КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/5171/2024 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 липня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 липня 2024 року клопотання прокурора другого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 - задоволено.

Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого у кримінальному провадженні №0000425 від 05 квітня 2022 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 12 вересня 2024 року.

Не погоджуючись з указаною ухвалою захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нову про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю за місцем реєстрації та проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , та/або у частині не визначення такого альтернативного запобіжного заходу, як застави, та визначити розмір застави, як альтернативний запобіжний захід відповідно у межах пункту 3 частини п`ятої статті 182 КПК України.

Уважає, що ухвала слідчого судді суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

У мотивування скарги зазначає, що письмове повідомлення про підозру є необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Вказує, що зазначені у клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою ризики є виключно припущеннями органу досудового розслідування щодо наявності їх існування, недоведені у судовому засіданні у зв`язку з тим, що були лише перелічені прокурором, що підтверджує той факт, що ці ризики не підтверджують матеріалами, долученими до клопотання.

На думку скаржника слідчий суддя при розгляді клопотання жодним чином не перевірив та не зазначив про це у своєму рішенні обов`язкові обставини, визначені пунктом 1 частини третьої статті 199 КПК України, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Зауважує, що ОСОБА_7 є інвалідом другої групи та має хронічне захворювання ішемічна хвороба серця, стенокардія напруги ІІІФК постінфарктний стан, атериосклеротичний кардиосклероз, потребує постійного нагляду лікаря і прийому ліків на постійній основі, а також коротко періодичного обстеження серця, що не дозволяє належним чином проводити медичне обстеження та лікування ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятора та здійснення постійного прийому ліків в умовах ув`язнення.

Посилається на те, що з 03 серпня 2023 року на фоні психоемоційного стресу у ОСОБА_7 відбулось різке погіршення стану здоров`я, з`явились ознаки клініки прогресуючої стенокардії та зі слів останнього погіршення стану безпосередньо пов`язано з довготривалим утриманням у замкнутому приміщенні та відсутність доступу до планової терапії.

Також зазначає, що з метою надання належної медичної допомоги, своєчасного, повного та всебічного огляду стану здоров`я ОСОБА_7 виникла необхідність в отриманні спеціалізованої консультації фаховими спеціалістами та проведення повного обстеження стану здоров`я ОСОБА_7 , у зв`язку з чим неодноразово призначалась дата візиту ОСОБА_7 до Державної установи «Інститут серця Міністерства охорони здоров`я України», проте Державна установа «Київській слідчий ізолятор» не забезпечила доставку ОСОБА_7 .

Вказує, що аналіз поведінки ОСОБА_7 свідчить про відсутність потреби застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_7 є народним депутатом України ІХ скликання, має постійне місце проживання та реєстрації на території України, має міцні соціальні зв`язки, на обрання запобіжного заходу прибув самостійно до суду за першим викликом, під час досудового розслідування, проведення слідчих дій, участі у судових засіданнях має належну процесуальну поведінку, не має статусу підозрюваного, обвинуваченого в рамках інших кримінальних проваджень.

Уважає, що цілодобовий домашній арешт цілком може забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а саме по собі тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для тримання особи під вартою.

Також з апеляційною скаргою на вказану ухвалу слідчого судді звернувся захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 інший більш м`який запобіжний захід у вигляді застави або домашнього арешту у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Уважає ухвалу слідчого судді незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує, що необхідність продовження строку дії такого запобіжного заходу як тримання під вартою мотивовано слідчим наявністю ризиків, які не мають достатнього обґрунтування та не підтверджені доказами.

Посилається на те що, слідчий суддя залишив поза увагою, що ОСОБА_7 самостійно без будь-якого переслідування зі сторони правоохоронних органів чи суду 19 січня 2023 року самостійно добровільно прибув на територію України з тимчасово окупованих територій шляхом перетинання кордону третіх країн, що також свідчить, що особа не бажає переховуватись від вказаних органів та спростовує тезу прокурора про «безперешкодність» перетинання кордону; ОСОБА_7 більше 6 місяців перебував на території України та жодного разу не вжив заходів до втечі; паспорт ОСОБА_7 для виїзду закордон вилучено 24 липня 2023 року під час обшуку, тому його фізично не можливо навіть використати для перетинання кордону України.

Зазначає, що ОСОБА_7 пов`язаний з державою Україна, оскільки є її громадянином, має на утриманні двох дітей та батьків похилого віку, що засвідчує також його міцні соціальні зв`язки, має постійне місце роботи та проживання в Україні, незаплямовану репутацію, раніше не судимий, володіє майном, яке знаходиться на території України, а тому відсутні переконливі докази, які можуть підтверджувати існування ризику переховування від судових та правоохоронних органів.

Зауважує про відсутність та недоведеність стороною обвинувачення наявності ризиків знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

На переконання захисника, слідчим суддею не взято до уваги, що 25 липня 2023 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжено 19 вересня 2023 року, 24 жовтня 2023 року, 20 грудня 2023 року, 13 лютого 2024 року, 08 квітня 2024 року та 22 травня 2024 року до 20 липня 2024 року включно, а відтак 21 липня 2024 року закінчився максимально можливий сукупний строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 на досудовому розслідуванні.

Уважає, що інший більш м`який запобіжний захід цілком здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 . з урахуванням безпідставних побоювань сторони обвинувачення шляхом покладення додаткових обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4, 8, 9 частини п`ятої статті 194 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000425 від 05 квітня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 111 КК України (у редакції Закону від 07 жовтня 2014 року №1689-VII), частиною третьою статті 27, частиною другою статті 28, частиною четвертою статті 111-1 КК України.

24 липня 2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 111 КК України (у редакції Закону від 07 жовтня 2014 року №1689-VII), тобто у державній зраді, а саме у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній безпеці України шляхом переходу на бік ворога в умовах воєнного стану.

25 липня 2023 року відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21 вересня 2023 року включно.

14 вересня 2023 року Генеральним прокурором строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000425 від 05 квітня 2023 року продовжено до 3 місяців, тобто до 24 жовтня 2023 року.

19 вересня 2023 року строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 продовжено до 24 жовтня 2023 року включно.

24 жовтня 2023 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000425 від 05 квітня 2023 року продовжено до 10 місяців, тобто до 24 травня 2024 року включно.

24 жовтня 2023 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 продовжено до 22 грудня 2023 року включно.

20 грудня 2023 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 продовжено до 17 лютого 2024 року включно.

13 лютого 2024 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 продовжено до 12 квітня 2024 року включно.

08 квітня 2024 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 продовжено в межах строку досудового розслідування, тобто до 24 травня 2024 року включно.

17 травня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 111 КК України (у редакції Закону №1689-VII від 07 жовтня 2014 року), частиною третьою статті 27, частиною другою статті 28, частиною четвертою статті 111-1 КК України.

20 травня 2024 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000425 від 05 квітня 2023 року продовжено до 12 місяців, тобто до 24 липня 2024 року включно.

22 травня 2024 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 продовжено в межах строку досудового розслідування, тобто до 20 липня 2024 року включно.

12 липня 2024 року обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 передано до Святошинського районного суду міста Києва для розгляду по суті.

15 липня 2024 року прокурор другого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого у кримінальному провадженні №0000425 від 05 квітня 2022 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 липня 2024 року клопотання прокурора другого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 - задоволено.

Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого у кримінальному провадженні №0000425 від 05 квітня 2022 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 12 вересня 2024 року.

Постановляючи ухвалу про продовження підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з того, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 направлений до суду, а ризики, які обумовлювали необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовжують існувати.

При цьому, слідчим суддею встановлено, що відомості, які дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні вказаних злочинів, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.

Крім того, питання доведеності вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованих злочинів і правильності кваліфікації його дій, з чим сторона захисту не погоджується є предметом дослідження досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

Також, слідчий суддя врахував, що ризики, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати.

З висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку статті 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно частини третьої статті 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

За змістом частини першої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях статей 177, 178, 183 КПК України.

У відповідності до вимог пункту 5 частини першої статті 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до частини четвертої статті 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

У відповідності до положень частини шостої статті 199 КПК України у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Так, під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що 12 липня 2024 року обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 передано до Святошинського районного суду міста Києва для розгляду по суті.

Підготовче судове засідання у Святошинському районному суді м. Києва станом на дату звернення до суду з вказаним клопотанням не призначено, у зв`язку з чим сторона обвинувачення звернулась з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу до Печерського районного суду м. Києва, який знаходиться в межах територіальної юрисдикції органу досудового розслідування.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, підтверджується на даному етапі розслідування достатньою сукупністю даних.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок обвинуваченого ОСОБА_7 з інкримінованими йому кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень є обґрунтованою.

Перевіряючи доводи клопотання на предмет продовження існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на характер та наслідки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється.

Даних про наявність підстав для скасування запобіжного заходу або його зміни на більш м`який, ніж тримання під вартою, у тому числі з підстав, наведених захисником, при розгляді клопотання не встановлено та стороною захисту не доведено наявність виняткових обставин, які б не враховувались при прийнятті рішення попередніми слідчими суддями щодо визначення та продовження ОСОБА_7 саме такого виду запобіжного заходу, оскільки захисником не спростовано існування в кримінальному провадженні ризиків, визначених частиною першою статті 177 КПК України, вказаних у клопотанні прокурора.

Відповідно до вимог статті 178 КПК України у сукупності з вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував тяжкість кримінальних правопорушень, в яких підозрюється ОСОБА_7 , дані про особу підозрюваного та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні прокурора.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

У справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Колегія суддів вважає, що таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, у зв`язку з чим ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, у сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочинів та їх наслідками, є обґрунтованим, та підстав для обрання ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, колегія суддів не вбачає.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя станом на день розгляду клопотання, з урахуванням обставин справи та враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого статтею 111-1 КК України, обґрунтовано не визначав обвинуваченому розмір застави у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , що письмове повідомлення про підозру є необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 111 КК України (у редакції Закону №1689-VII від 07 жовтня 2014 року), частиною третьою статті 27, частиною другою статті 28, частиною четвертою статті 111-1 КК України.

Враховуючи те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №12244/86, №12245/86, №12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у пункті 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13 листопада 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності із статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

На даному етапі провадження, слідчий суддя у відповідності до вимог процесуального закону обґрунтовано обмежився виключно питанням визначення причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень та дійшов висновку про вірогідність та достатність доказів його причетності для застосування обмежувальних заходів.

Доводи захисників про те, що органом досудового розслідування не доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу підозрюваного, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Посилання захисника на те, що аналіз поведінки ОСОБА_7 свідчить про відсутність потреби застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_7 є народним депутатом України ІХ скликання, має постійне місце проживання та реєстрації на території України, має міцні соціальні зв`язки, на обрання запобіжного заходу прибув самостійно до суду за першим викликом, під час досудового розслідування, проведення слідчих дій, участі у судових засіданнях має належну процесуальну поведінку, не має статусу підозрюваного, обвинуваченого в рамках інших кримінальних проваджень; ОСОБА_7 пов`язаний з державою Україна, оскільки є її громадянином, має на утриманні двох дітей та батьків похилого віку, що засвідчує також його міцні соціальні зв`язки, має постійне місце роботи та проживання в Україні, незаплямовану репутацію, раніше не судимий, володіє майном, яке знаходиться на території України, а тому відсутні переконливі докази, які можуть підтверджувати існування ризику переховування від судових та правоохоронних органів, самі по собі не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваного, та не свідчать про відсутність існування ризику його переховування на наступних етапах досудового розслідування, не є достатніми підставами для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу та не переважають можливих ризиків його неправомірної поведінки.

Крім того, колегією суддів в ході судового розгляду досліджено усі надані стороною захисту відомості про стан здоров`я підозрюваного та наявність у нього ряду захворювань, відомості про назви та перебіг яких містяться в матеріалах судової справи.

Разом з тим, надані відомості про стан здоров`я не можуть слугувати самостійною підставою для пом`якшення підозрюваному запобіжного заходу, оскільки стороною захисту не надано доказів про неможливість утримання підозрюваного під вартою та неможливість отримання ним необхідного лікування в умовах установи попереднього ув`язнення, як не надано і відомостей про те, що наявні та діагностовані у ОСОБА_7 захворювання відносяться до переліку хвороб, які несумісні із триманням під вартою.

Інші доводи апеляційних скарг висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин у їх сукупності, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись статтями 176-178, 182, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 липня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4