Справа № 299/2609/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.08.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

учасників судового провадження ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження № 11-кп/4806/380/24 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , на ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20 червня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20червня 2024 року,у задоволенні клопотання захисника у кримінальному провадженні №0000007 від 01.01.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, про зміну запобіжного заходу на м`якший відмовлено.

Клопотання прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_7 про продовження строку дії ухвали про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу задоволено.

Продовжено дію запобіжного заходу, застосованого Ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04.03.2024 у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у кримінальному провадженні №0000007 від 01.01.2024 року, - на 60 (шістдесят) днів.

Строк діїУхвали до 19.08.2024 включно.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Виноградівського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке 01 січня 2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000007 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Прокурор Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_7 звернувся в суд із клопотанням про продовження строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 .

Обґрунтовуючи клопотання, прокурор вказав, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, тобто у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено кримінальне покарання у виді позбавлення волі до десяти років, а такожіснування ризиків, що констатовані слідчим суддею при обранні запобіжного заходу, такі не зменшилися. Тому вважає дію ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід продовжити на 60 діб.

Захисник та обвинувачений ОСОБА_5 просили суд відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою, а захисник заявила клопотання про зміну запобіжного заходу на м`якший. Клопотання захисника обґрунтовано тим, що не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою лише тяжкість кримінального правопорушення. Стверджувала, що ризики перестали існувати, обвинувачений є несудимим, має міцні соціальні зв`язки, на утриманні двоє дітей, один з яких є дитиною з інвалідністю, має постійне місце проживання.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відмовляючи у задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 , судвказав, що враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини в їх сукупності, прокурор довів, а суд переконався, що з часу обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з часу його застосування, обставини у кримінальному провадженні не змінилися, ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, обрання більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти наявним ризикам. А також вказав, що сторона захисту не довела, що наведені в Ухвалі про застосування запобіжного заходу ризики зникли або зменшилися, чи обставини, які враховані при обранні запобіжного заходу - змінилися. Відтак, відсутні законні підстави для задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 , яка діє в ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу в якій зазначила, що даний запобіжний захід є занадто суворим та до підзахисного слід було б застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Вважає, що ризики в даному кримінальному провадженні відсутні. Зазначає, що судом не взято до відома те, що у підзахисного ОСОБА_5 на утриманні двоє малолітніх дітей, одне з яких являється інвалідом підгрупи «А», з народження хворіє дуже рідкісною хворобою «синдром Крузона», а також не враховано відсутність доходів за 2023 рік та за перший квартал 2024 року й не враховано той факт, що підзахисний хворіє на хворобу « ОСОБА_9 ». Просить суд, оскаржувану ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, за якоюобрати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та або зменшити розмір застави.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши та дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності прокурора, неявка яких з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_10 колегія суддів вважає належним чином умотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_10 обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим (позбавлення волі на строк до десяти років), дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процедурних (процесуальних) дій.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про існування вказаної стороною обвинувачення наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків.

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_10 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких.

Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що обвинуваченим не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_10 , перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаний із триманням під вартою, зокрема, домашнього арешту, на чому наполягає захисник ОСОБА_6 , оскільки вони не забезпечать його належної процесуальної поведінки на даному етапі кримінального провадження.

Отже доводи апеляційної скарги сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та відсутність підстав для продовження обвинувачених ОСОБА_10 строку тримання під вартою, є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішенняHerczegfalvyv.Austria, 1992 р.)

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "ЄчюспротиЛитви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Тому, на переконання апеляційного суду подальше продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

Водночас, з огляду на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, та факту того, що сума застави, визначена ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 04.03.2024 року у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605 600,00 грн., обвинуваченим ОСОБА_10 на протязі строку перебування під вартою внесена не була, що свідчить про її непомірність для останнього, колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту частково заслуговують на увагу, а саме в частині зменшення розміру застави, тому розмір застави необхідно зменшити до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240,00 грн., який на цьому етапі кримінального провадження, буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченими покладених на нього обов`язків та запобігання спробам вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання підозрюваного/обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний (обвинувачений) може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права обвинуваченого ОСОБА_10 .

За приписами ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 176-179, 183, 194, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20 червня 2024 року, якою продовжено дію відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605600 гривень, змінити в частині визначення розміру застави.

Зменшити обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави до80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 у разі внесення застави наступні обов`язки:прибувати до суду на першу вимогу; не відлучатися з населеного пункту, в якому він фактично проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну; не спілкуватися з визначеними судом особами.

Термін дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави визначити на час дії ухвали суду, тобто до 19.08.2024 включно.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді