печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2024 року м. Київ

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_3 про самовідвід,

УСТАНОВИВ:

У провадження судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшла заява слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_3 про самовідвід від участі у розгляді судового провадження № 757/18006/23-к за скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, вчинене, на думку скаржників, серед інших осіб, суддями Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Заява вмотивована тим, що у сторін можуть виникнути сумніви щодо неупередженості слідчого судді ОСОБА_3 , оскільки остання також є суддею Печерського районного суду м. Києва та заявлений самовідвід забезпечить ухвалення об`єктивного судового рішення у справі.

Сторони в судове засідання не прибули, про розгляд зазначеної заяви були повідомлені належно. Про причини неявки суд не повідомили.

Суддею, з урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, визнано можливим розгляд заяви у відсутність заявника та інших учасників.

Вивчивши заяву, дослідивши матеріали заяви та скарги, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Пунктом 4 частини 1 статті 75 КПК України передбачено, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Поняття «інші обставини, які викликають сумнів у його неупередженості», є оціночними, використання яких залежить від правосвідомості особи, яка їх застосовує та з`ясовує їх сутність, виходячи зі свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, додержуватися присяги судді та дотримуватися правил суддівської етики.

У п. 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі №5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012 року, у справі №5-15п12).

Суддя вважає, що заяву про самовідвід слід задовольнити, оскільки вбачає наявність обставин, які викликають сумніви у неупередженості слідчого судді. При цьому, суд при задоволенні заяви про самовідвід враховує положення ст. 6 Конвенції, п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України.

За таких обставин подальший розгляд слідчим суддею провадження за скаргою скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 поставить під сумнів принцип неупередженого розгляду справи безстороннім і незалежним судом, що свідчать про наявність підстав для самовідводу слідчої судді ОСОБА_3 .

На підставі викладеного вище, керуючись ст.76, 81-82 КПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву - задовольнити.

Відвести слідчого суддю Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_3 від розгляду провадження № 757/18006/23-к за скаргою скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1