Номер провадження: 11-кп/819/418/24 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 766/6601/23 Доповідач ОСОБА_2
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/6601/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2024 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №000499 від 20.12.2022 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17.07.2024, якою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України,

продовжено строк тримання під вартою до 17.09.2024 включно.

в с т а н о в и в:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000499 від 20.12.2022, щодо ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.07.2024 задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 до 17.09.2024 включно.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання та обрати щодо нього більш м`який запобіжний захід.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність оскаржуваної ухвали, ухвалення її з істотним порушенням вимог КПК України.

Зокрема, апелянт зазначає про те, що в порушення вимог ст.178 КПК України суд не прийняв до уваги та не надав належної оцінки наявності у нього сім`ї, утримання неповнолітньої дитини з 1-групою інвалідності, а саме хворою на цукровий діабет.

Також зазнає, що він раніше не судимий, має позитивні характеристики з попередніх місць роботи, служби, місця проживання.

Указує про те, що цивільна дружина не має змоги працювати, тому що займається доглядом за донькою ІНФОРМАЦІЯ_2 , та потребує його допомоги. Знаходячись під вартою, він ніяким чином не може їм допомагати.

Зазначає, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, наведені в клопотанні прокурора та прийняті судом до уваги в порушення ст.199 КПК України без належного обґрунтування обставин, які б свідчили про те, що заявлені раніше ризики не зменшились або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше його тримання під вартою, не доведені прокурором.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, позицію обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримання апеляційних вимог обвинуваченого, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Положеннями ст.331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 не завершений, а отже суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

В клопотанні про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 прокурор зазначає про обґрунтованість висунутого йому обвинувачення, існування ризиків, визначених на досудовому розслідування, які не зменшилися та не припинили існувати, та неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою

щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, на сьогодні не припинили існувати та не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду.

В межах вирішення питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження не вирішується питання про доведеність або недоведеність вини особи в обсязі висунутого обвинувачення, не перевіряються докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи, що є предметом перевірки під час судового розгляду справи у суді першої інстанції та вирішується судом при ухваленні відповідного судового рішення за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

За приписами ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Перевіркою матеріалів установлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, а саме: Державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України вчинені в умовах воєнного стану карається позбавленням волі на строк 15 років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, що відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

З урахуванням зазначеного та інших обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , а також тяжкості покарання, що йому загрожуватиме у разі визнання винним у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, є підстави стверджувати про існування ризиків, передбачених п.1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і передбачене покарання за його вчинення, може переховуватися від суду з метою уникнення покарання, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які ще не допитані під час судового розгляду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Дані обставини можуть перешкодити встановленню істини під час судового слідства, і ці ризики не втратили свою актуальність на час розгляду клопотання, вони не зменшилися та не припинили існувати.

А тому твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що слідчим не надано належних відомостей, які б підтверджували існування ризиків, є неспроможними.

Посилання апелянта на наявність у нього сім`ї та утриманців не стало перешкодою для вчинення ним кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, що вказує на відсутність належного впливу на нього з боку зазначених осіб, які б мали визначальний вплив з метою запобіганню існуючим ризикам.

Крім того, зазначені відомості самі по собі не є вирішальними при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження.

Наведене свідчить про те, що строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 має бути продовжено з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання існуючим ризикам у разі відмови у продовженні строку тримання під вартою щодо нього.

Саме продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

З огляду на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 в разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, у якому він обвинувачується, сукупність відомостей про його особу, відсутність достовірних відомостей про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 є необхідним для запобігання ризикам: переховування від суду, незаконного впливу на свідків, що в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим для запобігання настання зазначених ризиків.

Судом також враховано вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості його утримання під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Крім того, судом взято до уваги той факт, що за правилами ч.6 ст.176 КПК України щодо ОСОБА_8 можливе застосування запобіжного заходу виключно у виді тримання під вартою.

А тому доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про можливість застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу є неспроможними та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Інші обставини, на які посилаються обвинувачений в своїй апеляційній скарзі, були відомі суду першої інстанції на час розгляду клопотання та цілком враховані при прийнятті відповідного процесуального рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17.07.2024 про продовження строку тримання під вартою щодо нього до 17.09.2024 включно -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4