ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №90001225 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Краматорськ Донецької області, громадянина України, розлученого, який не має на утриманні неповнолітніх дітей, із середньо-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, маючого ІІІ групу інвалідності, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

08 грудня 2020 Краматорським міським судом Донецької області до трьох років позбавлення волі з іспитовим строком один рік за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 310, 75 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2024 ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки;

- за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_8 призначено покарання за сукупністю злочинів, обравши принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_8 призначено покарання за сукупністю вироків, частково приєднано до призначеного покарання не відбуте покарання за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 08 грудня 2020 року, остаточно визначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на три роки один місяць.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з дня його затримання, після набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.

Як встановлено судом, ОСОБА_8 на початку липня 2021 року знаходився за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , під час чого виявив біля двору свого домоволодіння семизарядний револьвер та сім патронів до нього. У цей час, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на придбання та зберігання зазначеної вогнепальної зброї та бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 не маючи передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи, що дані предмети являють небезпеку для оточуючих, незаконно придбав вказані бойові припаси та вогнепальну зброю, після чого, переніс їх за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , та сховав у шафі, у кімнаті вищезазначеного будинку, тим самим незаконно придбав, переніс та почав зберігати вищезазначені боєприпаси та вогнепальну зброю, без передбаченого законом дозволу.

08 липня 2021 року у період часу з 07.15 годин до 08.27 годин під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 співробітниками поліції було виявлено та вилучено: сім патронів які є боєприпасами пістолетними патронами калібру 9х18 мм до нарізної вогнепальної зброї. Патрони до стрільби придатні; коротко ствольну нарізну вогнепальну зброю, а саме семизарядний револьвер під патрон 9х18 мм., який придатний для проведення пострілів, які ОСОБА_8 незаконно придбав, переніс та зберігав за місцем свого мешкання.

В середині червня 2021 року, бальш точну дату та час не встановлено, ОСОБА_8 знаходився за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , де він побачив дикоростучі кущі коноплі. Достовірно знаючи, що з рослини коноплі можна виготовити наркотичний засіб, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне виготовлення та зберігання наркотичного засобу для особистого вживання без мети збуту.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , протягом року після засудження за ч. 1 ст. 309 КК України зірвав рослини коноплі, які відніс до приміщення свого будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , де поклав для їх просушування. Того ж дня, коли рослини коноплі просохли, ОСОБА_8 перетер їх за допомогою металевого сита тим самим придбав, виготовив та став зберігати з метою особистого вживання, без мети збуту наркотичний засіб

Виготовлений наркотичний засіб «канабіс» ОСОБА_8 , почав зберігати у приміщенні кухні з метою особистого вживання, без мети збуту.

08 липня 2021 року у період часу з 08.28 годин 10.26 годин працівниками поліції в ході проведення обшуку території домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 у приміщені кухні було виявлено та вилучено речовину рослинного походження яка є наркотичним засобом обіг якого заборонено канабісом, загальна маса якого в перерахунку на висушену речовину складає відповідно 13,283 г, яку ОСОБА_9 умисно, незаконно придбав, виготовив та зберігав за місцем свого мешкання для особистого вживання без мети збуту.

Таким чином дії ОСОБА_8 виразилися:

- у придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у скоєнні зллочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України;

- у незаконному виготовленні, придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збути протягом року після засудження за ч.1 ст. 309 КК України, тобто у скоєнні злочину, передбаченого, ч. 2 ст. 309 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник в апеляційній скарзі просить Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2024 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України в частині призначеного покарання змінити та призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України, мотивуючи такі вимоги тим, що призначене судом першої інстанції покарання через свою суворість не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинуваченого. Зокрема, сторона захисту вказує на те, що обвинувачений неофіційно працює, має постійне місце мешкання, має інвалідність 3 групи та є особою похилого віку. У вчинених злочинах щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, злочини вчинив внаслідок збігу тяжких обставин.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній, вказував на погіршений стан здоров`я обвинуваченого, просив призначити покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання є повністю обґрунтованим, відповідним обставинам кримінального провадження, ступеню тяжкості вчинених злочинів та даним про особу обвинуваченого, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, стороною захисту не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_8 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Положеннями ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст. ст. 403, 405, 407, 408, 429 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону України щодо призначення покарання, підстав для застосування вимог ст. ст. 75, 76 КК України в ході судового провадження не встановив, дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах реальної ізоляції від суспільства із відбуванням покарання у виправній установі, з чим погоджується і колегія суддів.

Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження вбачається, при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України класифікуються як тяжкий та нетяжкий злочини, характери кримінального правопорушення, які пов`язані із злочинами проти громадської безпеки та у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів або прекурсорів, які виразились у придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, а також, у незаконному виготовленні, придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збути протягом року після засудження за ч.1 ст. 309 КК України, та правильно врахував суспільну небезпеку скоєних кримінальних правопорушень.

Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_9 , який раніше судимий за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів або прекурсорів, офіційно не працевлаштований, розлучений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, що свідчить про відсутність в обвинуваченого міцних соціальних звязків, має ІІІ групу інвалідності, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом вживання наркотичних речовин з шкідливими наслідками для організму, на обліку у лікаря психіатра не перебуває.

Серед обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують обвинуваченому покарання, судом першої інстанції було враховано щире каяття.

Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжували б покарання обвинуваченому, судом першої інстанції не встановлено.

Також, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 було враховано наявність попередньої судимості із звільненням обвинуваченого від покарання із встановленням іспитового строку, в період якої ОСОБА_9 вчинено нові злочини, передбачені ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України.

Врахувавши всі вищенаведені обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та наявність обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, суд першої інстанції призначив ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України, на підставі ст. ст. 70, 71 КК України, остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць з його реальним відбуттям у виправній колонії, яке повністю відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, встановленим обставинам справи та даним про особу обвинуваченого, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність вимог захисника обвинуваченого щодо застосування вимог ст. ст. 75, 76 КК України, оскільки не вбачає правових підстав, з яких можна було б дійти беззаперечного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реальної ізоляції від суспільства. Крім того, оцінюючи критично вимоги сторони захисту про застосування положень ст. 75 КК України при призначенні ОСОБА_9 покарання, колегія суддів приймає до уваги встановлений судом першої інстанції факт щодо наявності в обвинуваченого судимості за вироком Краматорського міського суду Донецької облсті від 08 грудня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_9 був засуджений за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, із застосуванням ст. 75 КК України та звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, проте, висновків для себе не зробив, наданою державою можливістю стати на шлях виправлення без реальної ізоляції від суспільства знехтував та вчинив нові злочини в період іспитового строку, що свідчить про стійку девіантну поведінку обвинуваченого та відсутності усвідомлення ним протиправності своїх дій.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений неофіційно працює, має постійне місце мешкання та 3 групу інвалідності, є особою похилого віку, то колегія суддів відхиляє такі доводи сторони захисту та вважає, що такі обставини самі по собі не є виключними для застосування ст. 75 КК України. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що до апеляційної скарги захисником не було надано жодних належних та допустимих доказів про те, що обвинувачений дійсно неофіційно працевлаштований, має якесь законне джерело доходу або зайнятий суспільно корисною працею. Наявність постійного місця проживання в обвинуваченого, інвалідності 3 групи та досягнення обвинуваченим пенсійного віку, суд апеляційної інстанції хоча і приймає до уваги, однак, оцінює критично, оскільки дані характеризуючі особу обставини не завадили ОСОБА_9 вчинити нові злочини в період іспитового строку, тобто, в період коли обвинуваченому державою було надано можливість зробити для себе відповідні висновки та виправитися без реальної ізоляції від суспільства та відбування покарання у виправній установі, але останній цією можливістю зухвало знехтував. Щодо доводів захисту про вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченим внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, то колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки в апеляційній скарзі не наведено перелік таких обставин, які б спонукали обвинуваченого до вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та нетяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до встановлених судом першої інстанції даних про особу обвинуваченого, останній розлучений, дітей на утриманні не має, тобто, не має міцних соціальних зв`язків, а тому незрозумілим є посилання захисником на вчинення злочинів внаслідок збігу сімейних, особистих, обставин.

Тож, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання є обґрунтованим, призначеним із дотриманням вимог кримінального законодавства України, а тому, відповідно правильним. Підстав для зміни судового рішення в частині призначеного покарання обвинуваченому колегія суддів не вбачає.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2024 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4