ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2447/24 Справа № 202/5308/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , подану на ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 24 червня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.1 ст.115 Кримінального кодексу України (далі - КК України) ОСОБА_8 строком на 60 діб, тобто до 22 серпня 2024 року,

встановила:

В провадженні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська на розгляді перебуває кримінальне провадження № 000149 від 05 лютого 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 22 години 00 хвилин (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), перебував разом з раніше знайомим йому ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , де в ході розпиття спиртних напоїв, між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на ґрунті особистих неприязних стосунків раптово виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_8 , усвідомлюючи злочинність вчинюваних дій, розуміючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, свідомо припускаючи що може заподіяти смерть ОСОБА_9 , спричинив останньому не менше п`яти ударів обома руками стислими в кулак в область обличчя. Від чого ОСОБА_9 , втратив рівновагу та впав на підлогу обличчям до гори.

Після чого, ОСОБА_8 взяв у праву руку кухонний ніж та спричинив не менше двох проникаючих ударів ріжучою частиною кухонного ножа, в область грудної клітини з лівої сторони.

Від вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_9 помер на місці.

Умисні дії ОСОБА_8 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.115 КК України вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Під час судового засідання ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 24 червня 2024 року продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України ОСОБА_8 строком на 60 діб, тобто до 22 серпня 2024 року.

Суд вважав необхідним продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 ще на 60 днів, виходячи з мети і підстав застосування такого виду запобіжного заходу, а також з урахуванням ризиків, що були підставою для обрання такого запобіжного заходу під час досудового розслідування, які не відпали і не зменшилися на момент винесення оскаржуваної ухвали, а саме ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України: можливості переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду, здійснення ним впливу на недопитаних судом свідків та потерпілого, а також можливості вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Крім того, судом враховано, що ОСОБА_8 не має міцних соціальних зв`язків у місті свого постійного проживання, неодружений, постійного місця роботи не має, що свідчить про відсутність у останнього постійного джерела доходу.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 24 червня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити його з-під варти.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що він не скоював інкриміноване йому кримінальне правопорушення, натомість незаконно працівниками поліції його було затримано та незаконними методами змушено визнати вину у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Вказує, що суд першої інстанції не дає змогу йому надавати свідчення, фактично позбавляючи його права на захист, а захисником не виконуються належним чином його повноваження.

Зазначає, що наразі судом не досліджені усі докази, які свідчать про непричетність апелянта до вчиненого кримінального правопорушення, а саме відеозаписи з камер відеоспостереження неподалік будинку ОСОБА_8 ..

Крім того, посилається на те, що не був обізнаний про наявність щодо нього іншого вироку, який вступив в силу і ним не виконується, саме з підстав того, що його жодним чином не повідомляли про наявне щодо нього кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України.

Наголошує, що він знаходиться під вартою незаконно, оскільки відомості викладені у клопотанні слідчого про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою базуються виключно на припущеннях та здогадках.

Під час апеляційного перегляду:

- захисник ОСОБА_7 підтримав доводи поданої його підзахисним апеляційної скарги у повному обсязі, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 з-під варти;

- прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є особливо тяжким кримінальним правопорушенням, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років, а також продовження існування, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування і суду, впливати на свідків та потерпілого у межах даного кримінального провадження та вчинити інше кримінальне правопорушення.

З такими висновками місцевого суду, які стали підставою для задоволення клопотання прокурора, погоджується й суд апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 щодо можливості не застосування до обвинуваченого жодного виду запобіжного заходу, слід визнати безпідставними.

Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, врахував те, що ОСОБА_8 обвинувачується, у вчинені умисного особливого тяжкого злочину, пов`язаного з правопорушенням проти життя та здоров`я особи, що у разі доведеності вини йому загрожує реальне покарання, а тому останній може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання.

Суд першої інстанції встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився і не припинив існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування щодо останнього іншого, менш суворого, виду запобіжного заходу.

Покарання, передбачене санкцією інкримінованої ОСОБА_8 статті позбавлення волі стоком від восьми до п`ятнадцяти років. Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте, як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням будь-якого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Крім того, доведено продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні. В разі здійснення на них впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_8 останні можуть змінити свої покази, чим ввести орган досудового розслідування в оману та перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд наголошує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що свідки у межах даного кримінального провадження судом першої інстанції допитані не були, що вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_8 може здійснювати на них незаконний вплив, шляхом вмовлянь або погроз, з метою зміни їх показів задля уникнення кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні також доведено продовження існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого вчинити нове кримінальне правопорушення, оскільки останнім було вчинено особливо тяжке кримінальне правопорушення, вчинене під час дії воєнного стану в України.

Додатково судом враховано те, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що обвинувачений може продовжити злочинну діяльність.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.

Доводи обвинуваченого в частині недоведеності ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризиків переховування обвинуваченого від суду, здійснення впливу на свідків у даному кримінальному провадженні та вчинення ним іншого кримінального правопорушення не заслуговують на увагу суду, оскільки сукупність даних про тяжкість злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , покарання, яке загрожує останньому у разі визнання винуватим, а також відомості про особу обвинуваченого доводить факт продовження існування даних ризиків та доведеність їх стороною обвинувачення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішені питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України ОСОБА_8 . На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу або незастосування щодо нього запобіжного заходу взагалі.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 24 червня 2024 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 24 червня 2024 року, якою продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України ОСОБА_8 строком на 60 діб, тобто до 22 серпня 2024 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4