ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2343/24
Провадження №1-кс/477/1147/24
УХВАЛА

про зміну запобіжного заходу

01 листопада 2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання старшого слідчого СВ ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000505 від 08 вересня 2024 року, про продовження дії раніше застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що народився в с. Пересадівка Жовтневого району Миколаївської області, зареєстрований за місцем проживання в АДРЕСА_1 , з середньою освітою, пенсіонера, не одруженого, не судимого

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 121, частиною першою статті 125 КК України

за участі: прокурора ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

31 жовтня 2024 року старший слідчий СВ ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській обкласти ОСОБА_3 , звернулася до слідчого судді з клопотанням про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000505 від 08 вересня 2024 року.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні №0000505 від 08 вересня 2024 року за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 121, частиною першою статі 125 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що 07 вересня 2024 року близько 21.05 години ОСОБА_8 біля будинку АДРЕСА_2 під час раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_9 , наніс останній удар рукою в область голови та обличчя, чим спричини їй тілесні ушкодження, що по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. В подальшому, близько 21.30 години, ОСОБА_8 біля будинку АДРЕСА_2 наніс ОСОБА_10 декілька ударів в область голови цеглиною, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, субдуральної гематоми та перелому черепа.

У цьому кримінальному провадженні 08 вересня 2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 121 КК України, тобто в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 вересня 2024 року до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк дії ухвали слідчого судді про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою спливає 06 листопада 2024 року.

У свою чергу, як вказує слідчий у поданому клопотанні досудове розслідування неможливо закінчити до дати закінчення терміну дії запобіжного заходу, так як для цього необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій, направлених на збирання доказів та проведення повного, всебічного та об`єктивного розслідування усіх обставин справи.

Оскільки встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу ризики, передбачені статтею 177 КПК України, не зменшились, а обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за змістом клопотання, повністю підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, перелік яких наведений у клопотанні, слідча ОСОБА_3 просить продовжити строк дії запобіжного заходу підозрюваному у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 08 грудня 2024 року.

Наявність указаних ризиків слідчим обґрунтовується тим, що на даний час продовжує існує ризик переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та/або суду та ризик незаконного впливу на свідків і потерпілих у цьому кримінальному провадженні.

Застосування до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу не дозволить запобігти зазначеним вище ризикам.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 підтримала клопотання слідчої ОСОБА_11 про продовження підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просила його задовольнити, указувала про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_12 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчої, зазначавши, що підозра повідомлена йому не обґрунтована, а дій, що зазначені у клопотанні слідчим він не вчиняв. Просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисники підозрюваного ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у судовому засіданні також заперечували проти задоволення клопотання слідчої ОСОБА_3 , посилаючись на надуманість та необґрунтованість цього клопотання, а також на не доведеність ризиків належними та достатніми доказами. Вказували, що підозра повідомлена ОСОБА_8 не обґрунтована, докази здобуті органом досудового розслідування не узгоджуються між собою та свідчать про явно обвинувальний ухил при здійсненні досудового розслідування та містять суб`єктивні припущення. В підтвердження своїх заперечень долучили до матеріалів клопотання докази, що вказують на порушення органом досудового розслідування принципів об`єктивності та неупередженості і просили відмовити у задоволенні клопотання слідчого, застосувавши до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши позиції учасників судового провадження, дослідивши докази по заявленому клопотанню, слідчий суддя встановив наступне.

Слідчим відділом ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000505 від 08 вересня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121, частиною першою статті 125 КК України.

За встановлених досудовим розслідуванням обставин вбачається що 07 вересня 2024 року близько 21.05 години ОСОБА_8 біля будинку АДРЕСА_2 під час раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_9 , наніс останній удар рукою в область голови та обличчя, чим спричини їй тілесні ушкодження, що по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Цього ж дня близько 21.30 години ОСОБА_8 перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 де між ним та ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт, під час якого у ОСОБА_8 виник протиправний умисел направлений на спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

З метою реалізації раптово виниклого злочинного умислу, направленого на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді завдання тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 07 вересня 2024 року близько 21.30 години поблизу будинку АДРЕСА_2 взяв із землі цеглину та наніс ОСОБА_10 декілька ударів в область голови, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, субдуральної гематоми та перелому черепа, що є небезпечними для життя в момент їх заподіяння.

08 вересня 2024 року ОСОБА_8 затримано в порядку статті 208 КК України, як особу, яка за свідченнями очевидців, вчинила злочин.

Цього ж дня, 08 вересня 2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 121 КК України, тобто в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, яка з дотриманням положень статті 278 КПК України йому вручена.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 вересня 2024 року до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

27 вересня 2024 року ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України

Тим самим, ОСОБА_8 вчинив дії, які охоплюються складом кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 121, частиною першою статі 125 КК України.

Постановою прокурора у цьому кримінальному провадженні від 27 вересня 2024 року кримінальні провадження за фактом спричинення ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 об`єднано в одне кримінальне провадження.

Зі змісту ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 10 вересня 2024 року вбачається, що обираючи запобіжний захід, слідчим суддею було досліджено надані стороною обвинувачення докази, які свідчили про наявність як і обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчинення інкримінованого йому діяння, так і наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України. Крім того, слідчим суддею оцінено неможливість застосування до підозрюваного інших, більш м`яких запобіжних заходів.

Постановою керівника Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_13 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000505 від 08 вересня 2024 року продовжений до 08 грудня 2024 року.

За приписами частини четвертої статті 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Тобто, при вирішенні цього питання слідчий суддя керується загальними приписами, які регулюють застосування відповідного запобіжного заходу.

Загальні підстави і порядок застосування та продовження запобіжного заходу визначені у статті 194, 199 КПК України, конструкції яких передбачають такі критерії дослідження слідчим суддею обставин (фактів): наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження дії запобіжного заходу; обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу.

Щодо обґрунтованості підозри слідчий суддя зазначає, що оскільки чинне законодавство не розкриває це поняття, враховуючи статті 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини.

З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, пункт 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28 жовтня 1994 року, пункт 55).

Зі змісту поданого клопотання та долучених до нього матеріалів вбачається причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного зі спричиненням ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, що може охоплюватися складом злочину, передбаченого частиною першою статті 121 КК України.

Дослідженими слідчим суддею доказами підтверджується достатність вагомих підстав вважати, що ОСОБА_8 вчинив дії направленні на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.

Описана у клопотанні фабула кримінального правопорушення у сукупності з наданими прокурором поясненнями та представленими матеріалами кримінального провадження на даному етапі провадження дає слідчому судді можливість дійти висновку про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КК України.

Долучені до клопотання прокурором докази, зібрані у ході досудового розслідування, зокрема:

протокол огляду місця події від 08 вересня 2024 року, під час якого виявлено та вилучено 2 фрагмента цеглини зі слідами речовини бурого кольору; Довідка КТ ПП «Медичний центр АРТ» від 07 вересня 2024 року за якою у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження, їх опис та характер; протоколи допиту свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , ОСОБА_16 ; протокол допиту потерпілого ОСОБА_10 ; висновок експерта №843 від 02 жовтня 2024 року, №777 від 09 вересня 2024 року та висновок експерта №255 від 26 вересня 2024 року у їх сукупності, свідчать про причетність ОСОБА_8 до вчинення дій, які можуть охоплюватися складом злочину передбаченого частиною першою статті 121 КК України, що в силу положень частини третьої статті 132 КПК України, частини другої статті 177 КПК України є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і запобіжного заходу.

Досліджених матеріалів достатньо для того, щоб в межах судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про продовження строку дії запобіжного заходу, дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри.

На даному етапі провадження, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі оцінки сукупності отриманих відомостей повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувальних заходів, тому заперечення сторони захисту щодо необґрунтованості підозри слідчим суддею відхиляються.

При цьому, з огляду на заперечення захисників, що надані ними слідчому судді під час розгляду клопотання слідчого, слід роз`яснити, що слідчим суддею не оцінювалися докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, тобто на даному етапі провадження не вирішувалися ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Наведені заперечення стороною захисту, щодо необґрунтованості повідомленої ОСОБА_8 підозри слідчим суддею відхиляються, з огляду на те, що оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. Допущені ж органом досудового розслідування неточності та недоліки, які вказують на порушення органом досудового розслідування принципів об`єктивності та неупередженості при здійсненні досудового розслідування виходять за межі цього клопотання та компетенції слідчого судді і можуть бути предметом правового реагування уповноваженими на те органами за зверненням захисників.

Під час розгляду клопотання слідчої ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу слідчим суддею досліджено сукупність об`єктивних даних, які пов`язують особу підозрюваного із вчиненням кримінального правопорушення, пов`язаного зі спричиненням ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, що були небезпечними для життя в момент заподіяння, які не повинні бути достатніми для засудження особи, а повинні лише об`єктивно зв`язувати певну особу з певним злочином для можливості застосування заходу забезпечення кримінального провадження при наявності реальних ризиків, а у разі ж не доведеності вини особи за наслідками судового розгляду, останній може бути виправдана судом, у тому числі, з урахуванням положень Конституції України.

Також слідчим суддею враховується і те, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні триває та в його межах триває збір доказів, у зв`язку з чим можуть призначатися експертизи, обстеження, проводитися слідчі дії, тощо, за наслідками яких може бути повідомлено про підозру й інших осіб, та/або про зміну підозри осіб, які вже повідомлені про підозру у цьому кримінальному провадженні.

В світлі обставин даного клопотання, досліджених матеріалів, що долучені слідчою ОСОБА_3 до клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, достатньо для того, щоб в межах судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про обрання запобіжного заходу, дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри.

Щодо ризиків кримінального провадження то слідчий у поданому клопотанні зазначає про ризик переховування та ризик незаконного впливу на свідків чи потерпілих.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до частини першої статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу, згідно з частиною 2 даної статті, є наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Як свідчить судова практика, яка складалась в Україні, найбільш вагомими факторами при оцінці ризику переховування є дані про особистість підозрюваного, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд з прав людини зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).

Співставляючи доводи клопотання сторони обвинувачення з долученими до клопотання матеріалами через призму заперечень сторони захисту, на предмет наявності ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України, слідчий суддя погоджується з доводами слідчого про його наявність, оскільки ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КК України, санкція якої відносить цей злочин до тяжких, та за нього передбачена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за його вчинення у разі доведення вини, останній може переховуватися від слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Оцінюючи вказаний ризик, через призму положень статті 178 КПК України та заперечень, що зазначені захистом у судовому засіданні, слідчим суддею також враховується і те, що підозрюваний ОСОБА_8 є пенсіонером, раніше не судимий, має постійне місце проживання, паспорт громадянина України для виїзду за кордон не отримував, що свідчить про наявність у підозрюваного певних соціальних зв`язків.

Також з наданих стороною захисту матеріалів вбачається і те, що ОСОБА_8 знаходиться під постійним наглядом лікарів Миколаївської міської медичної частини Філії з 11 вересня 2024 року. Також ОСОБА_8 22 жовтня 2024 року було обстежено у КНП Миколаївської міської ради «Міська лікарня №3». За результатами обстеження встановлено діагноз еритематозна гастродуоденопатія. Помірна рубцева деформація цибулини дванадцятипалої кишки.

З урахуванням сукупності відомостей, що характеризують ОСОБА_8 з позитивної сторони, слідчим суддею також враховується і те, що ОСОБА_8 не має у власності вкладів на рахунках у фінансових установах, цінних паперів, транспортних засобів, тобто не має фінансів та засобів, які б надавали йому можливість переховуватись від слідства та суду за рахунок таких засобів.

Стандарт, за яким ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою, запроваджений і використовується також Європейським судом, зокрема, рішення у справах:«Ноймайстер проти Австрії» (Neumeister v. Austria), § 10; «Мамедова проти Росії»; «Олександр Макаров проти Росії», «Доронін проти України». Як вбачається з практики ЄСПЛ, навіть спроба заявника втекти після затримання через певний час перестає бути достатньою підставою для тримання під вартою.

Тобто, ризик передбачений пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України хоча і продовжує існувати на даний час, однак за перебігом часу досудового розслідування є значно слабшим ніж під час обрання йому запобіжного заходу.

Ризик, передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, який полягає у незаконному впливі на свідків та потерпілих у цьому кримінальному на думку слідчого судді втратив свою актуальність, з огляду на те, що свідками та потерпілими від кримінального правопорушення є особи, які 07 вересня 2024 року перебували у безпосередньому контакті з підозрюваним та між якими і виникла сварки, що мала своїм наслідком спричинення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень.

За матеріалами кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування здійснено допит цих осіб як у якості потерпілих, так і у якості свідків.

Зазначені слідчим доводи у підтвердження існування цього ризику і на даний час, носить загальний, невизначений характер та, на думку слідчого судді, не підтверджений належним чином.

З урахуванням сукупності вищенаведених обставин, слідчий суддя вважає підтвердженою наявність ризику, передбаченого статтею 177 КПК України, зокрема, можливість підозрюваного ОСОБА_8 переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Відповідно до частини першої та другої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Разом з тим, частиною четвертою статті 194 КПК України визначено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчим суддею досліджена вище та за встановлених обставин така підозра є вочевидь обґрунтованою.

Вирішуючи питання щодо наявності передбачених частиною першою статті 177 КПК України ризиків, слідчий суддя визнав також доведеними обставинами те, що існує передбачений статтею 177 КПК України ризик, зокрема, того, що підозрюваний, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватись від органу досудового розслідування або суду.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, необхідного для запобігання існуючим ризикам, слідчий суддя враховує таке.

Згідно із частиною першою статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Тобто застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» ЄСПЛ зазначив, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається.

У справі «Хайредінов проти України» ЄСПЛ вказав, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту є конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

У справах «Лабіта проти Італії» та «Харченко проти України» ЄСПЛ зазначив, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання проте, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду суворим винятком. При цьому сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Частиною третьою статті 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість злочину, спосіб його вчинення та наслідки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим, конкретні обставини кримінального провадження та характер інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, а саме: його вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, зокрема те, що останній має зареєстроване місце проживання, вперше притягається до кримінальної відповідальності, з урахуванням тієї обставини, що він є пенсіонером, має похилий вік, слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що запобігти існуючим ризикам, окрім як застосуванням такого виняткового запобіжного заходу неможливо.

Тягар доведення ризиків та необхідності застосування тримання під вартою завжди залишається на обвинувачу, оскільки на боці захисту завжди діє презумпція свободи, сформульована в статті 29 Конституції та статті 5 Конвенції.

Будь-яких інших обставин, які б підтвердили доводи клопотання, або виняткових обставин, які б виправдовували подальше обмеження права ОСОБА_8 на свободу та свідчили про недостатність застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів, слідчим у клопотанні не вказано.

Обираючи запобіжний захід, що не пов`язаний з триманням під вартою, слідчий суддя враховує і характер інкримінованого ОСОБА_8 , кримінального правопорушення, а також те, що останній офіційно не працевлаштований, наявність ризиків передбачених частиною першою статті 177 КПК України. Крім того слідчим суддею враховуються і те, що місцем проживання підозрюваного згідно долучених стороною захисту матеріалів є м. Миколаїв, що знаходиться поза населеним пунктом де проживають свідки та потерпілі, з огляду на що дійшов висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

В силу вимог частини першої та другої статті 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи вагомість доказів щодо обґрунтованої підозри ОСОБА_8 , наявність постійного місця проживання, обставини, за яких було вчинено злочин, характер та наслідки його вчинення, характеризуючих дані підозрюваного, слідчий суддя вважає, що, не зважаючи на підозру у вчиненні тяжкого злочину та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення підозрюваного від виконання процесуальних обов`язків не є надто високою, у зв`язку з чим до нього може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

З урахуванням викладеного вважаю за необхідне змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою, на більш м`який, застосувавши до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту, із встановленням заборони залишати житло протягом доби, що забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України.

Саме такий запобіжний захід, на думку слідчого судді, буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення й даним про особу підозрюваного, а також буде пропорційним тим ризикам, які об`єктивно існують.

За таких обставин, клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу підлягає до часткового задоволення.

Застосовуючи запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя враховує також й показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які в силу родинних відносин надали згоду на проживання ОСОБА_8 в належному їм житлі та вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України.

Керуючись статтями 176-178, 181, 183, 193, 194, 196, 376КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Змінити підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосувавши до нього строком до 08 грудня 2024 року включно, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, заборонивши залишати квартиру АДРЕСА_3 , за виключенням переміщення до найближчого укриття під час оголошення повітряної тривоги та виникнення інших обставин, що не залежать від його волі та пов`язані із врятуванням життя.

Покласти на строк до 08 грудня 2024 року включно на підозрюваного ОСОБА_8 , наступні обов`язки:

прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора або суду;

не відлучатися із міста Миколаєва Миколаївської області без дозволу слідчого, прокурора або суду, з урахуванням абзацу другого резолютивної частини ухвали;

утриматися від спілкування із потерпілими та свідками у цьому кримінальному провадженні з приводу обставин кримінального провадження;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити підозрюваного про наслідки невиконання покладених обов`язків, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області після її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 04 листопада 2024 року о 16 годині 55 хвилин.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_19