Дата документу 19.11.2024 Справа № 333/61/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/857/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №333/61/22Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.125 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

до початку розгляду у відкритому судовому засіданні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 22 квітня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований у АДРЕСА_1 ), проживає у АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Приблизно о 01 годині 00 хвилин 10 вересня 2021 року, ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень на ґрунті раптово виниклої сварки із колишньою дружиною ОСОБА_10 , під час словесного конфлікту схопив за волосся та почав наносити удари обома руками в область голови та обличчя у кількості 4-5 ударів, після чого потерпіла впала. Не зупинившись на досягнутому, ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний умисел, в той момент, коли потерпіла знаходилась на підлозі, наніс приблизно 4 удари руками по потилиці та один удар ногою в область голови з правої сторони.

В результаті протиправних дій ОСОБА_8 відносно ОСОБА_10 остання отримала наступні тілесні ушкодження: струс головного мозку, синці на спинці носа посередині з переходом на крила носа, в правій завушній ділянці, в правій тім`яній ділянці, синець з раною над лівою надбрівною дугою з переходом в ліву скроневу ділянку, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, синці в області шиї, обох плечей, правого ліктьового суглобу, правої кисті в проекції 1-3 пальців, обох передпліч, лівого стегна, лівої гомілки, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Йому призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки і на нього покладено відповідні обов`язки.

Вирішено питання про запобіжний захід, цивільний позов та речові докази.

На зазначений вирок обвинуваченим та його захисником були подані апеляційні скарги, в яких вони просили вирок скасувати та виправдати ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК, а у задоволенні цивільного позову відмовити.

Проте до початку апеляційного розгляду захисник заявив клопотання, підтримане обвинуваченим, про скасування вироку та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 у зв`язку із закінченням строків давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка не заперечувала проти задоволення клопотання захисника і звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання захисника підлягає задоволенню з таких підстав.

Положеннями ч.4 ст.286 КПК визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст.49 КК є імперативною, тобто закріплює не право, а обов`язок суду розглянути відповідне клопотання.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За частиною 1 статті 285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання.

Досягнення мети кари і виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, загального і спеціального попередження іноді стає або взагалі неможливим, або просто зайвим. Тому недоцільним є і притягнення особи до кримінальної відповідальності. Внаслідок цього ст.49 КК встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути піддана кримінальній відповідальності за раніше вчинений злочин. Закінчення цих строків є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Факт визнання чи невизнання особою своєї винуватості у даному випадку не має значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК, яке вчинив 10 вересня 2021 року. Відповідно до ст.12 КК вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії кримінальних проступків.

Отже враховуючи, що кримінальне правопорушення обвинуваченим ОСОБА_8 вчинене 10 вересня 2021 року, строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності не зупинявся та не переривався, а відтак з огляду на п.2 ч.1 ст.49 КК на час апеляційного розгляду закінчився, а тому відповідне клопотання захисника підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_8 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК у зв`язку із спливом строків давності, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК, цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 слід залишити без розгляду. Залишення позову без розгляду не перешкоджає потерпілому звернутися з позовом в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.284, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Клопотання захисника ОСОБА_7 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України, задовольнити.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 22 квітня 2024 року щодо ОСОБА_8 в цій справі скасувати.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4