Справа № 464/1517/24
пр.№ 1-кп/464/299/24
26 липня 2024 року м.Львів
Сихівський районний суд м.Львова
головуючий суддя ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
де сторонами виступають з боку:
обвинувачення прокурор ОСОБА_4 ;
захисту: обвинувачений ОСОБА_3 та захисники: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , -
клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу
з участю його сторін, -
у провадженні суду на стадії дослідження доказів перебуває вказане кримінальне провадження.
Відповідно до вимог ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого; за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, покликаючись на наявність обґрунтованого обвинувачення у кримінальних правопорушеннях та відповідних ризиків.
У судовому засіданні прокурор подане клопотання підтвердив та додатково просив урахувати наявність в обвинуваченого повідомлення про підозру в іншому кримінальному провадженні.
Обвинувачений та захисники заперечили щодо заявленого прокурором клопотання, у тому числі щодо його безальтернативності в частині визначення застави.
Заслухавши думку сторін провадження та дослідивши подане клопотання, суд дійшов наступного.
Заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом (ст.ст.131, 132 КПК України).
Мета застосування запобіжного заходу - забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується (ч.1 ст.177 КПК України).
Під час досудового розслідування обвинуваченому ухвалою Львівського апеляційного суду від 04 грудня 2023 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 60 днів 13 січня 2024 року без визначення розміру застави (скасовано ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2023 року). У подальшому такий захід забезпечення кримінального провадження продовжувався ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 09 січня 2024 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 13 лютого 2024 року, до 07 березня 2024 року.
Під час підготовчого провадження суд ухвалою від 04.03.24. продовжив обвинуваченому строк дії запобіжного заходу до 02.05.24. Зазначена ухвала Сихівського районного суду м.Львова була предметом перевірки в апеляційній інстанції, за наслідками чого ухвалою Львівського апеляційного суду від 20.03.24. апеляційні скарги захисників залишено без задоволення, а ухвалу суду від 04.03.24. - без змін. Аналогічні наслідки перегляду в апеляційній інстанції мала під час судового слідства ухвали Сихівського районного суду м.Львова від 22 квітня 2024 року та від 10 червня 2024 року, якою строк дії запобіжного заходу продовжено до 20 червня 2024 року та 08 серпня 2024 року.
Так, до обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням інтересів суспільства у відношенні до суспільної небезпеки та неможливості застосування йому більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу, що не зможе запобігти доведеним прокурором ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а саме:
- переховування від суду - підтверджується тим, що у разі визнання винуватим у вчиненні нетяжкого, тяжкого та особливо тяжкого останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі, максимальною санкцією на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна (без урахування застосування положень ст.70 КК України) і це може стимулювати його до втечі. Окрім цього, тяжкість інкримінованих правопорушень та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже самі по собі можуть бути підставою та мотивом для обвинуваченого, який не працює та має постійної зайнятості, до втечі;
- вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження злочинної діяльності - підтверджується характером, систематичністю і способом вчинення корисливих кримінальних правопорушень, що інкримінується обвинуваченому, незаконне придбання, зберігання з метою збуту та незаконний збут наркотичних засобів в особливо великих розмірах, повторно, особою без жодного легального джерела доходу та за умови невстановлення правоохоронними органами особи продавця наркотичних засобів обвинуваченому; повідомлення про підозру у вчиненні у лютому 2024 року (часу перебування в місцях попереднього ув`язнення) кримінального правопорушення за ч.3 ст.332 КК України, що полягає в організації та сприянні незаконному переправленню особи через державний кордон України порадами, наданням засобів та усуненням перешкод, вчинене за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів;
- незаконний вплив на свідків - виражатиметься у спонуканні чи примушуванні останніх до давання завідомо неправдивих показань, їх зміни чи відмови від їх надання, якщо останній перебуватиме не в місцях позбавлення волі.
Стороною захисту не надано доказів, які б свідчили про зменшення або зникнення/відсутність встановлених ризиків.
Щодо покликань прокурора на знищення, схов або спотворення будь-якої речі чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншими чином, то такі стороною обвинувачення не доведені, але зазначене в цілому не впливає на вирішення питання запобіжного заходу.
Зазначені обставини у своєму взаємозв`язку зумовлюють необхідність продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як запобіжний захід, що забезпечить його дієвість та сприятиме виконанню завдань кримінального провадження, визначеним ст.2 КПК України.КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак має реальну потенційну можливість їх здійснити в майбутньому.
Усвідомлення загрози реального покарання у виді позбавлення волі на значний строк у разі визнання винуватості, конкретні фактичні обставини злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, у сукупності підвищують суспільну небезпечність діяння та особи, на переконання суду свідчать про доцільність продовження обвинуваченому виняткового заходу у вигляді тримання під вартою, що зможе запобігти доведеним ризикам та сприятиме забезпеченню виконанню підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Більш м`які запобіжні заходи чи їх незастосування не забезпечать його належної поведінки з урахуванням сукупності наведених ризиків. Безпека суспільства вимагає ізоляції особи, яка з достатньою обґрунтованою ймовірністю здатна завдати згубного впливу на здоров`я населення та соціальне благополуччя суспільства. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Матір`ю обвинуваченого ОСОБА_7 подано суду заяву про відмову у задоволенні клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, досліджуючи яку, суд установив наступне.
Як регламентовано ч.4 ст.193 КПК України, за клопотанням сторін або за власною ініціативою слідчий суддя, суд має право заслухати будь-якого свідка чи дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу.
Допитана за ініціативою суду в якості свідка ОСОБА_8 , матір обвинуваченого, суду показала, що такий характеризується з позитивної сторони, допомогав їй як вдома, так і на роботі, здійснював догляд за бабцею протягом 2015-2022 років. Ствердила, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, вона як фізична особа-підприємець не оформила з ним трудові відносини. Другу групу інвалідності нею оформлено у встановленому законом порядку 23 травня 2024 року. На запитання суду відповідала, що кошти синові на утримання онуків надавала вона, адже він не працював. Ствердила, що має ще дочку, яка перебуває у декретній відпустці.
З огляду на викладене, обставини, на які покликається сторона захисту, а саме: наявність на утриманні у обвинуваченого трьох дітей (за відсутності у останнього офіційних працевлаштування та доходів) та необхідність допомоги в роботі матері ОСОБА_7 , яка є ФОП та 23.05.24. первинно отримала П групу інвалідності пожиттєво з висновком про протипоказання роботи з тривалим перебуванням на ногах та рекомендаційним заходом - стаціонарне лікування в невропатолога, - не є обставинами, які перешкоджають застосуванню запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Піклування про матір та проявлення турботи входить до обов`язків повнолітнього сина, що передбачені Сімейним кодексом України, та не є винятковими для вирішення питання запобіжного заходу у кримінальному провадженні. Як ствердила у суді матір обвинуваченого, вона має дієздатну доньку, а також у разі необхідності використати механізм Закону України «Про соціальні послуги».
Наявність у обвинуваченого трьох дітей (свідоцтва про народження надані захистом) та матері з урахуванням характеру протиправних діянь не мінімізує перелічених ризиків. До того ж за відсутності офіційного прибутку суд критично ставиться до того, що діти перебувають саме на утриманні обвинуваченого.
Отримання обвинуваченим компенсації по догляду за перестарілою особою, старше 80 років, ОСОБА_9 з 16 лютого 2015 року по 19 вересня 2022 року не має жодного відношення до періоду часу, що безпосередньо передувало затриманню та перебуванню кримінального провадження у суді.
З 24 лютого 2022 року в країні введено в дію воєнний стан, що триває досі (загальновідомий факт). Протягом тривалого часу - з вересня 2022 року по листопад 2023 року (момент затримання у кримінальному проваджені) обвинувачений не виявляв бажання мобілізуватися до лав Збройних Сил України для захисту Вітчизни, матеріали справи не містять доказів на вжиття будь-яких заходів, спрямованих обвинуваченим на відсіч та стримування збройної агресії російської федерації. Тому суд критично оцінює твердження захисту про добровільне волевиявлення обвинуваченого для вчинення зазначених дій та розцінює такі як намагання затягування розгляду справи та уникнення відповідальності та покарання.
Суд ураховує положення ст.616 КПК України, за якими у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 КК України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Наведені законодавчі положення свідчать, що обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення за ст.307 КПК України унеможливлює застосування до обвинуваченого положень процитованої статті, обвинувачений у такому випадку позбавлений права звернення до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Перелічені вище обставини у своїй сукупності безумовно не свідчать про неможливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу як тримання під вартою та перебування у місцях попереднього ув`язнення.
Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті. Тому відсутні підстави для визначення розміру застави обвинуваченому, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів в умовах введеного в державі воєнного стану, що значно підвищує суспільну небезпеку вчиненого, а також наявність в іншому кримінальному правопорушенні підозри в кримінальному правопорушенні у сфері недоторканності державного кордону. За таких умов альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, як просить захист, не може виступати достатньо стримуючим фактором.
Відтак клопотання прокурора підставне та підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст.369-372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
задоволити клопотання прокурора.
Продовжити ОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 вересня 2024 року.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено о 17.15 год 29 липня 2024 року.

Головуючий суддя ОСОБА_10