У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції з приміщення

Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області)

захисника ОСОБА_6 ( в режимі ВКЗ)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 листопада 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 листопада 2024 року застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 09 січня 2025 року включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить ухвалу скасувати і постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважає що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не доведені.

Зазначає, що обвинувачення не обґрунтовуються жодними доказами, які були зібрані під час досудового розслідування.

Також вважає, що прокурор безпідставно та не обґрунтовано в клопотанні не визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, що залишилось поза увагою.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

На розгляді в Первомайському міськрайонному суді Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 307 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Розглядаючи клопотання прокурора, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення.

Обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов висновку про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, у вигляді можливості обвинуваченим переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні та продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.

На думку суду, в даному випадку, зазначеним у клопотанні ризикам неможливо запобігти, застосувавши до обвинуваченого будь-який більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Враховуючи наведені положення п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, а також обставини інкримінованого обвинувачення щодо вчинення особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, суд дійшов висновку про недоцільність визначення розміру застави в даному випадку.

Позиція учасника судового розгляду.

Захисник ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Обвинувачений ОСОБА_8 про дату та час апеляційного розгляду повідомлений. Заяву про бажання брати участь у апеляційному розгляді не подавав, його участь в апеляційному розгляді відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України є необов`язковою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Розглядаючи питання про необхідність продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, колегія суддів враховує положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Частиною 4 статті 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів судового провадження, вбачається, що на розгляді в Первомайському міськрайонному суді Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 307 КК України.

До суду надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою на 60 днів.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України, не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст. ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою, ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акта та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Розглядаючи клопотання, суд першої інстанції достатньо врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, яке відносяться до категорії особливо тяжкого злочину.

Суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , дійшов правильного висновку про існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливості переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, продовжити кримінальне правопорушення.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що зазначеним ризикам неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, і що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого в ході судового розгляду.

Крім того, з урахуванням положень п.5 ч.4 ст. 183 КПК України, а також обставин інкримінованого обвинувачення щодо вчинення особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, суд дійшов правильного висновку про недоцільність визначення розміру застави в даному випадку. З цим погоджується і колегія суддів.

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 листопада 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9