Справа № 601/1998/24
Провадження №1-в/601/92/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року

Кременецький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кременець подання начальника Кременецького районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_4 про приведення судового рішення у відповідність до чинного законодавства стосовно: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

ВСТАНОВИВ:

До Кременецького районного суду Тернопільської області надійшло подання начальника Кременецького районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_4 про приведення у відповідність до чинного законодавства вироку Кременецького районного суду Тернопільської області від 09.07.2024, згідно якого ОСОБА_5 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185, ч.1 ст.357 КК до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільненого від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням йому іспитового строку терміном на 1 (один) рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В обґрунтування подання зазначила, що набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», №3886-ІХ від 18.07.2024, яким усунена караність вчиненого ОСОБА_6 діяння.

Представник органу пробації в судове засідання не з`явився, однак подала заяву про розгляд клопотання у її відсутності.

Засуджений ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, однак про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Прокурор в судовому засіданні просить задоволити подання та звільнити ОСОБА_5 за ст.185 КК України і за ст.357 КК України у зв`язку із досягненням засудженим пенсійного віку.

Ознайомившись із матеріалами справи, суд приходить до такого висновку.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX (далі - Закон №3886-ІХ), який набрав чинності 09.08.2024, встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст. 51 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 було зроблено висновок щодо декриміналізації викрадення чужого майна шляхом крадіжки та наголошено, що Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-ІХ, мають зворотну дію в часі.

З огляду на вказане кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Під час судового засідання встановлено, що вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 09.07.2024 року, ОСОБА_5 засуджено за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, за ч.1 ст.357 КК України до покарання у виді 1 (один) рік обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням йому іспитового строку терміном на 1 (один) рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Вирок набрав законної сили 09 серпня 2024 року, та прийнятий до виконання Кременецьким районним сектором №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області 28.08.2024 року.

Зі змісту вказаного вироку вбачається, що ОСОБА_5 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану. По епізоду крадіжки, яку вчинив ОСОБА_5 05 травня 2024 року, сума викраденого майна становить 408 грн..

Таким чином сума завданої матеріальної шкоди на момент скоєння ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 2024 рік, тобто 3028 грн.

Відтак, на засудженого ОСОБА_5 поширюється дія Закону України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" №3886-IX від 18.07.2024 року, що набув чинності 09.08.2024 року, та яким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Таким чином, під час судового розгляду даного подання встановлено підстави, передбачені ч.2 ст.74 КК України, для негайного звільнення засудженого ОСОБА_6 від призначеного судом покарання за ч.4 ст.185 КК України.

При цьому, оскільки, кримінальна караність частини діянь, за вчинення яких засуджено ОСОБА_5 , усунута, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_5 необхідно вважати засудженим за ч. 1 ст. 357 КК України до одного року обмеження волі, без застосування ч. 1 ст.70 КК України, так як ст. 357 КК України не підпадає під декриміналізацію, суд приходить до висновку щодо продовження виконання вироку за ч. 1 ст. 357 КК України у вигляді обмеження волі, відповідно до ст. 75, 76 КК України.

Згідно ст.61 КК України покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці. Виходячи із змісту частини третьої даної статті, обмеження волі не може бути застосованим, зокрема, у відношенні до осіб, що досягли пенсійного віку. Відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсійний вік для чоловіків встановлений на рівні 60 років.

Відповідно до положень ст.59 КВК України, яка регламентує загальний порядок і умови відбування покарання у виді обмеження волі, стосовно особи, яка після постановлення вироку визнана інвалідом першої чи другої групи або досягла пенсійного віку, або захворіла на тяжку хворобу, яка перешкоджає відбуванню покарання, а також стосовно жінки, яка завагітніла, кримінально-виконавча інспекція чи адміністрація виправного центру вносить до суду подання про звільнення такої особи від відбування покарання.

Враховуючи, що засуджений досяг пенсійного віку, що в контексті ст.61 КК України, виключає можливість останнього відбувати покарання у виді обмеження волі, суд приходить до висновку про звільнення від відбування покарання у виді обмеження волі у зв`язку із досягненням засудженим пенсійного віку.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що подання начальника Кременецького районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області є обґрунтованим та таким, що підлягає до часткового задоволення.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ст.58 Конституції України, ст.5, 74 КК України, ст.ст. 369, 372, 537, 539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Подання начальника Кременецького районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_4 задовольнити частково.

На підставі ч.2 ст.74 КК України, звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання призначеного вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 липня 2024 року, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_5 таким, що засуджений вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 09 липня 2024 року за ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, без застосування ч. 1 ст.70 КК України.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування невідбутої частини основного покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік у зв`язку із досягненням пенсійного віку.

В іншій частині клопотання відмовити.

Роз`яснити засудженому, що від покарання або його частини, що їх особа законно відбула на підставі вищевказаного вироку суду до декриміналізації злочину, він не може бути звільнений, а понесені особою правообмеження у цьому разі не підлягають відшкодуванню чи компенсації.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Кременецький районний суд Тернопільської області протягом семи діб з дня її оголошення.

Головуючий: