиции Управления внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области» та здав своє посвідчення.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 7 ст. 111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України в період 15 червня 2022 року - 03 липня 2022 року посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.

В апеляційній скарзі обвинувачений та його захисник просять пом`якшити призначене покарання, застосувати положення ст. 69 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з додатковим покаранням без конфіскації майна.

Вказують, що обвинувачений вину визнав повністю, розкаявся, сприяв слідству, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має середню освіту, за місцем проживання характеризується позитивно.

Вважають призначене покарання занадто суворим, просять суворо не карати.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши доводи апеляційної скарги, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити вирок без змін, думку захисника ОСОБА_7 , яка підтримала свою апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, згідно з положеннями ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції зазначених вимог дотримався.

Так, судом враховано тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, конкретні обставини справи, відомості про особу обвинуваченого.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що обвинувачений в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має повну загальну середню освіту, не одружений, за місцем проживання характеризується формально посередньо.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого, судом першої інстанції встановлено вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

З огляду на встановлені обставини суд першої інстанції дійшов до цілком обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому основного покарання у виді 13 років позбавлення волі, що є наближеним за розміром до мінімального, передбаченим санкцією відповідної статті.

Також судом першої інстанції було обгрунтовано призначеного додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 15 (п`ятнадцять) років та конфіскацією усього належного майна.

При цьому основне покарання належить відбувати реально, в умовах установи виконання покарань.

Крім того, усі обставини, на які посилався обвинувачений та його захисник, як на підставу для призначення менш суворого покарання та застосування положень ст. 69 КК України, враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Таким чином, апеляційні доводи сторони захисту про пом`якшення призначеного покарання слід вважати безпідставними, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер та не можуть вважатися достатніми підставами для пом`якшення покарання за вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, проти основ національної безпеки України, ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину в умовах воєнного часу, відомості про особу обвинуваченого, призначення більш м`якого покарання не буде відповідати цілям та меті покарання.

З урахуванням вище наведеного, на думку колегії суддів, покарання, призначене судом першої інстанції, є співрозмірним протиправному діянню ОСОБА_8 , необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і не може вважитися явно несправедливим внаслідок суворості, у зв`язку з чим апеляційна скарга сторони захисту підлягає відхиленню.

Таким чином вирок суду є законним та обґрунтованим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405,406, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2024 року відносно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Головуючий

Судді