Справа №2120/1-907/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2024 м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

захисника: ОСОБА_4

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку

встановив:

1. Суть питання, що вирішується ухвалою.

Адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про звільнення останнього від покарання у виді виправних робіт за місцем роботи засудженого на строк 11 місяців 9 днів з відрахуванням в дохід держави 10% щомісяця із суми його заробітку з конфіскацією частини належного йому майна, призначеного вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 29.07.2012, з урахуванням ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.08.2013 року, у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

В обґрунтування доводів поданого клопотання зазначає, що на даний час закінчилися строки давності виконання вироку Суворовського районного суду м. Херсона від 29.07.2012 та ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.08.2013 року, факт ухилення ОСОБА_5 від відбування покарання судовим рішенням не встановлений

2. Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_5 до зали судового засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, подав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності.

Прокурор в судовому засіданні при вирішенні клопотання поклався на розсуд суду. При цьому зазначив, що матеріали справи не містять відомостей про ухилення засудженого від відбування покарання.

3. Встановлені судом обставини.

Постановою слідчого СУ УМВС України в Херсонській області від 09.11.2011 року у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України, накладено арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_5 ..

29.03.2012 року Суворовським районним судом м. Херсона стосовно, зокрема, ОСОБА_5 винесено вирок, яким його засуджено за злочини, передбачені ч. 5. ст. 27, ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією частини майна. Вирок набрав законної сили 24.07.2012 року.

29.07.2012 року Суворовським районним судом м. Херсона у зазначеній справі було видано виконавчий лист про конфіскацію частини майна, що належить ОСОБА_5 , на користь держави та направлено для виконання до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Херсоні. Постановою державного виконавця від 04.02.2012 року за цим виконавчим документом відкрито виконавче провадження N34272655. Постановою державного виконавця від 29.08.2013 року виконавчий лист повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.08.2013 року ОСОБА_5 замінено невідбуту частину покарання за вироком Суворовського районну суду м. Херсона від 29.07.2012 року у вигляді позбавлення волі на виправні роботи за місцем роботи засудженого на строк 11 місяців 9 днів з відрахуванням 10% заробітку в дохід держави.

Згідно відповіді Головного управління національної поліції в Херсонській області станом на 21.03.2024 року в базах даних міститься інформація щодо притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності та про звільнення 06.09.2013 року з Вознесенської виправної колонії N72 з заміною покарання на виправні роботи на 11 місяців 9 днів з відрахуванням 10% заробітку в дохід держави.

За змістом відповіді ДУ «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях від 20.03.2024 року інформація про відбуття покарання у виді виправних робіт щодо ОСОБА_5 в базах даних відсутня.

4. Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

За змістом ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом п?яти років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п?яти років за тяжкий злочин.

Відповідно до ст. 12 КК України, злочин, відповідальність за який передбачено ч. 2 ст. 289 КК України, є тяжким злочином, засудженому ОСОБА_5 призначено покарання не більше п`яти років і на даний час сплинуло 5 років з дня набрання чинності обвинувальним вироком, що дає можливість відповідно до положень ст. 80 КК України розглянути питання про звільнення його від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Згідно з ч. 3 ст. 80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з?явлення засудженого від відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п. п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються.

Згідно з ч. 4 ст. 80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч. 1 та ч. 3 цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Отже, ст. 80 КК України застосовується у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв?язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Положення ст. 80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі N 5-324кс15 (постанова від 24 грудня 2015 року) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Редакція ч. 3 ст. 80 KK України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3 ст. 80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Оскільки в матеріалах особової справи відсутні дані про ухилення засудженого від відбування покарання, зокрема притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України, та про вчинення ним нового злочину до закінчення строку давності, то немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.

Відповідно до приписів ст. 152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

З огляду на наведене, враховуючи те, що на даний час закінчились строки давності виконання обвинувального вироку Суворовського районного суду м. Херсона від 29.03.2012 року, з урахуванням ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.08.2013 року, факт ухилення засудженого від відбування покарання не встановлений вироком суду, так само не встановлено факту вчинення засудженим нового злочину як підстави для висновку про переривання строку давності, суд дійшов висновку, що клопотання слід задовольнити.

Керуючись 369, 376 КПК України, суд

постановив:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 від покарання у виді виправних робіт за місцем роботи засудженого на строк 11 місяців 9 днів з відрахуванням в дохід держави 10% щомісяця із суми його заробітку з конфіскацією частини належного йому майна, призначеного вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 29.07.2012, з урахуванням ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.08.2013 року, у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду через Херсонським міський суд Херсонської області протягом 7 діб з дня оголошення.

СуддяОСОБА_1