Провадження № 11-кп/824/5134/2024 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

12 листопада 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченої - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 25 жовтня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком у кримінальному провадженні №0001593 обвинувачену:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в м. Києві, українку, громадянку України, із середньою освітою, непрацюючу, неодружену, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено їй покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Зобов`язано ОСОБА_9 відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 76 КК України періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватою у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини, без мети збуту, за наступних обставин.

Відповідно до висунутого обвинувачення органом досудового розслідування, ОСОБА_9 30 липня 2022 близько 08 години 00 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , через інтернет-мережу «Google» на невстановленому досудовим розслідуванням сайті, з невстановленою досудовим розслідуванням особою, за грошові кошти в сумі 520 гривень, домовилась щодо незаконного придбання психотропної речовини PVP для власного вживання без мети збуту.

Після чого, ОСОБА_10 - ОСОБА_11 за допомогою мобільного додатку «Приват 24» перерахувала вищезазначену грошову суму у розмірі 520 грн., на рахунок вказаний невстановленою досудовим розслідуванням особою. Переславши грошові кошти, ОСОБА_9 отримала смс-повідомлення з інформацією про адресу та місце розташування закладки з психотропною речовиною - PVP масою 0, 234 г.

30.07.2022 приблизно о 10 год. 40 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , в лісопарковій зоні, шляхом знаходження, умисно, незаконно придбала психотропну речовину - PVP масою 0, 234 г, що знаходилась в прозорому поліетиленовому пакеті з пазовим замком та помістила до задньої лівої кишені штанів, в які була одягнута, тим самим почала умисно, незаконно зберігати психотропну речовину для власного вживання без мети збуту.

В подальшому, 30.07.2022 приблизно о 11 год. 35 хв. за адресою: АДРЕСА_2 , працівниками поліції затримано ОСОБА_9 в якої в присутності двох понятих, під час особистого обшуку, виявлено та вилучено прозорий поліетиленовий пакет з пазовим замком з кристалічною речовиною білого кольору, що в своєму складі містить психотропну речовину PVP масою 0, 234 г., яку ОСОБА_9 , умисно, незаконно, всупереч вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» від 15.02.1995, «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом», затвердженого постановою КМУ № 589 від 03.06.2009, придбала та зберігала для власного вживання без мети збуту.

На вказаний вирок обвинувачена ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити в частині призначеного покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм видом є явно несправедливим через суворість. Просить призначити їй покарання за ч. 1 ст. 309 КК України, яке є співрозмірним її діянню, та особі обвинуваченої, а саме покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції при обранні виду покарання їй зазначив, що застосування такого виду покарання, зокрема як штраф неможливе оскільки обвинувачена офіційно не працює, а у матеріалах кримінального провадження відсутні необхідні відомості. З такою позицією обвинувачена не погоджується, оскільки відсутність у неї офіційного місця працевлаштування жодним чином не свідчить про неможливість сплатити штраф, у разі застосування до неї такого виду покарання.

Разом з тим, зазначає, що незважаючи на інші, більш м`які, основні види покарання, передбачені санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, зокрема, такий як штраф, суд призначив обвинуваченій покарання у виді обмеження волі, яке є найсуворішим із покарань, передбачених санкцією, за якою її визнано винуватою.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченої та захисників, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам кримінального процесуального закону відповідає не в повному обсязі з огляду на наступне.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції про винуватість обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку та правильність кваліфікації її дій ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів не вбачає підстав для їх перегляду та констатує, що її дії правильно кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 309 КК України як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.

Що стосується доводів апеляційної скарги відносно суворості призначеного покарання, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Частина 2 ст. 50 КК України встановлює, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення і усвідомлення винною особою необхідності її понести, а з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи і попередження нових злочинів.

Додержання цих вимог закону вимагає, що в кожному конкретному випадку суд, призначаючи покарання, повинен мотивувати у вироку, чому саме цей вид покарання він вважає за необхідне призначити обвинуваченому і чому саме обрана ним конкретна міра цього виду покарання є достатньою для досягнення цілей, сформульованих у ч. 2 ст. 50 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_9 судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості кримінального проступку, його суспільна небезпека та відомості про особу обвинуваченої.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої, суд першої інстанції визнав щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченої судом встановлено не було.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що судова дискреція (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів враховує ступінь тяжкості кримінального проступку та відомості про особу обвинуваченої, яка до кримінальної відповідальності не притягувалась та вважає призначення найбільш суворого покарання, яке передбачене санкцією статті, навіть із застосування ст. 75 КК України є таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого проступку та особі обвинуваченої, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Вирішуючи питання про розмір штрафу, як виду покарання апеляційний суд враховує суспільну небезпеку кримінального проступку, яка полягає у суспільно небезпечному і протиправному заподіянні шкоди здоров`ю населення, наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченої, а саме щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, відомості про особу ОСОБА_9 та вважає за необхідне призначити покарання у виді штрафу у розмірі 1 (однієї) тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яке відповідатиме вимогам ст. 65 КК України, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд у цьому контексті враховує правовий висновок, викладений у постанові ВП ВС по справі № 617/775/20, відповідно до якого зміна за результатами розгляду апеляційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 КК України на штраф не є погіршенням правового становища обвинуваченого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Приписами ч. 2 ст. 409 КПК України регламентовано, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції - зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргуобвинуваченої ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 25 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_9 - змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_9 засудженою за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя