В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» серпня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

законного представника ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0001624, за апеляційною скаргою прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_9 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого за ч. 4 ст. 186 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2024 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/або роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 засудженим за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Формування життєвих навичок».

В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого, прокурор вважає, що вирок підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування положень ст.ст. 76, 104 КК України.

Прокурор зазначає, що суд першої інстанції, визнавши наявність підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню, а саме, вимоги ст. 104 КК України.

Звертає увагу, що відповідно до положень п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти обов`язки виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Зазначає, що застосовуючи ст. 76 КК України при визначенні обов`язків, які необхідно покласти на неповнолітнього обвинуваченого на період визначеного іспитового строку, судом не розглянуто питання покладення на правопорушника додаткових обов`язків, у тому числі, передбачених п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України.

Вважає, що у даному випадку, зважаючи на особу неповнолітнього обвинуваченого, покладення визначеного п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язку виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, сприятиме досягненню позитивних змін у поведінці неповнолітнього через розвиток конструктивного і критичного мислення, ненасильницьких поведінкових моделей, навичок ефективного самоконтролю, а також формування здорової і просоціальної особистості.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

02 жовтня 2023 року ОСОБА_6 приїхав до м. Миколаєва з метою покупки мобільного телефону у ОСОБА_10 , про зустріч з якою попередньо домовився у соціальних мережах. Того ж дня, близько 16:30 год ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_10 біля ТЦ «Фокстрот», за адресою: АДРЕСА_2 , та розпочав розмову з приводу придбання мобільного телефону вказаного в оголошенні. Під час розмови ОСОБА_6 , добровільно отримав від ОСОБА_11 , з метою огляду, мобільний телефон марки «I-phone 12 mini» фіолетового кольору, вартістю 12000 грн, який тримав в руках та запропонував ОСОБА_10 пройти до вулиці 8 Березня з метою отримання грошових коштів для оплати вказаної покупки, на що остання погодилася.

Через незначний проміжок часу, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , у ОСОБА_6 , який не мав грошових коштів на придбання вказаного мобільного телефону, виник злочинний корисливий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, а саме, мобільного телефону марки «I-phone 12 mini», вартістю 14151,33 грн, належного ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний, корисливий умисел, направлений на відкрите викрадання чужого майна, з метою власного незаконного збагачення, ОСОБА_6 , використовуючи заздалегідь заготовлений предмет у вигляді аерозольного балону з дратівливою прозорою речовиною «Кобра-1М», діючи відкрито, в умовах воєнного стану дістав вказаний балон з правої кишені жилетки, в яку був одягнутий, та розпилив його в напрямку обличчя ОСОБА_10 , чим дезорієнтував її та спричинив умисні легкі тілесні ушкодження, які виразились у хімічному опіку роговиць обох очей, у зв`язку з чим отримав можливість втекти.

Утримуючи викрадений мобільний телефон марки «I-phone 12 mini» фіолетового кольору при собі, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 14 151,33 грн.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у відкритому викраденні чужого майна (грабіжу), поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому в умовах воєнного стану. Його дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України.

Позиції учасників судового розгляду.

Прокурор ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 , законний представник ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 просили вирішити питання щодо апеляційної скарги прокурора на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_10 та законний представник ОСОБА_12 повідомлені про дату та час апеляційного розгляду, але не з`явилися, їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні вироку, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів встановила наступне.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, а також кваліфікація його дій за ч. 4 ст. 186 КК України є правильними.

З огляду на межі вимог апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, апелянтом не оспорюються. Тому вирок в цій частині, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, не переглядається.

Що стосується наведених прокурором доводів про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування положень ст.ст. 76, 104 КК України, то вони є слушними, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з п. 10 Зауважень загального порядку №10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей», прикладом якнайкращого забезпечення інтересів дитини є практика, коли традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, поступаються місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей - правопорушників.

У керівних принципах ООН для попередження злочинності серед неповнолітніх (Ер-Ріядські керівні принципи) від 14.12.1990 зазначено, що попередження злочинності серед неповнолітніх є найважливішим аспектом попередження злочинності у суспільстві. Беручи участь у законній, соціально корисній діяльності та виробляючи гуманістичний погляд на суспільство та життя, молодь може бути вихована на принципах, які не допускають злочинну діяльність.

Згідно п. 23.2. Рекомендацій CM/Rec (2008) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам «Про Європейські правила стосовно неповнолітніх правопорушників, щодо яких застосовуються санкції або заходи», перевагу необхідно надавати таким санкціям та заходам, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню збитків, завданих правопорушенням, яке вчинила неповнолітня особа.

Рекомендації №R (2008) 11 Комітету Міністрів державам-членам Ради Європи «Про Європейські правила по відношенню до неповнолітніх правопорушників, засуджених до покарань та заходів кримінально-правового характеру»: «на всіх стадіях кримінального судочинства необхідно застосовувати широкий спектр альтернативних покарань і заходів, які відповідають різним етапам розвитку неповнолітніх. Пріоритетними мають бути покарання і заходи, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню шкоди, заподіяної злочином, який вчинив неповнолітній» (правила 23.1, 23.2).

У Мінімальних стандартних правилах ООН, що стосуються відправлення правосуддя у відношенні до неповнолітніх («Пекінські правила») від 29.11.1985 визначено, що «заходи впливу завжди повинні бути порівнянні не тільки з обставинами і тяжкістю правопорушення, але і зі становищем та потребами неповнолітнього, а також з потребами суспільства»; неповнолітнього правопорушника не слід позбавляти особистої свободи, якщо тільки його не визнано винним у вчиненні серйозного діяння із застосуванням насильства проти іншої особи або в неодноразовому вчиненні інших серйозних правопорушень, а також за відсутності інших відповідних заходів впливу» (п. «а», «b», «с» правила 17.1).

Згідно ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 104 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до арешту або позбавлення волі. Іспитовий строк установлюється тривалістю від одного до двох років.

Проте, суд першої інстанції звільнив неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного ч. 4 ст. 186 КК України, з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню, а саме, вимоги ст. 104 КК України.

Тому, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_6 при призначенні покарання та звільненні від відбування покарання з випробуванням слід застосувати положення вимог ст. 104 КК України.

Окрім того, при визначенні обов`язків, які необхідно покласти на неповнолітнього обвинуваченого на період визначеного іспитового строку, судом першої інстанції не розглянуто питання покладення на обвинуваченого додаткових обов`язків, у тому числі, передбачених п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України.

Відповідно до положень п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України, на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти обов`язки виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Призначаючи покарання неповнолітньому ОСОБА_6 судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують його покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, те, що на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра останній не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий.

Проте, застосовуючи ст. 76 КК України при визначенні обов`язків, які необхідно покласти на неповнолітнього обвинуваченого на період визначеного іспитового строку, судом не повністю врахована досудова доповідь органу пробації, згідно якої, у разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням доцільним є покладення на правопорушника обов`язків, у тому числі, передбачених п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України - виконання заходів, передбачених пробаційною програмою «Формування життєвих навичок».

Міністерством юстиції України затверджено 5 пробаційних програм для неповнолітніх суб`єктів пробації: «Подолання агресивної поведінки», «Зміна прокримінального мислення», «Попередження вживання психоактивних речовин», «Формування життєвих навичок» та «Подолання домашнього насильства», які передбачають комплекс заходів, спрямованих на корекцію соціальної поведінки або її окремих проявів, формування соціально сприятливих змін особистості, які можливо об`єктивно перевірити.

По своїй суті, це система спеціальних форм та методів впливу, спрямованих на відновлення основних соціальних функцій суб`єкта пробації, його психологічного, морального та фізичного здоров`я, соціального статусу та повернення до повноцінного правослухняного життя.

Колегія суддів дійшла висновку, що у даному випадку, зважаючи на особу неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , покладення визначеного п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язку виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, сприятиме досягненню позитивних змін у поведінці неповнолітнього через розвиток конструктивного і критичного мислення, ненасильницьких поведінкових моделей, навичок ефективного самоконтролю, а також формування здорової і просоціальної особистості.

Оскільки порушується питання про необхідність покладення додаткових обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 421 КПК України є іншим випадком погіршення становища обвинуваченого, вирок щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку відповідно до ст. 420 КПК України.

Тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420, 424, 425, 532 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 4 ст. 186 КК України з призначенням покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Формування життєвих навичок».

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3