Справа №759/4395/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3030/2024 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

24 вересня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 18 січня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком у кримінальному провадженні №0001150, ухваленим щодо обвинуваченого:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Кисличувата, Томаківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 17.01.2024 року.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат, цивільного позову та арешту майна у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 27.12.2021 приблизно о 04.13 годин, керуючи технічно справним автомобілем «DACIA LOGAN», р.н. НОМЕР_1 , рухався у крайній лівій смузі із наявних чотирьох смуг його напрямку руху по проїзній частині проспекту Перемоги зі сторони вул. І. Крамського в напрямку вул. А. Петрицького в м. Києві.

В цей час попереду зазначеного автомобіля у тій же крайній лівій смузі стояв службовий автомобіль «ГАЗ 2705», р.н. НОМЕР_2 , з причепом «БЗП 7-02», р.н. НОМЕР_3 , на якому працював проблисковий маячок оранжевого кольору, а також працювали габаритні вогні та світлова аварійна сигналізація, а на задній частині причепа знаходився дорожній знак 4.7 Правил дорожнього руху України, який вказував на об`їзд перешкоди з правого боку та розпізнавальні знаки транспортного засобу біло-червоного кольору з світло відбиваючими елементами.

Також, з правої сторони біля причепа «БЗП 7-02», р.н. НОМЕР_3 , стояв працівник КП ШЕУ Святошинського району м. Києва ОСОБА_8 , який був одягнений в спеціалізований одяг зі світло-відбиваючими елементами.

Під час руху ОСОБА_7 допустив порушення вимог п. 1.5, підпункту «б» п. 2.3, п.п. 12.1, 12.3, дорожнього знаку 4.7 розділу 33 Правил дорожнього руху України:

-п 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

-підпункту «б» п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення га кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим транспортним засобом у дорозі;

-п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

-12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

-дорожній знак 4.7 розділу 33 «об`їзд перешкоди з правого боку».

Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_7 виявились в тому, що він рухаючись по проїзній частині проспекту Перемоги в м. Києві, не врахував дорожню обстановку та проявив неуважність до її змін, не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля, щоб мати змогу постійно контролювати його рух. При виникненні небезпеки для руху, чим для нього був автомобіль «ГАЗ 2705», р.н. НОМЕР_2 , з причепом «БЗП 7-02», р.н. НОМЕР_3 , не виконав вимоги дорожнього знак 4.7 Правил дорожнього руху України, який вказував на об`їзд перешкоди з правого боку, який він мав змогу виявити, оскільки між керованим ним автомобілем та причепом «БЗП 7-02», р.н. НОМЕР_3 , не було ніяких транспортних засобів та інших перешкод, завчасно та негайно не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним автомобіля аж до повної його зупинки або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, а продовжив рух далі та напроти будинку АДРЕСА_3 скоїв наїзд на перешкоду - причеп «БЗП 7-02», р.н. НОМЕР_3 , та пішохода ОСОБА_8 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми правої гомілки: перелом латерального виростка правої великогомілкової кістки, перелом голівки правої малогомілкової кістки, закрита травма правого плеча, вивих голівки правої плечової кістки з переломом великого горбика, рана лобної ділянки (дно рани є апоневроз), відкрита травма правого стегна, рана по передній поверхні стегна, яка має сполучення із ділянкою перелому діафіза правої стегнової кістки (зі зміщенням уламків в дистальній третині), множинні садна тіла, які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Порушення вимог п. 1.5, підпункту «б» п. 2.3, п.п. 12.1, 12.3, дорожнього знаку 4.7 розділу 33 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_9 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідків.

На вказаний вирок обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Святошинського районного суду міста Києва від 18.01.2024 року змінити в частині призначеного покарання, а саме встановити іспитовий строк.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що лише перебуваючи на волі зможе відшкодувати лікування потерпілого в розмірі 120000 гривень та процесуальні витрати, ухвалені вироком суду.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичнимобставинам кримінального провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості призначеного йому покарання, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог зазначених норм кримінального закону. Зокрема, суд врахував тяжкість вчиненого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який відноситься до тяжкого злочину, обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не судимий, працює, його відношення до скоєного, думку потерпілого, ту обставину, що завдана потерпілому шкода не відшкодована. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідним й достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у виді трьох років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки, з яким погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

На переконання колегії суддів, таке покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України та принципам законності, індивідуалізації та справедливості.

Також апеляційний суд погоджується з тим, що суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, оскільки досліджені судом в сукупності обставини свідчать про неможливість його виправлення без реального відбуття покарання.

При цьому, зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого обставини не знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо призначеного обвинуваченому покарання та свідчили б про наявність підстав для застосування до нього положень ст. 75 КК України в апеляційній скарзі не наведено та за матеріалами кримінального провадження не встановлено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни вироку, в апеляційній скарзі не наведено, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 18 січня 2024 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії цього судового рішення.

Суддя Суддя Суддя