ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/9389/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/2274/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 15.10.2024 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001005 від 23.06.2024, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15.10.2024 року клопотання прокурора задоволено, продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 13 грудня 2024 року, визначено ОСОБА_6 заставу - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 90840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок, при внесенні якої ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти з покладення наступних обов`язків: прибувати до суду, на першу вимогу; не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись із ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби. Апеляційні вимоги захисник обгрунтовує тим, що застосований запобіжний захід є занадто суворим. Ризики, на які посилається прокурор, не доведені. Не дивлячись на те, що обвинувачений неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, він жодного разу не оголошувався в розшук. Судом не було враховано, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, цивільний позов відсутній, має місце реєстрації в м. Харків. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційні вимоги, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги не встановила, виходячи з наступного. Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, встановив, що ризики, передбачені пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України продовжують існувати, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.

Судом першої інстанції зазначено, що обвинувачений раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, ніде не працює, законних джерел заробітку не має. З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 востаннє був засуджений вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 12.05.2021 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 185, частиною 2 статті 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців та 15.03.2024 звільнений за відбуттям строку покарання. Новий злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , вчинено 22.06.2024. Враховуючи наведене, дані про особу обвинуваченого, який маючи не зняту та не погашену судимість через короткий проміжок часу знову обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав вважати висновки суду першої інстанції щодо неможливості застосування іншого запобіжного заходу необгрунтованими. На переконання колегії суддів, більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого у випадку його звільнення з-під варти, що стане перешкодою для продовження судового провадження. Стороною захисту не надано доказів наявності у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків, які б достатньою мірою стримували останнього від вчинення дій, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України. Суд апеляційної інстанції враховує, що судом визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі, що відповідає тяжкості інкримінованого злочину та не є максимальним для даної категорії злочинів. З огляду на наведене, порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі захисника доводи, не є достатніми для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 15.10.2024 року залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: