Справа № 210/3594/24
У Х В А Л А

про зміну запобіжного заходу

13 листопада 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в кримінальне провадження №0000024 від 08 лютого 2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.ч.1, 2, ст.28 ч.4 ст.307 ч.3, ст.28 ч.4 ст.311 ч.3, ст.28 ч.4 ст.313 ч.3 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.2, ст.28 ч.4 ст.307 ч.3, ст.28 ч.4 ст.311 ч.3, ст.28 ч.4 ст.313 ч.3 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадження Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває вищезазначене кримінальне провадження.

11 листопада 2022 року за вхідним номером електронної пошти №34958, №34961 захисником адвокатом ОСОБА_6 , що діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 подане письмове клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у певний час доби стосовного вищезазначених обвинувачених.

11 листопада 2022 року за вхідним номером електронної пошти №34957, захисником адвокатом ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подане письмове клопотання про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у певний період доби.

Адвокат ОСОБА_6 у своєму клопотання зазначила, що виходячи із позиції сторони обвинувачення, обґрунтованість підозри доводиться матеріалами кримінального провадження ЄРДР № 0000024. При цьому, ЖОДНОГО ДОКАЗУ, на які сторона обвинувачення посилається, як на обґрунтованість підозри та доведеність вчинення ОСОБА_12 , ОСОБА_11 до матеріалів долучені сумнівні докази, які вказували б на причетність особи до організованого злочинного угрупування, посилання на знайдені наркотичні засоби повинні бути розглянуті Судом в розрізі належності та допустимості доказів. Щодо наявності ризиків, визначених ст. 177 КПК України. Аналізуючи зазначені у клопотання ризики, встановлено, що слідчий з прокурором посилаються на наступне, а саме: зазначено один єдиний ризик. Переховуватися від органу досудового розслідування і суду.

В обґрунтування вказаного ризику орган досудового слідства, посилається те, що ОСОБА_12 не має соціальних зав`язків, схильний до втечі. Орган досудового слідства посилається на тяжкість покарання за .ч. 2 ст. 255, 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311 КК України, 4 ст. 28 ч. 3 ст. 313 КК України на те, що ОСОБА_12 усвідомлюючи невідворотність покарання схильний до втечі.

Щодо постійної зміни місця проживання, ОСОБА_12 фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із дружиною та дітьми, є учасником бойових дій проти агресії рф, раніше не судимий.

ОСОБА_12 не визнає себе винним та не вважає, що обвинувачення відносно нього є обґрунтованим.

Важливо також доповнити те, що ОСОБА_12 раніше не судимий, не притягався ані до кримінальної ані до адміністративної відповідальності. Тому, відсутні об`єктивні причини вважати про існування ризику вчинення інших злочинів.

ОСОБА_11 не визнає себе винним та не вважає, що обвинувачення відносно нього є обґрунтованим.

Важливо також доповнити те, що ОСОБА_11 раніше не судимий, не притягався ані до кримінальної ані до адміністративної відповідальності. Тому, відсутні об`єктивні причини вважати про існування ризику вчинення інших злочинів.

Адвокат ОСОБА_7 у своєму клопотання про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у певний період доби відносно обвинуваченого ОСОБА_10 зазначила, що нажаль у родині обвинуваченого сталася біда, його син ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 з 04.11.2024 р. перебуває на стаціонарному лікуванні у КП «Регіональний медичний центр родинного здоров`я» ДОР», з діагнозом Лійкоподібна деформація грудної клітини 3 ступеня сіметрична форма. 06.11.2024 р. дитині обвинуваченого було здійснено операційне втручання. У зв`язку із тим, що обвинувачений перебуває під цілодобовим домашнім арештом бути біля свого сина обвинувачений не може. В той же час на даний час доглядом у лікарні займається дружина обвинуваченого. Але дружина обвинуваченого працює та фінансово забезпечує родину, що в свою чергу унеможливлює можливість її постійного перебування у лікарні та подальшого догляду за неповнолітньою дитиною для її подальшого відновлення після операційного втручання.

На противагу зазначеним прокурором ризикам, сторона захисту наводить реально існуючі факти, що вказують на позитивні якості, наявність міцних соціальних зв`язків, ОСОБА_10 :

1)Наявність офіційного місця реєстрації особи за адресою АДРЕСА_2 .

2)Наявність фактичного місця проживання разом з родиною: АДРЕСА_3 (місце дії цілодобового домашнього арешту);

3)Наявність міцних соціальних зв`язків. Обвинувачений одружений з ОСОБА_18 , має трьох неповнолітніх дітей ОСОБА_19 (2012 р.н.), ОСОБА_20 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ) та ОСОБА_21 (2014 р.н.);

4)Відсутність випадків порушення режиму запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В судовому засіданні захисники та обвинуваченні клопотання підтримали, просили суд його задовольнити, послались на обставини, що зазначенні в клопотанні.

Прокурор в судовому засіданні відносно клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , зазначив, що е заперечую проти задоволення клопотання.

Прокурор щодо клопотання сторони захистку відносно ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу з тримання з під варти на домашній арешт у певний час доби, стосовного заперечував, просив суд відмовити в задоволенні клопотання.

Також прокурор заперечував проти клопотання адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у певний період доби, просив суд також відмовити в задоволенні клопотання.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали обвинувального акту, колегія суддів вважає за можливим змінити запобіжний захід обвинуваченим у виді тримання під вартою на домашній арешт та змінити запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у певний період доби, виходячи із наступного.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2024 року, суд постановив, в тому числі:

Продовжити строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 08 грудня 2024 року включно, без права внесення застави.

Продовжити строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 60 днів, тобто до 08 грудня 2024 року

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, строком на до 60 днів, тобто до 08 грудня 2024 року включно, з покладенням наступних обов`язків.

Колегія суддів встановила, що обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з 13 грудня 2023 року тримаються під вартою, відповідно до відомостей реєстру матеріалів досудового розслідування.

Встановлено, що ОСОБА_12 є батьком 5 дітей, троє із яких є малолітніми 2011 , 2021 та 2017 року народження.

Судом в судовому засіданні судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_12 з 23.03.2022 року призваний на військову службу та є учасником бойових дій у період з 14.04.2022 по 26.08.2022 року та з 03.09.2022 по 02.12.2022 року.

Встановлено в судовому засіданні, що обвинувачений ОСОБА_10 має на утриманні трьох дітей, двоє із яких є малолітніми 2012 та 2014 року народження.

Судом в судовому засіданні встановлено, що згідно довідки лікарської установи за №2204 від 11.11.2024 року, ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_10 потребує тривалого післяопераційного догляду.

Відповідно до ст.17 Закону України №3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність залишення під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.

Крім того, суд враховує, що сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення обвинуваченим від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності продовження тримання останнього під вартою, при цьому враховуються інші обставини, що встановлені судом при вирішенні попередніх питань доцільності продовження строку тримання його під вартою, які на теперішній час зменшилися.

Вказаний висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу (рішення «Єлоєв проти України», «Фельдман проти України»).

Відповідно до ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Під час розгляду питання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим на домашній арешт, судом вивчається можливість застосування відносно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Також, суд враховує положення ч.ч.1, 4 ст.194 КПК України та вважає, що прокурором не доведено обставин для продовження відносно обвинуваченого раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та, що застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до обвинувачених для запобігання ризикам на які посилався прокурор, буде недостатнім.

Суд, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, вважає, що тримання під вартою може бути виправданим лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагають істинні потреби публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції не винуватості, переважують вимогу поваги до особистої свободи (рішення в справі «Лабіта проти Італії» (Labita v. Italy)[ВП], заява №26772/95, п.153, ECHR 2000-IV).

Згідно п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на доступ до правосуддя та на справедливий і відкритий розгляд його справи впродовж розумного строку. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів («Невмержицький проти України»).

Згідно з п.3 ст.5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

Незважаючи на тяжкість санкції статті кримінального закону згідно обвинувачення, суд безпосередньо керується нормою прямої дії ст.62 Конституції України щодо презумпції невинуватості.

У відповідності до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності до ст.23 КПК України та 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо, а тому, зважаючи на стадію судового провадження, суд вбачає реальним ризик, що обвинувачений у разі не застосування запобіжного заходу може впливати на свідків, які безпосередньо судом не допитані.

Відповідно до ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч.5 ст.9 КПК України Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як вбачається із практики Європейського суду з прав людини, та зазначено в рішенні по справі "Хайредінов проти України" (Заява N 38717/04), "Суд підкреслює, що розумність строку тримання під вартою ніколи не оцінюється in abstracto. Іншими словами, пункт 3 статті 5 Конвенції ( 995_004 ) не може вважатися таким, що безумовно дозволяє тримання під вартою, якщо тривалість такого тримання не перевищує певного строку. Виправдання будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами державної влади (див. рішення у справі "Шишков проти Болгарії" (Shishkov v. Bulgaria), N 38822/97, пункт 66, ECHR 2003-I (витяги))."

Крім того, у вказаному рішенні, зазначено, що існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції ( 995_004 ) не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження.

До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим (див. рішення у справі "Власов проти Росії" (Vlasov v. Russia), N 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року, з подальшими посиланнями).

Судом взято до уваги, обставини зазначені в статті 178 КПК України, а саме тяжкість покарання що загрожує відповідній особі у разі визнання її винуватою, характер вчиненого кримінального правопорушення, що ставиться у обвинуваченним, вагомість доказів, а також наявність постійного місця проживання.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим на домашній арешт, суд також враховує позицію сторони обвинувачення щодо наявності ризиків передбачених ст.177 КК України, а саме, те, що останні перебуваючи на свободі може переховуватися від суду, незаконно впливати свідків, яких на теперішній час ще не було допитано, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також час перебування обвинуваченого під вартою, без прийняття судом рішення по суті висунутого обвинувачення, та вважає необхідним покласти на останніх обов`язки визначені ст.194 КПК України, оскільки такий запобіжний захід достатньо забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Згідно з ч.ч. 1, 3-6 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Суд приходить до переконання, що знаходження під вартою обвинувачених не є доцільним, на теперішній час, і наявні ризики не можуть виправдовувати подальше застосування виняткового запобіжного заходу. З урахуванням того факту, що нові ризики не з`явилися, суд приходить до висновку, що запобіганню відповідним ризикам може забезпечити такий запобіжний захід як домашній арешт.

Суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії» (п. 60).

У справі «Сергій Волосюк проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зі спливом певного часу тяжкість злочину, в якому особа підозрюється чи обвинувачується, як єдина підстава тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може бути достатньою.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що захисником обвинувачених адвокатом ОСОБА_6 наведено достатньо підстав для зміни запобіжного заходу його підзахисним на домашній арешт, а отже клопотання про зміну обвинуваченим запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, підлягає задоволенню.

Щодо клопотання захисник адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у певний період доби, наведено достатньо підстав для зміни запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у певний період доби, враховуючи потребу догляду за хворою дитиною, що потребує тривалого післяопераційного догляду, обвинуваченим ОСОБА_10 .

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 331, 369-372, ч.2 ст.376 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт в певний час доби, задовольнити частково.

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у певний період доби, задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід з тримання під вартою, на певний період доби домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, заборонивши йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 23:00 години до 05:00 години до 08 грудня 2024 року, включно

Покласти на ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 наступні обов`язки: заборонити залишати своє фактичне місце мешкання цілодобово; за першим викликом чи вимогою з`являтися до суду; утриматись від спілкування з іншими обвинуваченими та свідками у даному кримінальному провадженні, носити електронний засіб контролю.

Встановити строк домашнього арешту ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - з 13 листопада 2024 року до 08 грудня 2024 року, включно.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою, на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, заборонивши йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_4 , цілодобово.

Покласти на ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки: заборонити залишати своє фактичне місце мешкання цілодобово; за першим викликом чи вимогою з`являтися до суду; утриматись від спілкування з іншими обвинуваченими та свідками у даному кримінальному провадженні, носити електронний засіб контролю.

Встановити строк цілодобового домашнього арешту ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_11 - з 13 листопада 2024 року до 08 грудня 2024 року, включно.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з-під варти в залі судового засідання, негайно.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 202 КПК України звільнити ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з під варти та негайно доставити до місця проживання обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_4 .

Змінити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у певний період доби із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 , а саме з 21:00 години до 06:00 години до 08 грудня 2024 року включно, з покладенням наступних обов`язків:

- не залишати у період часу з 21:00 години до 06:00 години місце проживання: АДРЕСА_5 ;

- прибувати за кожною вимогою на визначений судом час;

- утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими, свідками у цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

З метою перевірки та контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , покласти на працівників Національної поліції України обов`язки щодо проведення перевірок за місцем мешкання останніх.

Ухвалу про обрання, зміну запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання відповідному підрозділу органу Національної поліції за місцем проживання обвинувачених.

Органу національної поліції негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це суд.

Контроль за виконанням ухвали в цій частині покласти на прокурора що підтримує державне обвинувачення при розгляді кримінального провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Оголошення повного тексту ухвали відбудеться 13 листопада 2024 року о 15 годинні 30 хвилин.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3