ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2178/24 Справа № 212/4266/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 29 квітня 2024 року відносно ОСОБА_8 ,

В СТ А Н О В И Л А:

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 29 квітня 2024 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянин України, має середньо освіту, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз: 25.06.2019 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст.185 ч.2, КК України до позбавлення волі на строк 1 рік. Звільнений по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки. Вирішено долю речових доказів. Стягнуто судові витрати.

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 в невстановленому досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 10.04.2024, перебуваючи біля зупинки громадського транспорту «Дивоцвіт» в Покровському районі м. Кривого Рогу, ОСОБА_8 , знайшов військовий квиток серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_9 , виданого Центрально-Міським військовим комісаріатом Дніпропетровської області, після почав зберігати з метою подальшого протиправного використання у власних цілях.

Так, ОСОБА_8 , у невстановлений досудовим розслідуванні час, однак не пізніше 10.04.2024, знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел направлений на підроблення вказаного військового квитка, з метою його подальшого використання, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою невстановленого досудовим розслідуванням предмету, видалив фотокартку з військового квитка, після чого, вклеїв фотокартку зі своїм зображенням, тим самим підробив офіційний документ, який видається чи посвідчується установою, і який надає права, з метою використання його підроблювачем.

Після чого, ОСОБА_8 достовірно знаючи, що не отримував відповідно до обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишив вказаний вище військовий квиток у себе з вклеєною до нього фотокарткою із його зображенням, з метою подальшого його використання.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/104-24/15504-ДД від 15.04.2024 до первинного змісту військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_9 , на другій сторінці обкладинки замінена фотокартка (первинна фотокартка видалена, після чого на її місце вклеєна нова).

Крім того, 10.04.2024, приблизно о 17:56 годині, ОСОБА_8 , маючи при собі раніше підроблений ним військовий квиток НОМЕР_1 , виданого на ім?я ОСОБА_9 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , був зупинений співробітниками ДОП СП ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, які на підставі ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» попросили ОСОБА_8 пред`явити документ, що посвідчує його особу, після чого у нього виник кримінально-протиправний умисел направлений на використання завідомо підробленого документу - військового квитка.

Далі, ОСОБА_8 , реалізуючи кримінально-протиправний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою підтвердження своєї особи надав ДОП СП ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області раніше підроблений ним військовий квиток серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_9 з власним фотозображенням, тобто використав завідомо підроблений документ.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/104-24/15504-ДД від 15.04.2024 до первинного змісту військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_9 , на другій сторінці обкладинки замінена фотокартка (первинна фотокартка видалена, після чого на її місце вклеєна нова).

На вказане рішення прокурором подана апеляційна скарга, в якій він, не оспорюючи обставини справи, просить вирок суду відносно ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 358 КК України мав керуватись вимогами ст. 69-1 КК України, призначивши не більше ніж дві третини максимального строку покарання, а саме не більше як 1 рік 4 місяці обмеження волі. Прокурор просить призначити ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 358 КК України покарання у виді 1 року 4 місяців обмеження волі. В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація дій ОСОБА_8 ніким не оскаржується, а тому на підставі ч. 1 ст. 404 КК України апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до вимог ст. 69-1 КК України, а також п.6-2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбаченими п.1,2 ч. 1 ст. 66 КК України, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк та розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті Особливої частини цього Кодексу.

Верховний Суд України у правовому висновку щодо застосування ст. 69-1 КК України своїм рішенням від 14.04.2016 констатував, що неможливість застосування положень ст. 69-1 КК України до осіб, які вчинили злочини за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, коли збитки або шкоду злочином заподіяно не було, порушує принцип справедливості юридичної відповідальності, оскільки ступінь суспільної небезпечності злочинів без заподіяння збитків або шкоди значно нижчий, ніж злочинів, якими такі збитки або шкоду було заподіяно.

Як встановлено з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України визнав у повному обсязі. Судом першої інстанції визнано обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено. Злочинними діями ОСОБА_8 матеріальної шкоди не заподіяно.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що викладене вище доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими, а тому суд першої інстанції мав керуватись ст. 69-1 КК України і призначити ОСОБА_8 покарання не більше ніж дві третини максимального строку за ч. 4 ст. 358 КК України.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню, та неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне виправити допущене судом першої інстанції неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність шляхом зміни оскаржуваного вироку, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 - 408 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 29 квітня 2024 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді 1 (одного) року 4 (чотирьох) місяців обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням на строк 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного судом випробувального терміну не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді