Справа № 953/9588/24
н/п 1-кс/953/7983/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2024 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання прокурора Київської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001562 від 10.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

28 жовтня 2024 року до Київського районного суду м. Харкова засобами поштового зв`язку надійшло клопотання прокурора Київської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001562 від 10.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, в якому просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно, що було вилучено в ході проведеного обшуку.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділом Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001562 від 10.10.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 11.10.2024 допитано в якості потерпілої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка повідомила, що у період часу з 07.04.2024 по 07.07.2024 вона перерахувала особі на ім`я " ОСОБА_5 " грошові кошти різними платежами на загальну суму приблизно 322000 грн. на названий ним номер банківської картки АТ «ОщадБанк» № НОМЕР_1 за начебто переведення її чоловіка до іншої військової частини, яке " ОСОБА_5 " завідомо не збирався виконувати, та в подальшому грошові кошти їй не повернув.

25.10.2024 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова було проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено:

банківська картка № НОМЕР_2 ;

банківська картка № НОМЕР_3 ;

мобільний телефон із чохлом зеленого кольору у корпусі чорного кольору ТМ «РОСО», 250 gb, IMEI 1 НОМЕР_4 ; IMEI 2 НОМЕР_5 у якому установлена сім картка: НОМЕР_6 ;

банківська картка № НОМЕР_7 «Bublyk Oleksii»;

банківська картка № НОМЕР_8 «Oleksii Bublyk»;

мобільний телефон у різнокольоровому чохлі ТМ «Xiaomi» ТМ «Redmi» у корпусі синього кольору, у вимкненому стані;

щоденник чорного кольору із чорновими записами;

паперова картка реквізитів із наіменуванням карткового рахунку: НОМЕР_9 на ім`я ОСОБА_6 ;

договір-анкета про відкриття банківської картки на 3 арк.;

фіскальний чек про купівлю товару від 05.06.2024;

копія паспорту гр. України на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , МТ НОМЕР_10 ;

стартовий пакет «Водафон» із 2-ма тарифами для сім-карток із написом: серійний номер USIM картки НОМЕР_11 ;

стартовий пакет «Київстар» із тримачем для сім-картки, із номером: НОМЕР_12 ;

мобільний телефон ТМ «Samsung» у корпусі чорного кольору IMEI 1: НОМЕР_13 ; IMEI 2: НОМЕР_14 із сім-карткою з номером НОМЕР_15 .

Вилучене 25.10.2024 під час вказаного обшуку майно, відповідно до положень ст. 98 КПК України може бути знаряддям вчинення злочину, могло зберегти на собі його сліди та може містити відомості, які у подальшому будуть використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вищевказане майно є доказом злочину.

Таким чином, з метою збереження речових доказів, конфіскації майна як виду покарання відповідно п.1,3 ч.2 ст.170 КПК України виникла необхідність у арешті вищенаведених речей.

В судове засідання прокурор не з`явилася. Подала заяву про розгляд клопотання без її участі. Клопотання підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Власник майна ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення sms-повістки.

Неприбуття в судове засідання власника майна, слідчого, прокурора відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

На підставі ст. 107 ч. 4 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного.

Правовою підставою арешту майна є кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001562 від 10.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

24 жовтня 2024 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_7 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

25 жовтня 2024 року в період часу з 12:48 до 15:14 слідчим, на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 24.10.2024, в присутності понятих проведено обшук, в результаті якого було виявлено та вилучено речі зазначені в клопотанні.

25.10.2024 виявлені та вилучені під час обшуку речі та предмети визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститись у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна.

Згідно положень ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у виді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку, що тимчасово вилучене майно, на яке прокурор просить накласти арешт, є доказом вчинення кримінального правопорушення, зберегло або може зберігати на собі сліди його вчинення, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Отже відповідно до ст. 91 КПК України вказане майно, на яке прокурор просить накласти арешт, має важливе доказове значення в рамках цього кримінального провадження.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, слідчою суддею не встановлено. Підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчої судді не виникає.

Беручи до уваги те, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню та встановленню істини в ході досудового розслідування по ньому, з метою збереження речових доказів, майна, що має доказове значення в даному кримінальному провадженні, та для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, суд вважає клопотання законним та обґрунтованим, а відтак таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Доводи прокурора щодо накладення арешту з метою конфіскації майна судом не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Під час розгляду клопотання про арешт майна з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, положення кримінального процесуального закону зобов`язує слідчого суддю встановити наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Даних щодо повідомлення ОСОБА_6 про підозру у даному кримінальному провадженні суду не надано.

Питання щодо місця зберігання речових доказів вирішується слідчим у кримінальному провадженні на підставі вимог ст.100 КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року №1104.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.131, 132, 170-173, 309, 369, 370, 371, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Київської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001562 від 10.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на вилучене 25.10.2024 під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме на:

-банківську картку № НОМЕР_2 ;

-банківську картку № НОМЕР_3 ;

-мобільний телефон із чохлом зеленого кольору у корпусі чорного кольору ТМ «РОСО», 250 gb, IMEI 1 НОМЕР_4 ; IMEI 2 НОМЕР_5 у якому установлена сім картка: НОМЕР_6 ;

-банківську картку № НОМЕР_7 «Bublyk Oleksii»;

-банківську картку № НОМЕР_8 «Oleksii Bublyk»;

-мобільний телефон у різнокольоровому чохлі ТМ «Xiaomi» ТМ «Redmi» у корпусі синього кольору, у вимкненому стані;

-щоденник чорного кольору із чорновими записами;

-паперову картку реквізитів із наіменуванням карткового рахунку: НОМЕР_9 на ім`я ОСОБА_6 ;

-договір-анкету про відкриття банківської картки на 3 арк.;

-фіскальний чек про купівлю товару від 05.06.2024;

-копію паспорту гр. України на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , МТ НОМЕР_10 ;

-стартовий пакет «Водафон» із 2-ма тарифами для сім-карток із написом: серійний номер USIM картки НОМЕР_11 ;

-стартовий пакет «Київстар» із тримачем для сім-картки, із номером: НОМЕР_12 ;

-мобільний телефон ТМ «Samsung» у корпусі чорного кольору IMEI 1: НОМЕР_13 ; IMEI 2: НОМЕР_14 із сім-карткою з номером НОМЕР_15 .

Майно, на яке накладено арешт зберігати відповідно до порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».

Зобов`язати слідчого, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, забезпечити виконання ухвали.

Ухвала про арешт майна виконується слідчим, прокурором негайно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя

Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1