КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2024 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання у м. Києві (костел),раніше судимого вироком Святошинського районного суду м. Києва від 16.11.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст.186 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років;за ч. 4 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 16.11.2023 року та даним вироком, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 8 (восьми) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши у строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення з 16 год. 30 хв. 27.07.2023 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено без зміни.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2024 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , без постійного місця проживання у АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.02.2019 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України на 5 років позбавлення волі,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст.186 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років; за ч. 4 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши у строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення з 16 год 30 хв. 27.07.2023 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі. До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою залишено без зміни.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено.

Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_7 , та ОСОБА_6 , солідарно на користь потерпілої ОСОБА_10 на відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 21344 (двадцять одну тисячу триста сорок чотири)гривні.

Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 солідарно, на користь потерпілої ОСОБА_10 на відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово судимими, маючи не зняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості, на шлях виправлення не стали та вчинили нові умисні корисливі злочини проти власності на території Солом`янського та Дніпровського районів міста Києва за наступних обставин.

Так, 19.07.2023 приблизно о 14:00 год., ОСОБА_7 разом зі своїм товаришем ОСОБА_6 , перебуваючи у приватному секторі поблизу будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , помітили, що у будинку за вказаною адресою нікого не має та вирішили повторно таємно викрасти чуже майно із вказаного будинку, шляхом проникнення у житло, в умовах воєнного стану.

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на повторне таємне викрадення чужого майна, шляхом проникнення у житло, в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , вступив у злочинну змову із ОСОБА_6 , при цьому розподіливши між собою злочинні ролі.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне викрадення чужого майна, поєднаного з проникнення у житло, переслідуючи корисливі мотиви, з метою власного майнового збагачення, ОСОБА_7 , діючи спільно та узгоджено із ОСОБА_6 , відповідно до відведеної йому ролі, переліз через паркан вказаного будинку та підійшов до вікна першого поверху. В той час, ОСОБА_6 , відповідно до відведеної йому ролі, стояв біля паркану та спостерігав за навколишньою обстановкою, щоб їхнім злочинним діям ніхто із сторонніх осіб не завадив.

В подальшому, ОСОБА_7 , за допомогою завчасно підготовленого предмету, віджав вікно вищевказаного будинку, заліз до середини та перебуваючи у будинку, впевнився, що ОСОБА_6 , відповідно до відведеної йому ролі, спостерігає за навколишньою обстановкою, щоб їхнім злочинним діям ніхто із сторонніх осіб не завадив та у разі появи сторонніх осіб, повідомить про це ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_7 , перебуваючи у середині будинку АДРЕСА_3 , діючи з корисливих мотивів та бажаючи незаконно збагатитись за рахунок чужого майна, взяв речі, що належать ОСОБА_11 , а саме: навушники провідні в білому кейсі вартістю 350 гривень; пластмасовий ліхтарик чорного кольору вартістю 200 гривень; кофту бренду «Адідас» синього кольору з білими смужками на рукавах, вартістю 430 гривень; кофту «ВАРЕ» чорного кольору, на капюшоні малюнки очей та зубів, та з надписом, вартістю 683,33 гривень; кофту «Рікі Марті» синього кольору з малюнком на грудях, вартістю 380 гривень; зарядний пристрій до «Епл-вотч», вартістю 700 гривень; два зарядних пристрої до Айфона, вартістю загальною 1000 гривень; зарядний пристрій до «Айкос», вартістю 200 гривень; два зарядних пристрої до павербанку: кабель USB Tupe-C 30 білого кольору вартістю 46,67 гривень та USB Tupe-C 90 білого кольору вартістю 130 гривень, блок (адаптер питання) з одним отвором до кабелю «Samsung» вартістю 114,75 гривень; джинси сірого кольору з навісними квадратними кишенями з лейбою «denigma» розмір «м» вартістю 316,67 гривень, павербанк «Траст» на 10000 Ma, вартістю 800 гривень, годинник «Rolex Stainless Steel Back» вартістю 263,70 гривень, рюкзак чорного кольору з емблемою «Sport» вартістю 700 грн., кросівки сірого кольору з резиновими вставками вартістю 1100 гривень, а також речі, що належать ОСОБА_12 , а саме: босоніжки чорного кольору «adidas» вартістю 439,20 гривень, перфоратор марки «Дніпро М» вартістю 2500 гривень; сумку спортивну темно-синього кольору зі вставками салатового кольору «Calesigo», вартістю 371,67 гривен, провідні навушники синього кольору вартістю 41 гривень, чохол від печатки чорного кольору з написом «Trodat» вартістю 98,33 гривень; печатку ТОВ «Захід інвест ліфт» вартістю 600 гривень, а також речі, що належать ОСОБА_10 , а саме: ноутбук марки «Делл» із зарядним пристроєм, вартістю 7744,10 гривень, золоті сережки, у формі зірочки, з протяжками, вартістю 2 500 гривень, браслет марки «Пандора» з 6 бусинами, вартістю 15 000 гривень, сережки у вигляді скріпки, вартістю 300 гривень, сережки із синіми вставками, вартістю 800 гривень.

Після чого, діючи умисно та узгоджено, ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_6 , вищевказане викрадене чуже майно, передав останньому через паркан та в подальшому передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, у вигляді спричинення майнових збитків та бажаючи настання таких наслідків, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, утримуючи при собі чуже майно, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_11 майнової шкоди на загальну суму 7415,12 гривень, потерпілому ОСОБА_12 майнової шкоди на загальну суму 4050,20 гривень, потерпілій ОСОБА_10 , майнової шкоди на загальну суму 26 344,10 гривень.

Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, поєднану з проникненням у житло.

Крім того, 27.07.2023 приблизно о 16:00 год., ОСОБА_7 разом зі своїм товаришем ОСОБА_6 , перебуваючи неподалік зупинки громадського транспорту «Ринок Лісовий», що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , побачили на вказаній зупинці раніше невідомого їм ОСОБА_13 , який в цей час розмовляв по мобільному телефону, викликаючи таксі. В цей час, у ОСОБА_7 та ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на повторне відкрите заволодіння чужим майном, що належить ОСОБА_13 , в умовах воєнного стану.

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на повторне відкрите викрадення чужого майна, вчиненому в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , перебуваючи біля потерпілого, за мовчазною згодою вступив у злочинну змову із ОСОБА_6 , який запропонував потерпілому допомогти замовити таксі з його мобільного телефону. Потерпілий ОСОБА_13 відмовився від допомоги та поклав свій мобільний телефон марки «Мейзу», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 вартістю якого становить 455 грн. 67 копійок, в якому знаходились 2 сім-карти мобільних операторів «Водафон» та «Київстар» за номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , до своєї нагрудної кишені, в якій також знаходилось 50 гривень однією купюрою.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливі мотиви, з метою власного майнового збагачення, ОСОБА_7 , діючи спільно та узгоджено із ОСОБА_6 , відповідно до відведеної йому ролі, перебуваючи біля потерпілого, спостерігав за навколишньою обстановкою, щоб їхнім злочинним діям ніхто із сторонніх осіб не завадив, в той час як, ОСОБА_6 , діючи відкрито, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, своєю рукою, із нагрудної кишені потерпілого ОСОБА_13 , вихопив 50 гривень 1 купюрою та мобільний телефон марки «Мейзу», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 вартістю якого становить 455,67 гривень. В подальшому ОСОБА_7 , ігноруючи вимогу потерпілого ОСОБА_13 повернути відкрито викрадене у нього майно, діючи спільно та узгоджено із ОСОБА_6 , отримав від останнього викрадений мобільний телефон. Після чого, діючи умисно та узгоджено, ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_6 , передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, у вигляді спричинення майнових збитків та бажаючи настання таких наслідків, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, утримуючи при собі чуже майно, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 505,67 гривень.

Не погодившись із вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2024 року скасувати в частині притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 186 КК України та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з тим, що, на його переконання, не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати; а за ч. 4 ст. 185 КК України - призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на 5 років.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, обвинувачених та їх захисників, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; провівши судові дебати, надавши обвинуваченим останнє слово; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводиапеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильним, ґрунтується на зібраних та належним чином перевірених у суді доказах.

Доводи апелянта про відсутність у матеріалах кримінального провадження доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, щодо потерпілого ОСОБА_13 є неспроможними. Так, суд першої інстанції на обґрунтування своїх висновків у вироку послався на аналогічні за змістом показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про те, що на вул. Миропільській вони побачили, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підійшли до потерпілого ОСОБА_13 , який був з ознаками інвалідності; ОСОБА_6 забрав телефон та гроші у потерпілого, передав телефон ОСОБА_7 після чого вони почали тікати. Під час затримання працівниками поліції зазначений телефон був вилучений у ОСОБА_7 . Наведені показання свідків-очевидців події об`єктивно підтверджуються дослідженими судом першої інстанції доказами:

- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.07.2023 року від ОСОБА_13 (а.к.п. 188 Т.1);

- даними протоколу огляду місця події від 27.07.2023 року, в ході якого було оглянуто зупинку громадського транспорту за адресою: АДРЕСА_4 (а.к.п. 189-193 Т.1);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 27.07.2023 року за участю потерпілого ОСОБА_13 , в ході якого ОСОБА_13 надав покази щодо вчинення відносно нього невідомими особами кримінального правопорушення, а саме відкритого викрадення на зупинці громадського транспорту по АДРЕСА_4 належного йому мобільного телефону та грошових коштів у сумі 50 гривень. Надав опис двох чоловіків, що вчинили відносно нього кримінальне правопорушення. (а.к.п. 196-200 Т.1);

- даними протоколу затримання ОСОБА_7 від 27.07.2023 року з відеозаписом долученим до нього, в ході якого було здійснено його обшук, під час якого з кишені штанів ОСОБА_7 вилучено мобільний телефон марки «MEIZU» із зазначеним ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 та двома сімкартами за номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , який вилучено до спецпакету №PSP1352200 (а.к.п. 201-206 Т.1);

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.07.2023 року за участю потерпілого ОСОБА_13 , в ході якого на фото №3 (згідно додатку до протоколу підозрюваний ОСОБА_7 ) потерпілий впізнав ОСОБА_7 , який разом з іншим чоловіком відкрито викрали належний йому мобільний телефон Мейзу» та грошові кошти в сумі 50 гривень. Дії вказаної особи полягали в тому, що він стояв поряд, в той момент, як інший чоловік вирвав у нього з рук телефон та гроші, а він чинив на нього психологічний тиск та спостерігав за навколишньою обстановкою.. (а.к.п. 221-223 Т.1);

- даними заяви ОСОБА_16 про залучення її до провадження як потерпілої у зв`язку зі смертю її брата ОСОБА_13 та постановою про залучення потерпілого від 28.09.2023 року (а.к.п. 238-239 Т.1);

- даними висновку експерта від 11.08.2023 року №СЕ-19/111-23/41238-ТВ, відповідно до якого ринкова вартість наданого на дослідження мобільного телефону «Meizu» М5 Note (M612H) 3/32 Gb станом на 27.07.2023 року могла становити 455,67 грн. (75-81 Т.2);

- даними постанови про визнання речового доказу та передачу до камери схову від 28.08.2023, вилучені у ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Мейзу» imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 та дві сім картки які поміщено до спеціального експертного пакету № 3744335;

Суд у вироку дав детальну оцінку зазначеним доказам та навів достатнє обґрунтування для їх прийняття.

Наведені докази у своїй сукупності спростовують доводи апелянта про відсутність у матеріалах кримінального провадження допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

При цьому, слід зазначити, що доводи захисника про те, що судом першої інстанції в основу обвинувального вироку як доказ на підтвердження винуватості ОСОБА_7 безпідставно покладено показання з чужих слів, зокрема потерпілої ОСОБА_16 , що, на думку захисника, є підставою для скасування вироку в частині визнання ОСОБА_7 винуватим за ч. 4 ст. 186 КК України, - безпідставні.

Як убачається зі змісту ч. 2 ст. 97 КПК України, суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів.

У даному випадку, у зв`язку зі смертю потерпілого ОСОБА_13 , потерпілою визнана його сестра - ОСОБА_16 , яка повідомила про відомі їй обставини у справі.

При цьому, показання ОСОБА_16 не суперечать фактичним обставинам справи та у своїй сукупності узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, що дає підстави дійти висновку, що даний доказ є допустимим.

Отже, конкретність викладення у вироку фактичних обставин вчинених обвинуваченими кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, зокрема зазначення способу їх вчинення, відповідних ознак об`єктивної сторони, суспільно небезпечних наслідків, причинного зв`язку між діянням і наслідками, не викликає сумнів у правильності з`ясування та встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, а тому вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

На переконання колегії суддів винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, доведена в повній мірі за критерієм «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЧ у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року), і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Також є необґрунтованими доводи захисника щодо невідповідності призначеного покарання ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України.

Як убачається із вироку, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання як за ч. 4 ст. 185 КК України, так і за ч. 4 ст. 186 КК України з дотриманням вимог ст. 65 КК України: в межах санкції статті, із урахуванням особи обвинуваченого, пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, яке буде необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а тому підстави для зміни вироку суду першої інстанції в частині пом`якшення ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України покарання, як про це просить апелянт, відсутні.

При перегляді апеляційним судом вироку суду першої інстанції істотних порушень КПК України, що унеможливлювали би прийняття законного, обґрунтованого рішення, не встановлено; інші порушення, на які посилається у своїй апеляційній скарзі захисник не впливають на доведеність винності ОСОБА_7 правильність кваліфікації його дій та призначення покарання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування, передбачених ст. 409 КПК України, колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2024 року, - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді: _______________ ______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/4052/2024

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_17

Доповідач: ОСОБА_1