ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарях

судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000455 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 на вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із середньою освітою, одруженого, який працює лісорубом 6 розряду ДП «Чернівецький лісгосп», не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогост.291 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01 лютого 2024 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.291 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

До набрання вироком законної сили міру запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту залишено без змін, із покладенням на нього окремих обов`язків, передбачених КПК України.

Вирішено питання про долю речових доказів у справі та судових витрат у даному кримінальному провадженні.

На вказане рішення районного суду обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник - адвокат ОСОБА_8 , потерпіла ОСОБА_9 , кожен окремо, подали апеляційні скарги.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , як і потерпіла ОСОБА_9 в поданій нею апеляційній скарзі, не заперечуючи правильності кваліфікації та доведеності його вини, просить вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01.02.2024р. в частині призначеного покарання змінити, призначивши ОСОБА_7 покарання за ст.291 КК України, яке не пов`язане з реальним позбавленням волі.

ЄУНСС:715/1413/23

НП:11-кп/822/141/24 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10

Категорія ст.291 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1 .

Вважає, що районний суд не врахував визнання ним своєї вини, а також не визнав обставиною, яка пом`якшує покарання: щире каяття.

На думу апелянта, у суду першої інстанції були усі підстави для призначення йому покарання, яке не пов`язане із позбавленням волі ,та яке було б достатнім та необхідним для досягнення мети покарання, передбаченої у ст.50 КК України.

Стверджує, що хоче повністю відшкодувати потерпілій стороні моральну шкоду.

Зазначає і те, що санкція ст.291 КК України передбачає альтернативні міри покарання, при цьому, призначивши найбільш сувору міру покарання, районний суд своє рішення належним чином не обґрунтував, зокрема чому інші більш м`які міри покарання не забезпечать виправлення та перевиховання обвинуваченого.

У своїй апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 зазначає, що вирок районного суду в частині призначеного покарання ОСОБА_7 є явно несправедливим через його суворість.

Стверджує, що судом не було взято до уваги її думку, як потерпілої, а також те, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий необережний злочин, є особою пенсійного віку, стан його здоров`я, визнання ним своєї вини, а також те, що він попросив у неї пробачення, частково відшкодував завданні збитки і погодився відшкодувати завдані збитки повністю.

Також, на думку потерпілої, реальне позбавлення волі ОСОБА_7 призведе до ще більшої матеріальної скрути в його сім`ї та не він не буде мати змоги повністю відшкодувати їй моральну шкоду.

У своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_11 просить вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01.02.2024р. щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

На думку сторони захисту, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неповнота судового розгляду стали причиною неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність обвинуваченого ОСОБА_7 та безпідставного визнання його винним за ст. 291 КК України.

Вважає, що висновки суду ґрунтуються на недопустимих доказах, які не могли бути використані при прийнятті процесуальних рішень, на них не міг посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Стверджує, що районним судом безпідставно були відхилені клопотання сторони захисту про визнання частини досліджених в суді доказів недопустимими, а також про призначення інженерно-транспортної експертизи, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Зазначає, що сформульоване судом обвинувачення явно не відповідає вимогам ч.3 ст. 374 КПК України, є неконкретним, надуманим, суперечливим, таким, що порушує його право на захист.

Також, на думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно відхилив клопотання сторони захисту про проведення слідчого експерименту для встановлення конкретної видимості гужового возу, враховуючи, що він проводився без участі ОСОБА_7 .

Стверджує, що орган досудового розслідування не перевірив покази ОСОБА_12 в частині того, на якому світлі фар він рухався. При цьому, усі здобуті сумнівні вихідні дані при слідчому експерименті з свідком ОСОБА_12 були поставлені експерту для дослідження.

Вважає, що для всебічно встановлення всіх обставин ДТП по справі необхідно провести слідчий експеримент з свідком ОСОБА_12 за участю обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника в умовах наближених до умов під час ДТП, після чого призначити інженерно - транспортну експертизу та за результатами якої прийняти рішення, при цьому для проведення зазначених дій матеріали кримінального провадження необхідно повернути на новий розгляд в суд першої інстанції.

На думку сторони захисту, висновки експерта ОСОБА_13 є поспішні і необґрунтовані, суперечать дослідженим в суді іншим доказам, встановленим в суді дійсним обставинам ДТП, та викликають сумніви в їх правильності.

Звертає увагу на те, що районний суд безпідставно відхилив висновок автотехнічної експертизи від 26 червня 2023 року №КСЕ-19126-23/3999 проведений експертами Чернівецького НДЕКЦ, який був наданий сторонню захисту на підтвердження відсутності причинного зв`язку між діями обвинуваченого ОСОБА_7 та фактом настання ДТП.

Вважає, що суд першої інстанції не дотримався об`єктивності, проявив упередженість до сторони захисту, не створив необхідні умови стороні захисту для реалізації процесуальних прав, що не відповідає вимогам ч.6 ст.22 КГІК України.

Зазначає і те, що суд першої інстанції не в достатній мірі оцінив дії водія ОСОБА_12 та не зазначив, що той керував транспортним засобом, не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом із-за віку, та у населеному пункті рухався на перевищеній швидкості, біля 105 км/год, що у свою чергу привело до непоправимих наслідків.

Таким чином сторона захисту вважає, що першочергове порушення, яке перебуває у причинному зв`язку із настанням ДТП є саме порушення правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_12 .

Також у своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_11 просить колегію суддів задовольнити клопотання про призначення комісійної інженерно-транспортної експертизи по вихідних даних, які були здобуті під час досудового розслідування і поставити запитання експертам, які надані стороною захисту.

На усі вищезазначені апеляційні скарги від прокурора ОСОБА_14 надійшли заперечення, у яких вона просить залишити без змін вирок районного суду, а подані апеляційні скарги - без задоволення.

Вважає, що судом першої інстанції правильно кваліфіковано дії ОСОБА_7 за ст.291 КК України на підставі безпосередньо досліджених, належних та допустимих доказів, наведених у мотивувальній частині вироку.

Зазначає, що, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував усі обставини, які передбачені ст.65 КК України, при цьому обґрунтовано не визнав обставиною, яка пом`якшує покарання - визнання вини та щире каяття, зважаючи на позицію обвинуваченого та його поведінку протягом судового розгляду справи.

Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин будучи у стані алкогольного сп`яніння, що було визнано судом - обставиною, яка обтяжує покарання.

На думку прокурора, обираючи вид та міру покарання ОСОБА_7 , районним судом було повністю враховано обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема те, що ОСОБА_7 вчинив нетяжкий необережний злочин, проте внаслідок його дій настала смерть однієї молодої людини, а іншій людині спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника - адвоката ОСОБА_8 , то прокурор зазначає, що усі докази, які покладені прокурором в основу обвинувачення, були отримані в результаті проведення слідчих і процесуальних дій, проведених в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, при цьому вказані докази визнані судом доведеними і враховані при прийнятті судового рішення.

Згідно з вироком районного суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 09.12.2022 року о 19год. 20хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи гужовим транспортом - гужовим возом, запряженим двома кіньми, який не був обладнаний ліхтарями, рухався у темну пору доби по автодорозі сполученням Т-2605 сполученням «М-19»-Глибока» в адміністративних межах населеного пункту смт. Глибока, Чернівецького району Чернівецької області зі сторони с. Димка в напрямку центру смт. Глибока та проїжджаючи 4 км вказаної авто дороги, ОСОБА_7 , проявивши неуважність та самовпевненість у своїх діях, не переконався перед зміною напрямку руху, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, хоча мав об`єктивну можливість вчасно виявити зустрічний транспортний засіб, виконуючи поворот ліворуч, не дав дорогу автомобілю марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням неповнолітнього водія ОСОБА_15 , який рухався на зустріч йому із увімкненими зовнішніми світловими приладами, чим створив перешкоду для руху останньому, порушивши п.п. 7.3 та 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 та ведених в дію з 01.01.2002 року, у результаті чого відбулось зіткнення.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди неповнолітнім пасажирам автомобіля марки «Volkswagen Passat»: - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді двохстороннього перелому нижньої щелепи: кута зліва та тіла справа, які у відповідності до висновку судово-медичної експертизи № 28 мд від 12.01.2023 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я; - ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спричинено смерть.

Дорожньо-транспортну пригоду погонич ОСОБА_7 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 7.3 та 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, введених в дію з 01.01.2002, які вимагають від водія: -п. 7.3. Для руху в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості на гужовому транспорті необхідно увімкнути ліхтарі: спереду - білого кольору, ззаду - червоного кольору, що встановлюються з лівого боку воза (саней); -п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно до висновку інженерно-транспортної експертизи від 27.03.2023 № СЕ-19/126-23/2535-ІТ, невідповідність дій водія гужової підводи ОСОБА_7 вимогам пунктів 7.3 та 10.1 ПДР, з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 291 КК України, а саме порушення чинних на транспорті правил, що спричинило тяжкі наслідки.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора, яка вважала вирок районного суду обґрунтованим, а тому просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, розглянувши матеріали судового провадження та доводи апеляційних скарг, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, колегія суддів доходить такого.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Із зазначеної норми закону слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх, оцінити за своїм внутрішнім переконанням та дати остаточну оцінку, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано в повній мірі.

При перевірці вироку місцевого суду апеляційним судом встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у порушенні чинних на транспорті правил, що спричинило тяжкі наслідки, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджений зібраними у встановленому законом порядку доказами, які ретельно досліджені, оцінені судом та детально викладені у вироку.

Зокрема, такого висновку районний суд дійшов на підставі аналізу як пояснень самого обвинуваченого ОСОБА_7 так і показань потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , зміст яких детально відображено у вироку та чиї показання не оспорюються в поданих апеляційних скаргах.

Також винуватість ОСОБА_7 підтверджується сукупністю наявних в матеріалах провадження належних та допустимих письмових доказів.

Так, у протоколі огляду місця ДТП від 09.12.2022 року зафіксовано місце дорожньо-транспортної пригоди та наслідки зіткнення транспортного засобу із підводою (т.1 а.к.п. 17-38).

Висновком судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/126-22/8937-ІТ від 23.12.2022 року підтверджено те, що робоча гальмова система, рульове керування автомобіля Фольксваген д/н/з НОМЕР_1 знаходяться у працездатному стані, ходова частина автомобіля знаходиться в стані часткової відмови. Зовнішні світлові прилади автомобіля перебувають у непрацездатному стані (т.1 а.к.п. 52-58).

Із висновку судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/126-22/8938-ІТ від 28.12.2022 року вбачається, що пошкодження від зіткнення на автомобілі Фольксваген д/н/з НОМЕР_1 розташовані в передній частині. Пошкодження від зіткнення на конструктивних елементах, що складають конструкцію гужового возу, розташовані в передній правій частині. При першочерговому контактуванні автомобіль Фольксваген передньою частиною контактував із передньою правою частиною гужового возу (т.1 а.к.п. 61-71).

Висновком судової інженерно-транспортної експертизи від 27.03.2023 № СЕ-19/126-23/2535-ІТ підтверджено те, що водію гужової підводи ОСОБА_21 необхідно було керуватися вимогами п. 7.3, 7.8 та 10.1 ПДР. В діях водія гужової поводи ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п. 7.3 та 10.1 ПДР, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. У діях водія ОСОБА_15 при умові руху непозначеної на проїзній частини гужове: підводи та швидкості руху автомобіля як при фактичній, так і при допустимій в межах населеного пункту, не вбачається невідповідносте вимогам Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору могли перебувати у причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди (т.1, а.к.п.95-101).

Відповідно до висновку судової фототехнічної експертизи від 28.12.2023 року № СЕ-19/126-22/8975-ФП, згідно з наданим відеозаписом на обраній ділянці дороги безпосередньо перед зіткненням середня швидкість гужового возу була не меншою за 6,5 км/год та не більшою 7,4 км/год. З моменту зміни напрямку руху гужового возу, до моменту зіткнення з автомобілем минає час не менший ніж 4,78 сек. та не більший ніж 5,95 сек. З моменту попадання в поле зору відеокамери автомобіля Фольксваген до моменту зіткнення з гужовим возом минає час не менший ніж 0,79 сек. та не більший ніж 0,91 сек. З моменту загоряння задніх габаритів автомобіля до моменту зіткнення минає час не менший ніж 0,27 сек. та не більший ніж 0,31 сек. (т.1 а.к.п. 109-117).

Дані, які містяться у висновку судової фототехнічної експертизи від 05.01.2023 року № СЕ-19/126-23/68-ФП, свідчать про те, що з моменту перетину кіньми суцільної лінії дорожньої розмітки до моменту зіткнення з автомобілем минає час не менший ніж 1,43 сек. та не більший ніж 1,65 сек. (т.1 а.к.п. 120-127).

Із висновку СМЕ трупа ОСОБА_17 , 2005 р.н., № 886 від 06.01.2023 року встановлено, що смерть останнього настала від набряку та набухання речовини головного мозку як ускладенння отриманого при життя відкритого вдавленого перелому кісток склепіння черепа, кісток лицевого черепа із руйнуванням речовини головного мозку та розвитком масивних субарахноїдальних крововиливів, саден на лобній ділянці по центру та справа, на носовій ділянці щічній ділянці на ротовій ділянці верхньої губи справа, ран на лобній ділянці центру та справа, дном яких є порожнина черепа, крововиливів у м 'які тканини волосистої частини голови з боку внутрішньої їх поверхні на лобній ділянці з переходом в праву тім`яну та праву скроневу ділянки голови із крововиливом під товщу правого скроневого м`язу, розривів твердої мозкової оболонки, переломів кісток основи та склепіння черепа, кісток лицьового черепа, розривів м 'якої мозкової оболонки із руйнуванням речовини головного мозку. Вказані тілесні ушкодження відносяться до Тяжких за ознакою небезпека для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_17 (т.1 а.к.п. 135-141).

Із висновку судової токсикологічної експертизи від 15.12.2023 року № 1842 встановлено, що в крові ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в кількості 3.68 % (т.1 а.к.п. 145).

Висновком СМЕ щодо ОСОБА_16 від 12.01.2023 року № 28 мд підтверджено те, що у ОСОБА_22 було встановлено двохсторонній перелом нижньої щелепи: кута зліва та тіла справа, який відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості (т.1 а.к.п. 167-168).

Із протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_23 від 15.03.2023 року із схемою та фототаблицею до нього вбачається, що під час проведеної слідчої дії потерпілий повідомив відомі йому обставини ДТП (т.1 а.к.п. 197-204).

Із протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 від 15.03.2023 року зі схемою і фото таблицею вбачається, що під час проведеної слідчої дії свідок повідомив відомі йому обставини ДТП ( т.2 а.с. 16-36).

Із протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_19 зі схемою та фототаблицею, вбачається, що під час проведеної слідчої дії свідок повідомив відомі йому обставини ДТП (т. 2 а.к.п.60-66);

Із протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 від 15.03.2023 року зі схемою та фото таблицею встановлено, що такий було проведено з ОСОБА_7 , в присутності його захисника - адвоката ОСОБА_24 . У ході проведеної слідчої дії обвинувачений повідомив відомі йому обставини ДТП, після чого протокол був підписаний ним та його захисником без жодних клопотань чи зауважень (т.2 а.к.п. 80-88).

Таким чином, дослідивши та оцінивши наведені докази, з урахуванням приписів ст. 94 КПК України, районний суд вірно встановив, що викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального провадження знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду.

Що стосується доводів адвоката ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції поклав в основу обвинувального вироку неналежні докази, то такі не знайшли свого підтвердження.

Так, ст.87 КПК України визначено, які докази суд зобов`язаний визнати недопустимими.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к, вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК до наданих сторонами доказів, Суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Будь-яких порушень фундаментальних прав і свобод обвинуваченого чи будь-яких інших осіб апеляційним судом не встановлено, як і не встановлено, що вищенаведені докази отримані незаконним шляхом, як про це вказує захисник, а тому підстав для визнання їх неналежними немає.

Доводи захисника про те, що слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_12 був проведений без участі ОСОБА_7 , а тому такий доказ - недопустимий, є безпідставними, оскільки відповідно до ч.2 ст.240 КПК України, залучення до участі в слідчому експерименті підозрюваного, потерпілого, свідка, захисника, представника є правом, а не обов`язком слідчого чи прокурора.

Поряд з цим, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, зазначає, що слідчий експеримент з вказаним свідком проведений в умовах максимально наближених до тих, які були на момент ДТП, а тому у колегії суддів немає підстав сумніватись у такому доказі. Більше того, під час відкриття матеріалів стороні захисту, ні обвинувачений ні його захисник не вказували на недопустимість вказаного доказу. Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що дані проведеного слідчого експерименту не мали для суду наперед встановленої сили, а були оцінені судом першої інстанції в сукупності з іншими доказами, наявними у матеріалах справи.

Обставини, які захисник просив встановити шляхом проведення слідчого експерименту, були встановлені слідчим в ході проведення аналогічних слідчих дій під час здійснення досудового розслідування.

Не знайшли свого підтвердження і доводи захисника про те, що висновок експерта №СЕ-19/126-23/2535-ІТ є поспішним і необґрунтованим, та таким, який суперечить дослідженим у суді доказам.

Так, із матеріалів справи вбачається, що у ході судового розгляду вказаний висновок експерта був досліджений та йому було надано судом відповідну оцінку. При цьому, із вказаного висновку встановлено невідповідність дій водія гужової поводи ОСОБА_7 вимогам п. 7.3, 7.8 та 10.1 ПДР, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. Поряд з цим, відповідно до висновку, в діях водія ОСОБА_15 при умові руху непозначеної на проїзній частини гужової підводи та швидкості руху автомобіля як при фактичній, так і при допустимій в межах населеного пункту, не вбачається невідповідносте вимогам Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору могли перебувати у причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. Тобто вказана обставина була досліджена експертом і надано відповідний висновок.

У колегії суддів немає підстав сумніватись у вказаному вище висновку, оскільки такий був наданий компетентним експертом в межах наданих йому повноважень. При цьому, експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.

Більше того, свої висновки експерт підтвердив у суді першої інстанції та надав відповіді на всі питання сторони захисту, прокурора, суду.

Що стосується тверджень захисника на безпідставність відхилення судом першої інстанції висновку автотехнічної експертизи від 21.06.2023 № КСЕ-19/126-23/3999, проведеної експертами Чернівецького НДЕКЦ за ініціативою сторони захисту, то такі також є безпідставними, при цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що у оскаржуваному вироку судом першої інстанції наведено чіткі підстави не врахування такого доказу, з якими погоджується колегія суддів.

Як правильно зазначив районний суд у своєму рішенні, вихідні дані, які були покладені в основу вказаної експертизи, не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, при проведенні вказаної експертизи не враховувалась фактична видимість з місця водія, а розрахунки проводились виходячи з необмеженої видимості. Також захисником, як ініціатором проведення експертизи, поставлено перед експертом перше питання: який час минає з моменту який зображений на наданій експерту ілюстрації до моменту зіткнення. Відповіді на подальші питання корелюються з відповіддю на перше питання. При цьому ініціатором експертизи надано експерту ілюстрацію, де підвода вже здійснює маневр повороту, проте це не є початком зміни напрямку руху. Тобто захисником було свідомо змінено часовий проміжок, від якого експертами здійснювалися подальші розрахунки. Крім цього, при проведенні експертизи експерт враховує, що автомобіль у загальмованому стані проїхав до місця зіткнення 2-4 метри, проте така обставина не була встановлена під час досудового слідства та судового розгляду.

Окрім того, 16.05.2024 р. за клопотанням захисника ОСОБА_8 ухвалою Чернівецького апеляційного суду було призначено комісійну інженерно - транспортну експертизу.

Згідно висновку експерта СЕ-19/126-24/5865-ІТ від 28.06.2024 р. вбачається, що судові експерти прийшли до висновку, що при заданому комплексі вихідних даних в даній дорожньо - транспортній ситуації, в діях водія ОСОБА_7 вбачається невідповідність технічних вимог п. 7.3. та.10.1 ПДР, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо - транспортної пригоди.

Також експерти прийшли до висновку, що при заданому комплексі вихідних даних в даній дорожньо - транспортній ситуації, в діях водія ОСОБА_12 вбачаються невідповідності технічним вимогам п. 12.3.та 12.4. ПДР. Однак і за причини вказаних в дослідницькій частині невідповідності вимогам п.12.3. та.12.4. ПДР в діях ОСОБА_12 з технічної точки зору не перебувають в причинному зв`язку з подією ДТП.

Безпідставними є посилання захисника на те, що органом досудового розслідування не врахована можливість у водія ОСОБА_7 виявити автомобіль під керуванням ОСОБА_15 перед початком здійснення повороту ліворуч, і вказана обставина залишилась поза увагою суду.

Так, згідно з протоколом слідчого експерименту від 15.03.2023, проведеного за участю ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_24 , слідчим встановлено, що видимість автомобіля для ОСОБА_7 складала більше 111 метрів.

У судовому засіданні у суді першої інстанції ОСОБА_7 зазначив, що перед початком здійснення маневру повороту ліворуч він бачив автомобіль, який рухався у зустрічному напрямку.

Отже, в такому випадку у ОСОБА_7 виник обов`язок виконання вимог п. 10.1 ПДР, який передбачає, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

За таких обставин, на думку колегії суддів, ОСОБА_7 мав керуватися не правом, наданим п. 1.4 ПДР (кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила), як на це посилається захисник у своїй апеляційній скарзі, а обов`язком, який у нього виник, коли він виявив інший транспортний засіб на проїзній частині, що рухався прямолінійно.

Доводи сторони захисту про те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_15 керував транспортним засобом, не маючи посвідчення водія, досвіду у керуванні автомобілем та з перевищенням допустимої в межах населеного пункту швидкості руху, є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

У даному кримінальному провадженні прокурором висунуте обвинувачення ОСОБА_7 за ст.291 КК України, а тому суд не може надавати оцінку діям інших осіб, яким обвинувачення не пред`явлене, та встановлювати наявність вини таких осіб.

Поряд з цим, апеляційний суд звертає увагу і на те, що, вказуючи у своїй апеляційній скарзі на некоректність сформульованого судом обвинувачення та не відповідність його вимогам ст.374 КПК України, адвокат ОСОБА_8 не зазначає у чому саме полягає некоректність і невідповідність, та яким саме чином порушено право на захист.

Таким чином, перевіривши доводи, наведені апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд доходить висновку, що такі не знайшли свого підтвердження, при цьому дії ОСОБА_7 районним судом кваліфіковані правильно за ст.291 КК України, як порушення чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, що спричинило тяжкі наслідки.

Аналізуючи вирок районного суду в частині призначення покарання ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що воно обране судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.65-67 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через суворість, є необґрунтованими.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання, районним судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відносить до нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, працює, одружений, не судимий, досяг пенсійного віку, стан його здоров`я, на спеціальних обліках не перебуває. При цьому, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 судом визнано: активне сприяння у розкритті злочину та добровільне часткове відшкодування завданої шкоди, а обставиною, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Поряд з вказаними вище обставинами, районним судом враховано і дії водія ОСОБА_15 , а також дані досудової доповіді щодо ОСОБА_7 .

На думку колегії суддів, районний суд обґрунтовано не визнав обставиною, яка пом`якшує покарання - визнання обвинуваченим своєї вини, зважаючи на поведінку обвинуваченого, який у ході судового розгляду неодноразово підтримував позицію свого захисника щодо наявності в діях іншої особи (водія ОСОБА_15 ) порушень ПДР, які перебувають у причинному зв`язку із настанням ДТП.

Що стосується доводів обвинуваченого та потерпілої про те, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував щире каяття обвинуваченого, то такі також є безпідставними.

Так, щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.

Як було встановлено у суді першої інстанції, до початку судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 не просив пробачення у потерпілих, не цікавився їх станом, не намагався відшкодувати шкоду. При цьому ОСОБА_7 частково відшкодував завдану шкоду потерпілій ОСОБА_9 лише через рік після вчинення ним кримінального правопорушення.

За таких обставин, районний суд правильно зазначив про відсутність щирого каяття обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку, з урахуванням того, що ОСОБА_7 вчинив хоч і нетяжкий злочин, однак внаслідок його дій настала смерть людини - ОСОБА_25 , а потерпілому ОСОБА_26 спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості, крім того, такий злочин було вчинено обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння, то саме покарання у виді позбавлення волі відповідатиме меті покарання, передбаченій у ст.50 КК України, тобто буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Апеляційний суд звертає увагу і на те, що наведені в апеляційних скаргах обвинуваченого та потерпілої обставини були повністю враховані районним судом при призначені покарання за вчинене кримінальне правопорушення, при цьому достатніх та переконливих доводів того, що такі дають можливість для призначення покарання, яке не пов`язане із позбавленням волі, апелянтами не наведено, а апеляційним судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вирок районного суду є законним і обґрунтованим, а тому його слід залишити без змін, а подані апеляційні скарги - без задоволення.

Будь-яких істотних порушень норм процесуального чи матеріального права апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги: обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 за ст.291 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

Виготовлено з автоматизованої

системи документообігу суду:

суддя Чернівецького

апеляційного суду ( ОСОБА_1 )

(30.07.2024р. - дата засвідчення копії)