Справа № 539/2598/22
Провадження № 1-в/539/195/2024
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2024 року Лубенський міськрайонний суд Полтавської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Лубенського міськрайонного суду Полтавської області подання Лубенського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області про звільнення засудженої:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Лубни, Полтавської області, освіта середня спеціальна, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засудженої 16.11.2022 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від призначеного покарання з випробуванням на 2 роки,
від призначеного покарання у зв`язку із декриміналізацією вчиненого нею діяння, -
ВСТАНОВИВ:
З 01.04.2023 на обліку Лубенського районного відділу перебуває засуджена звільнена від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_4 .
Відповідно до вироку суду, 09.08.2022 року засуджена ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України за ознаками - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану. Вартість матеріальної шкоди згідно вироку суду становить 465,00 грн.
Крім того, 11.08.2022 року засуджена ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України за ознаками - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану. Вартість матеріальної шкоди згідно вироку суду становить 1143,33 грн.
09.08.2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон). Законом змінено поняття «вартості вкраденого майна» для визначення кримінальної караності крадіжки, як ознаки складу злочину, передбаченого ст. 185 КК України, що призвело до часткової декриміналізації умисних діянь, які виражені в умисному викраденні чужого майна. До набрання чинності вказаним Законом, кримінально караною вважалася крадіжка, виходячи з розміру понад 0,2 неоподатковуваного мінімуму, який за нормами адміністративного та кримінального законодавства для кваліфікації злочинів чи правопорушень, встановлювався з суми неоподатковуваного мінімуму на рівні податкової соціальної пільги.
До набрання чинності вказаним Законом, кримінально караною вважалася крадіжка, виходячи з розміру понад 0,2 неоподатковуваного мінімуму, який за нормами адміністративного та кримінального законодавства для кваліфікації злочинів чи правопорушень, встановлювався з суми неоподатковуваного мінімуму на рівні податкової соціальної пільги.
Так, підпунктом 169.1.1 статті 169 визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.
Податкова соціальна пільга визначена підпунктами 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПКУ для відповідного року. Податкова соціальна пільга дорівнює 50 % розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, а прожитковий мінімум встановлюється законом станом на 01 січня поточного року. Таким чином, зазначеним Законом крадіжки на суму, що не перевищують на момент вчинення правопорушення у 2022 році 2481 грн, віднесено до дрібних крадіжок, за які передбачено адміністративну, а не кримінальну відповідальність.
За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.
Велика Палата Верховного Суду у постанові №0306/7567/12, вказала, що за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.
Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.
Зазначений підхід закріплено у частині першій статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.
Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у статті 5 КК України. Згідно із частиною першою цієї статті закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили діяння до набрання законом чинності.
Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886- IX, який набрав чинності 09.08.2024 року має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.
У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право вирішувати питання про звільнення від покарання у випадку, передбаченому ч. 2 ст. 74 КК України.
Прохає суд вирішити питання про звільнення засудженої ОСОБА_4 від призначеного судом покарання згідно вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16.11.2022 року за діяння, караність якого законом усунена.
Представник Лубенського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, подання про звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання у зв`язку з декриміналізацією підтримує.
Прокурор в судовому засіданні подання підтримав.
В судове засідання засуджена ОСОБА_4 не з`явилась, надала заяву про розгляд подання без її участі, не заперечує проти його задоволення.
Суд, вислухавши прокурора та дослідивши матеріали справи, встановив таке.
В процесі реалізації кримінальної відповідальності, найпоширенішою формою якої є покарання, іноді виникають такі юридичні факти, котрі призводять до необхідності звільнення особи від призначеного покарання. Одним із таких фактів є усунення злочинності діяння, тобто його декриміналізація, закріплене ч. 2 ст. 74 КК України.
Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, має зворотну дію у часі. Це означає, що він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Звільнення від покарання осіб, засуджених за діяння, караність якого усунута, здійснюється судом (ч. 1 ст. 74 КК України).
Відповідно до положень ч. 2 ст.74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.
Як вбачається з вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16.11.2022 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
Вирок набрав законної сили 19.12.2022.

Відповідно до положення ст. 51 КУпАП, в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024, декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Неоподаткований мінімум доходів громадян, це грошова сума розміром 17,00 грн, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового Кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподаткованого мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового Кодексу України. Підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового Кодексу України, визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16.11.2022 ОСОБА_4 09.08.2022 вчинила викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану на суму 465,00 грн., що становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 2022 рік - 2481 грн.), крім того 11.08.2022 вчинила крадіжку майна на суму 1143,33 грн., що становить менше двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Таким чином, на засуджену розповсюджується дія Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024, яким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_4 засуджено за діяння, караність яких законом усунена, суд дійшов до висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 537-539 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання Лубенського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Полтавській області про звільнення засудженої ОСОБА_4 від призначеного покарання у зв`язку із декриміналізацією вчиненого нею діяння - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16.11.2022.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги впродовж семи днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1