Справа № 754/6033/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2373/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 10 липня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 156 КК України до 8 років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з доступом до інформаційно-телекомунікаційних систем, на 3 роки; за ч.4 ст.301-1 КК України до 15 років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з доступом до інформаційно-телекомунікаційних систем, на 3 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з доступом до інформаційно-телекомунікаційних систем, на 3 роки.

Цим вироком також засуджено ОСОБА_8 за ч.4 ст.153 КК України до 10 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 156 КК України до 8 років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з доступом до інформаційно-телекомунікаційних систем, на 3 роки; за ч. 4 ст. 301-1 КК України до 15 років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з доступом до інформаційно-телекомунікаційних систем, на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з доступом до інформаційно-телекомунікаційних систем, на 3 роки.

Обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишений без зміни обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На вказаний вирок обвинуваченими та їх захисниками подано апеляційні скарги.

Під час апеляційного розгляду обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подані клопотання про зміну запобіжного заходу.

У клопотаннях,які є ідентичними по своїй суті, обвинувачені просять скасувати обраний щодо них запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби з покладенням обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування клопотань зазначають, що вирок суду не набрав законної сили, однак прокурором під час апеляційного розгляду жодного разу не було подано клопотання з обґрунтуванням підстав та ризиків для продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а суд, який з власної ініціативи застосовує до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, фактично займає позицію сторони обвинувачення, чим порушує право особи на справедливий суд.

Вважають, що станом на час розгляду провадження апеляційним судом, змінились підстави для тримання їх під вартою, та зазначають, що докази у кримінальному провадженні були здобуті незаконним шляхом, а саме за допомогою катувань, мордувань, залякування; у висновках судово-психіатричної експертизи № 126, №127 від 24.05.2022 вказано про проведення досліджень, які не відбувались, а тому висновки вказаної експертизи є сумнівними та створюють штучні докази обвинувачення, тому вказані висновки є недопустимими доказами, а інші докази здобуті із значними процесуальними порушеннями. У зв`язку із зазначеним, зважаючи на концепцію «плодів отруйного дерева», посилаються на відсутність допустимих доказів вчинення ними інкримінованого злочину.

Вказують, що жодних намірів на вчинення будь-яких дій, які б свідчили про існування передбачених ст. 177 КПК України ризиків, вони не мають. Вважають, що перебування в ДУ «Київський слідчий ізолятор» під час повітряних тривог позбавляє особу права на безпеку життя, а також вони піддаються психологічним катуванням.

Вважають, що подальше застосування щодо них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, позбавляє їх права на справедливий суд, права на захист та права надавати докази та зазначають, що вони є потерпілими у інших провадженнях, у яких позбавлені можливості контролювати хід подій .

Також ОСОБА_7 посилається на погіршення стану здоров`я під час перебування під вартою.

Заслухавши обвинувачених та їх захисників, які підтримали клопотання, прокурора яка заперечувала проти задоволення клопотань, колегія суддів вважає, що клопотання обвинувачених слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч. 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання обвинувачених про зміну запобіжного заходу, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передували обранню такого виняткового запобіжного заходу, та перевірити можливість зміни запобіжного заходу.

Апеляційним судом враховано дані про осіб обвинувачених, які раніше не судимі, на наркологічному та психологічному обліках не перебувають.

Також слід врахувати, що суд першої інстанції, ухвалюючи обвинувальний вирок, призначив остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі кожному із обвинувачених, яке, у разі залишення апеляційних скарг без задоволення, слід відбувати реально.

Враховуючи, що вироком суду першої інстанції, який є предметом апеляційного перегляду, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визначено кожному остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі, та залишено даний запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили з метою забезпечення виконання призначеного покарання, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який ніж тримання під вартою, оскільки наявний ризик переховування обвинувачених від суду є реальним та не зменшився.

Доводи обвинувачених щодо відсутності підстав для перебування їх під вартою з огляду на не подання прокурором під час апеляційного розгляду клопотань про продовження строку тримання їх під вартою, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 377 КПК України, якщо обвинувачений, що тримається під вартою, засуджений до арешту чи позбавлення волі, суд у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, та звільнити такого обвинуваченого з-під варти.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком суду першої інстанції запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених, залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Клопотання обвинувачених не містять жодних виключних випадків, які б свідчили про необхідність зміни запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт.

Так, доводи апеляційної скарги, щодо недопустимості доказів на яких ґрунтується обвинувачення, внаслідок незаконності їх отримання та наявності значних процесуальних порушень, не можуть бути предметом розгляду під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу.

Посилання обвинувачених на ті обставини, що перебування в ДУ «Київський слідчий ізолятор» під час повітряних тривог позбавляє особу права на безпеку життя, а також є психологічним катуванням, є надуманими і безпідставними.

Перебування обвинувачених під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи суспільну небезпечність інкримінованих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, направлених проти моральності та статевої свободи та статевої недоторканості малолітніх осіб, приймаючи до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, які відповідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, характер вчиненого правопорушення, осіб обвинувачених, колегія суддів вважає, що ризик переховування від суду з огляду на тяжкість інкримінованих правопорушень є реальним, тому відсутні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що продовжують існувати обставин, які виправдовують подальше перебування обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою на час апеляційного розгляду кримінального провадження.

Також колегія суддів зазначає про те, що матеріали справи не містять підтверджених відомостей щодо погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 та неможливість його подальшого перебування в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Зазначені обставини свідчать про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України, та наявність підстав, які були враховані при обранні обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою , і які не змінилися та , на думку колегії судів, лише такий захід забезпечення зможе гарантувати їх належну процесуальну поведінку та виконання процесуальних обов`язків.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав на даній стадії судового провадження для зміни запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт.

Керуючись ст. ст. 401,419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Клопотання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про зміну їм запобіжного заходу залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Суддя Суддя