Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.07.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/316/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.04.2024.

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР у м. Львові від 29.09.2023 про закриття кримінального провадження № 0000330 від 27.07.2023 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 396 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області зі скаргою на постанову слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР у м. Львові від 29.09.2023 про закриття кримінального провадження № 0000330 від 27.07.2023, яку просив скасувати як передчасну, безпідставну та незаконну.

В обґрунтування доводів та вимог скарги посилається на те, що вказана постанова від 29.09.2023 є необґрунтованою, однобічною, поверхневою, проведена без з`ясувань всіх обставин події. Крім того, сама оскаржувана постанова є невмотивованою, у зв`язку з бездіяльністю слідчого ОСОБА_6 і введенням в оману свідком ОСОБА_7 .

Слідчий суддя ухвалу мотивувала тим, що оскаржувана ОСОБА_5 постанова слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР у м. Львові від 29.09.2023 про закриття кримінального провадження № 0000330 від 27.07.2023 є вмотивованою. При проведенні досудового розслідування були перевірені та встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, їм дано належну оцінку, досліджено та проаналізовано їх у сукупності та, відповідно до ст. 284 КПК України, прийнято рішення про закриття кримінального провадження. Також слідчий суддя вказала на те, що під час досудового розслідування кримінального провадження, слідчий з урахуванням ч. 5 ст. 40 КПК України, провів всі необхідні та можливі у даному випадку слідчі та процесуальні дії та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діянні ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 396 КК України та обґрунтовано виніс постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки в діях ОСОБА_7 не було встановлено прямого умислу на невиконання судових актів, була проведена певна робота по їх виконанню, а їх подальше виконання було унеможливлене зміною групи дізнавачів. Що ж стосується кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 396 КК України, то дізнавач ОСОБА_7 ,

-2-

як службова особа, взагалі не є суб`єктом кримінальної відповідальності за цією статтею, що також є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 16.04.2024 та направити матеріали за скаргою на новий розгляд до суду першої інстанції. Вважає ухвалу слідчого судді незаконною та не обґрунтованою, такою, що винесена з порушенням вимог КПК України. На його думку, постанова слідчого не відповідає вимогам ст. 284 КПК України, оскільки винесена без всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів. Досудове розслідування в даному кримінальному провадженні проведеною без з`ясувань всіх обставин події, оскільки дізнавач ОСОБА_7 ухилився від виконання ухвали суду від 18.10.2021 у кримінальному провадженні № 0000068 та безпідставно закривав кримінальне провадження, а прокурор скасовував ці незаконні постанови слідчого.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_5 , неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.

Перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового та кримінального провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 до задоволення не підлягає з таких підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивного з`ясування обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з ухвали, вказані вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримані.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

За приписами ч. 5 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

При цьому, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого

-3-

кримінального правопорушення, характеризуючи особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, в тому числі, рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Враховуючи те, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчій суддя при розгляді скарги повинен перевірити як дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, так і підстави його закриття.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно положень глави 24 КПК України закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, або при наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Для виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів в порядку, передбаченому КПК України, для з`ясування обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Метою досудового розслідування є діяльність слідчого, дізнавача, прокурора спрямована на збирання, дослідження, оцінку, перевірку і використання доказів, попередження, запобігання та розкриття кримінальних правопорушень, встановлення об`єктивної істини, забезпечення правильного застосування закону, охорону прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб.

Основним засобом збирання доказів, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, досягнення його завдань є проведення слідчих дій.

Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 223 КПК України, слідчими (розшуковими) є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для їх проведення є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Як встановлено слідчим суддею, з 27.07.2023 проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 00000330, з попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 382 КК України, з наступним коротким викладом обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.12.2022 (справа № 308/14521/22) зобов`язано уповноважену особу Шостого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідно до заяви ОСОБА_5 від 18.10.2022.

Постановою прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 від 31.07.2023 матеріали досудового розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 382 та ч. 1 ст. 396 КК України, відомості про які 27.07.2023 внесені

-4-

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000330 та № 0000331, були об`єднані в одне провадження за № 0000330 за заявою ОСОБА_5 від 18.10.2022 за аналогічними фактами.

Постановою слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді ТУ ДБР, розташованого у м. Львові ОСОБА_6 від 29.09.2023, кримінальне провадження № 0000330 від 27.07.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 396 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Постанова слідчого мотивована тим, що в ході проведення досудового розслідування встановлено, що в діях службової особи ВП № 1 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_7 не встановлено ознак складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 396 КК України. З огляду на викладене, кримінальне провадження № 0000330 від 27.07.2023 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Як свідчать докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження, досліджених апеляційним судом, слідчий провів всі першочергові та необхідні слідчі дії, надав оцінку наявним доказам, всебічно, повно та об`єктивно дослідив всі обставини кримінального провадження, в тому числі вжив необхідних заходів, передбачених КПК України, щодо витребування необхідних документів та інформації в межах предмету розслідування.

Колегія суддів констатує, що під час розслідування кримінального провадження слідчий вичерпав існуючі можливості щодо збирання, дослідження, аналізу та перевірки вже отриманих доказів у кримінальному провадженні, відтак провів всі необхідні та можливі у даному випадку слідчі та процесуальні дії. Аналіз зібраних доказів дозволяє зробити висновок, що виконувати будь-які інші слідчі дії не є доцільним, а також здобути нові будь-які докази в даному кримінальному провадженні є не можливим.

Крім того, склад злочину є підставою кримінальної відповідальності, отже, для правильної кваліфікації діяння слід встановити підставу кримінальної відповідальності. Кримінальне законодавство України встановлює кримінальну відповідальність тільки за конкретні суспільне небезпечні винні діяння (дію або бездіяльність), передбачені законом як злочин (ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 11 КК України).

За приписами ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Частина 2 статті 382 КК України встановлює кримінальну відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню - вчинені службовою особою.

Одним із основних принципів судочинства - обов`язковість судових рішень (ч. 5 ст. 124 та п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України). Судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання кожною особою на всій території України. Згідно з ч. 2 ст. 21 КПК України вироки та ухвали суду підлягають обов`язковому та безумовному виконанню.

Основний безпосередній об`єкт злочину - інтереси правосуддя в частині забезпечення повного і своєчасного виконання судового рішення. Додатковий безпосередній об`єкт злочину становлять конституційні права та основні свободи і законні інтереси людини та юридичних осіб, авторитет судових і правоохоронних органів, а також міжнародний авторитет держави.

Предмет злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, - це судовий акт (вирок, рішення, ухвала чи постанова, що набрали законної сили), який було прийнято в установленому законом порядку суддею (суддями) суду загальної юрисдикції або Конституційного Суду України.

-5-

Предметом злочину може бути будь-який судовий акт органів правосуддя незалежно від: юрисдикції (загальної чи спеціалізованої); інстанції (першої, апеляційної чи касаційної); категорії судових справ (цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних).

Об`єктивна сторона злочину за ч. 2 ст. 382 КК України полягає в одному із таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: а) невиконання (ухилення від виконання) вироку, рішення ухвали, постанови суду або б) перешкоджання їх виконанню.

За частиною 2 статті 382 КК України склад злочину є формальним, бо його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням службовою особою одного із зазначених у законі діянь - дії (перешкоджання) чи бездіяльності (невиконання), і саме з цього моменту злочин визнається закінченим та набуває триваючого характеру.

Невиконання судового акта - це бездіяльність, що полягає у незастосуванні передбачених законом і судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт. Форми (способи) невиконання судового акта можуть бути різними, наприклад, пряма і відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати. Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання (умисно не розпечатує пошту, не приймає державного виконавця, направляє документ не за адресою тощо).

Перешкоджання виконанню судового акта - це активні дії, які становлять протидію реалізації вимог, що містяться в цьому акті, вчинювану з метою недопущення його виконання, наприклад, підкуп або обман державного виконавця, погрози або насильство щодо нього тощо. Якщо перешкоджання виконанню судового акта пов`язане із вчиненням інших злочинів (наприклад, даванням хабара, застосуванням насильства, знищенням документів), дії винного кваліфікуються за сукупністю злочинів.

Суб`єктивна сторона злочину за умови, якщо він не спричиняє наслідків, зазначених у ч. 3 ст. 382 КК України, є лише прямий умисел.

Частина 1 статті 396 КК України встановлює кримінальну відповідальність за заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Стаття 27 КК України поділяє приховування злочину на заздалегідь обіцяне (ч. 5) і заздалегідь не обіцяне (ч. 6). У першому випадку має місце співучасть у злочині у вигляді пособництва, бо приховування злочину було обіцяне до початку вчинення того злочину, який приховується, або хоча і під час його вчинення, але до моменту його закінчення. У другому - приховування злочину не обіцяється заздалегідь, а здійснюється вже після закінчення того злочину, який приховується. Тому таке приховування визнається лише причетною до злочину діяльністю (ч. 6 ст. 27 КК України) і кваліфікується за ч. 1 ст. 396 КК України. При цьому слід враховувати, що співучастю у злочині може бути визнане і таке його приховування, яке хоча й не було заздалегідь обіцяне, проте через інші причини (наприклад, внаслідок систематичності приховування злочинів, вчинюваних тими самими особами) давало підставу виконавцю злочину або іншим його співучасникам розраховувати на таке сприяння без попередньої домовленості з приховувачем.

За частиною 1 статті 396 КК України відповідальність настає за приховування злочину лише певного ступеня тяжкості - тяжкого (ч. 4 ст. 12 КК) чи особливо тяжкого (ч. 5 ст. 12 КК). Таким чином, приховування злочину невеликої (ч. 2 ст. 12 КК) чи середньої (ч. 3 ст. 12 КК) тяжкості не є кримінально караним.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується лише прямим умислом, бо винний усвідомлює, що приховує саме злочин.

Суб`єктом злочину може бути будь-яка особа, що досягла 16-річного віку. Якщо приховування злочину вчиняє службова особа з використанням службового становища

-6-

чи з перевищенням службових повноважень, вчинене слід кваліфікувати за статтями 364 або 365 КК України незалежно від тяжкості злочину, що приховується. Якщо злочин, який приховується, є тяжким або особливо тяжким, дії службової особи слід додатково кваліфікувати і за ч. 1 ст. 396 КК.

Проаналізувавши протокол допиту свідка ОСОБА_7 від 16.08.2023 та матеріали кримінальних проваджень, отримані слідчим, слідчий дійшов належного висновку про відсутність складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 396 КК України в діянні ОСОБА_7 та обґрунтовано прийняв рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки в діях останнього не було встановлено прямого умислу на невиконання судових актів, була проведена певна робота по їх виконанню, а їх подальше виконання було унеможливлене зміною групи дізнавачів. Що ж стосується кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 396 КК України, то дізнавач ОСОБА_7 , як службова особа взагалі не є суб`єктом кримінальної відповідальності за цією статтею, що також є обґрунтованою підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Таким чином, в даному кримінальному провадженні відсутні данні, які б могли свідчити про наявність ознак суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, тобто умисного невиконання ухвали суду, що набрала законної сили службовою особою, а також з огляду на відсутність суб`єкта кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 396 КК України і слідчим обгрунтовано прийнято рішення про закриття кримінального провадження після вжиття заходів для всебічного, повного і неупередженого дослідження матеріалів кримінального провадження.

Зокрема, оскаржувана постанова містить зміст обставин, які є підставами для прийняття такого рішення, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення Кримінального процесуального кодексу України.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий суддя розглянула скаргу ОСОБА_5 з дотриманням положень ст. 303, 304, 306 КПК України. Рішення слідчого судді відповідає вимогам ст. 307 КПК України та містить відповідні мотиви про залишення скарги ОСОБА_5 без задоволення.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження належним чином вмотивована, в ній викладені обставини кримінального провадження, дано аналіз зібраним доказам, наведені мотиви і процесуальні підстави закриття кримінального провадження. Слідчий суддя погодилася з висновком слідчого щодо відсутності складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 396 КК України в об`єднаному кримінальному провадженні № 0000330 від 27.07.2023 та наявності підстав для закриття кримінального провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_5 доводи щодо неповноти дослідження обставин кримінального правопорушення, не проведення всього комплексу слідчих дій, допитів тощо, спростовуються наявними матеріалами кримінального провадження і такі апеляційним судом відхиляються.

Доводи ОСОБА_5 , наведені в апеляційній скарзі, є аналогічними з позицією заявника, які викладені в його скарзі до слідчого судді. Ці доводи перевірялись під час проведення досудового розслідування та слідчим суддею при розгляді скарги в порядку п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Перевіряючи законність прийнятого слідчим рішення, слідчим суддею ретельно досліджені матеріали кримінального провадження № 0000330 від 27.07.2023 та дана оцінка проведеним у ньому процесуальним та слідчим діям.

-7-

Колегія суддів уважає, що під час проведення перевірки обставин, на які посилається ОСОБА_5 , слідчим відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КПК України, всебічно, повно і неупереджено досліджені всі обставини кримінального провадження, які мають істотне значення для даного кримінального провадження, зроблений аналіз тих обставин, на які посилається ОСОБА_5 , проведено достатній обсяг слідчих дій, спрямованих на встановлення обставин кримінального правопорушення.

Розглянувши скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, слідчий суддя дійшла обґрунтованого висновку про те, що постанова слідчого відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, навівши в ухвалі мотиви своїх висновків.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо неповноти проведеного досудового розслідування були предметом оцінки слідчим суддею, й з таким висновком погоджується колегія суддів, з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення досудового розслідування.

При цьому, відповідно до вимог ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Таким чином, кримінальне процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.

При цьому, слід зауважити, що слідчий, дізнавач та прокурор самостійно обирають тактику проведення слідчих дій.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_5 не свідчать про неповноту та неправильність висновків слідчого за результатами проведеного досудового розслідування та не є підставою для скасування оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження.

Крім того, недоліки на які посилається ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, не впливають на повне, всебічне з`ясування обставин вказаного кримінального провадження та на рішення слідчого та слідчого судді, а розгляд скарги слідчим суддею у його відсутності не свідчить про незаконність прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постановленої слідчим суддею ухвали та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5 .

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду учасниками провадження не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

-8-

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 16.04.2024, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР у м. Львові від 29.09.2023 про закриття кримінального провадження № 0000330 від 27.07.2023 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 382, ч. 1 ст. 396 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді