Справа № 204/6225/24
Провадження № 1-кп/204/955/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000366 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 квітня 2023 року за обвинуваченням: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_6 , захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу. В обґрунтування свого клопотання зазначив, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 червня 2024 року було продовжено обвинуваченому ОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 26 серпня 2024 року включно, без визначення розміру застави. Під час обрання відносно його підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею були вказано, що є наявними ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак на думку сторони захисту вказані ризики є надуманими та необґрунтованими. Підставами для зміни запобіжного заходу на більш м`який є відсутність ризиків на які посилався слідчий при зверненні до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу відносно його підзахисного. Щодо ризику переховування від органу досудового розслідування та суду, то вказаний ризик є надуманим та необґрунтованим. Будь-яких доказів того, що ОСОБА_3 вчинить спроби переховуватись від органу досудового розслідування надані не були. Можливе навіть посилання на той факт, що підставою переховування ОСОБА_3 від суду може бути суворе покарання, яке йому загрожує, є лише припущенням. Щодо ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, то вказаний прокурором ризик щодо можливого тиску його підзахисного на свідків, іншого обвинуваченого у даному кримінальному провадженні нічим не обґрунтований та не підтверджений, і є лише припущенням. При цьому, виходячи із позиції прокурора, свідки навіть не будуть викликатися в майбутньому до суду. При цьому у випадку протилежного самі по собі показання свідків у даній справі не мають вагомого значення. Також, слід зазначити, що досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню уже завершено та обвинувальний акт перебуває на розгляді у суді. Всі докази, які прокурор бажав додати знаходяться виключно у нього та були вилучені в ході проведення досудового розслідування. А тому, позиція, що будь-хто із обвинувачених по даній справі може приховати сліди вчинення кримінального правопорушення є надуманою та нічим не підтвердженою. Також, зазначає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 добровільно надали суду пояснення щодо інкримінованого їм кримінального правопорушення, не ухилялися від відповіді на жодне із поставлених питань. Його підзахисний є раніше не судимою особою, має постійне місце проживання, перебуває у шлюбі, на його утриманні перебуває малолітня дитина, що свідчить про його міцні соціальні зв`язки. Крім того, ОСОБА_3 потребує постійного контролю стану здоров`я, оскільки має хвороби, що підтверджується зокрема висновком ВЛК. Просив змінити ОСОБА_3 запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання свого захисника.

Захисник ОСОБА_8 підтримав клопотання захисника ОСОБА_4 та просив його задовольнити.

В судовому прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання захисника, оскільки ризики, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не перестали існувати, а підстави задля зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 , які зазначив захисник, не є такими, що зменшують вказані ризики.

Інші учасники процесу підтримали клопотання захисника ОСОБА_4 та просили його задовольнити.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши клопотання, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 червня 2024 року було продовжено обвинуваченому ОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 26 серпня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження строків утримання під вартою обвинуваченого суд керувався вимогами ст. 177 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, за якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльність на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

У рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, наявність дружини та неповнолітньої дитини, на які посилається захисник, заслуговують на увагу, проте, суттєво ризики у кримінальному провадженні не зменшують.

Суд наголошує, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, залишаються на даний час наявними та, враховуючи тяжкість покарання за вчинене кримінальне правопорушення, в якому ОСОБА_3 обвинувачується, з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення може переховуватись від суду, здійснити вплив як на свідків, так і на іншу обвинувачену, а також здійснити дії щодо повідомлення невстановлених осіб, які були причасні до вчинення вказаного кримінального правопорушення, про факт виявлення таких дій та обставини, які стали йому відомі під час досудового розслідування.

Судом не береться до уваги твердження захисника ОСОБА_4 щодо неможливості подальшого перебування під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки у нього наявні хронічні хвороби за якими потрібен постійний нагляд, оскільки стороною захисту не було надано доказів того, що обвинувачений ОСОБА_3 не може отримувати належну йому медичну допомогу в умовах медичної частини Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4», або ж йому було відмовлено в наданні такої допомоги.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на всій території України введено воєнний стан.

Суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні, як обставину, яка суттєво збільшує ризик переховування обвинувачених від суду, оскільки на частині території України ведуться бойові дії та частина території України тимчасово окупована.

Слід надати відповідну оцінку ризику запровадження воєнного стану та збройної агресії в Україні, оскільки у ОСОБА_3 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості в повному обсязі виконувати органами влади свої повноваження на певних територіях, що в свою чергу погіршує можливість здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого.

Характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення свідчать про підвищену суспільну небезпеку.

При цьому, судом при постановленні ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 було розглянуто питання можливісті застосування не лише такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, а і всіх інших, більш м`яких, визначених ст. 176 КПК України, проте, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і такий, як домашній арешт, який просили обрати захисник та обвинувачений, не забезпечать на даний час належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти вказаним ризикам.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176, 181, 350 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000366 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 квітня 2023 року за обвинуваченням: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1