Справа №635/6758/24
Провадження по справі 1-в/635/455/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2024 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Високопілля Валківського району Харківської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженого:

-05 грудня 2000 року Коломакським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 140 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі;

-17 травня 2002 року Коломакським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

-29 березня 2006 року Коломакським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 122, ст. 395, 70 ч. 1, 720 ч. 1 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

-12 травня 2009 року Коломакським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі;

-05 серпня 2013 року Харківським районним судом Харківської області за ч.3 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ст. 395, ч. 1 ст. 70 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

-19 грудня 2019 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту;

-27 жовтня 2020 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі;

-30 березня 2021 року Сватівським районним судом Луганської області за ч. 2 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2020 року у виді 2 місяців позбавлення волі, остаточно призначено 4 роки 2 місяці позбавлення волі,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

В С Т А Н О В И В:

09 липня 2024 року засуджений ОСОБА_4 , звернувся до Харківського районного суду Харківської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування клопотання зазначає, що в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» знаходиться з 24 липня 2021 року, працює, порушень не має, дотримується правил режиму, має заохочення, здобув професію токаря.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 липня 2024 року вищевказане подання передано в провадження судді ОСОБА_1 .

Згідно частини 1 статті 539 Кримінального процесуального Кодексу України (далі- КПК України), питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до положень частини 4 статті 539 КПК України при вирішенні судом питань, пов`язаних із виконанням вироку у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час місця розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, інші особи у разі необхідності.

Засуджений ОСОБА_4 , у судовому засіданні клопотання підтримав.

Прокурор ОСОБА_3 , у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Представник Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_5 , в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Встановлені обставини, застосовані норми права та мотиви суду.

Суд, заслухавши засудженого, прокурора, дослідивши матеріали клопотання та матеріали особової справи засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Сватівського районного суду Луганської області від 30 березня 2021 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України, на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2020 року у виді 2 місяців позбавлення волі, остаточно призначено 4 роки 2 місяці позбавлення волі. Вирок суду набрав законної сили 30 квітня 2021 року.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 30 квітня 2021 року, кінець строку 19 травня 2025 року.

З 24 червня 2021 року засудженийвідбуває строкпокарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)».

Станом на 11 липня 2024 засуджений ОСОБА_4 , фактично відбув 3 роки 2 місяці 11 днів фактичного строку покарання.

Відповідно до положень ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Слід зазначити, що виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

У відповідності до положень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо залучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Згідно до положень ст.6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Сумлінна поведінка засудженого означає зразкове дотримання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку; додержанні дисципліни; виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; наявності заохочень і відсутності стягнень; участі у самодіяльних організаціях засуджених; товариському ставленні до інших засуджених.

Крім того, сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а і те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого за весь час відбування ним покарання.

Судом встановлено, що згідно характеристики на засудженого, наданої начальником відділення соціально-психологічної служби майором внутрішньої служби ОСОБА_6 , погодженої виконуючим обов`язки заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи - начальник відділу соціально-виховної та психологічної роботи «Темнівська виправна колонія (№100)» майором внутрішньої служби ОСОБА_7 від 11 липня 2024 року, засуджений ОСОБА_4 раніше вісім раз притягувався до кримінальної відповідальності, п`ять раз відбував покарання у місцях позбавлення волі. Має постійне місце проживання. ОСОБА_4 до засудження офіційно не працював. В установі залучається до робіт з благоустрою установи та прибирання прилеглої території. Виконує поставленні завдання, до праці ставиться посередньо. У засудженого відсутні прояви неадекватної поведінки, відсутні явні ознаки нервового збудження чи пригнічення. Самооцінка завищена. Здатен прогнозувати наслідки своїх вчинків. Під час спілкування на зауваження інших реагує не завжди адекватно, відстоює власну точку зору, навіть у ситуаціях де він не правий. В даний час усвідомлює необхідність змін його соціально-психологічних установок в сторону самокерованої правослухняної поведінки. До позбавлення волі вживав наркотичні засоби. За час відбування покарання засуджений не притягувався до дисциплінарної відповідальності виготовлення, зберігання, та вживання наркотичних речовин. До позбавлення волі спілкувався з близькими та друзями. Має сильний рівень впливу антисоціального оточення, соціальна ізоляція відсутня, підтримує дружні стосунки з широким колом засуджених, спілкується телефоном з декількома друзями на свободі. Соціально-корисні зв`язки з родичами відсутні. Відповідальність за вчинені дії бере на себе. Не має негативної спрямованості у відношенні до працівників органів та установ виконання покарань. Вину у скоєному злочині визнав, розкаюється. За оцінюваний період відбування покарання не зафіксовано спроб втечі, на проф. обліку не перебуває. За час відбування покарання характеризується посередньо, з метою стимулювання правослухняної поведінки заохочувався п`ять раз, двічі притягався до дисциплінарної відповідальності, останнє дисциплінарне стягнення погашене у встановленому законом порядку. Засуджений приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», «Професія» до реалізації програми ставиться позитивно, у 2023 році здобув професію токаря. Засуджений не в повній мірі усвідомлює, що саме треба змінювати, має середню мотивацію змінити своє життя на краще, бере участь в реалізації плану індивідуальної роботи. Має позитивні плани на майбутнє. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд. Самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. ОСОБА_4 не мав стабільного доходу і вживав наркотичні засоби, алкоголь та в стані сп`яніння здатен вчинити злочин. Даний фактор впливає на ризик вчинення повторного кримінального правопорушення. Проте засуджений вмотивований до змін і самовдосконалення, приймає активні дії щодо реалізації даних цілей. Нестабільна робота та відсутність грошових коштів може підштовхнути до вчинення протиправних дій та скоєння нового злочину.

Питання щодо можливого застосування умовно-дострокового звільнення, згідно статті 81 КК України, за відбуттям 2/3 частини призначеного покарання, було розглянуто комісією установи 24 січня 2024 року, засудженому відмовлено у застосуванні передбаченої законодавством заохочувальної норми як особі, що не довела свого виправлення.

Згідно витягу з протоколу № 35 від 17 липня 2024 року засідання комісії Державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)» по розгляду висновків щодо ступеню виправлення засуджених до позбавлення волі ОСОБА_4 із урахуванням аналізу критеріїв оцінки засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики, підсумкової оцінки вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи засудженого, останній не може бути представлений до умовно-дострокового звільнення. Як особа, яка не довела своє виправлення.

Згідно довідки про заохочення та стягнення на засудженого ОСОБА_4 , останній за час відбуття покарання, а саме з січня 2022 року по липень 2023 року має п`ять заохочень.

Згідно довідки про працевлаштування засудженого ОСОБА_4 в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№ 100)» останній працював з серпня 2021 року по вересень 2021 року, у грудні 2021, у серпні 2022 року, у листопаді 2022 року, з січня 2023 року по березень 2023 року був працевлаштований до цеху з виготовлення меблів для відпочинку, останній раз працював у травні 2023 року прибиральником службових приміщень.

За вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2020 року зазначені процесуальні витрати на суму 6211 грн., за вироком Сватівського районного суду Луганської області від 30 березня 2021 року зазначені процесуальні витрати на суму 1307, 60 грн. Відповідно до довідки від 10.07.2024 про майновий позов, який підлягає відшкодуванню за вироком суду виконавчих листів на адресу установи не надходило, утримань з особового рахунку не було.

Водночас, дослідивши матеріали особової справи засудженого, які відображають процес його виправлення за весь час відбування покарання, судом встановлено, що виправлення засудженого не мало систематичного характеру, оскільки останній, як вбачається із його характеристики від 29 вересня 2022 року за час відбування покарання - характеризувався негативно, характеристики від 24 січня 2022 року характеризувався посередньо, має два стягнення, протягом 2021-2022 р. р. працював періодично, з червня 2023 року та по теперішній час не працевлаштований, не в повній мірі усвідомлює, що саме треба змінювати, має середню мотивацію змінити своє життя на краще.

Відтак, вважати, що засуджений протягом всього періоду часу відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення підстав немає.

Факт залучення засудженого до робіт по благоустрою установи, дотримання ним правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, дбайливого ставлення до майна установи, дотримання вимог пожежної безпеки і безпеки праці та численних заохочень не є безумовною підставою для прийняття рішення про його умовно-дострокове звільнення з урахуванням наведеного вище. Наявність місця проживання у засудженого заслуговує на увагу, проте не є визначальною підставою для застосування до засудженого положень ст. 81 КК України з огляду на всі обставини у сукупності.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу засудженого, його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, поведінку та спосіб життя за весь час відбуття покарання, суд приходить до висновку про відсутність достатніх та переконливих даних, які б свідчили про виправлення засудженого та досягнення цілей покарання в більш короткий термін, а тому суд вважає неможливим застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 22 липня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1