Номер провадження:1-кп/521/1489/24
У Х В А Л А

про призначення судового розгляду

05 вересня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний судом м. Одеси у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Одеси кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000105 від 13.03.2023 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 2 ст.384 та ч.2 ст.15, ч.3 ст.190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного судом міста Одеси надійшло на розгляд кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000105 від 13.03.2023 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 2 ст.384 та ч.2 ст.15, ч.3 ст.190 КК України.

У підготовчому судовому засіданні адвокатом обвинуваченого ОСОБА_4 заявлене клопотання, підтримане обвинуваченим ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору.

Адвокат ОСОБА_4 обґрунтовує клопотання тим, що відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. У обвинувальному акті відсутній виклад фактичних обставин кримінального правопорушення.

В розділі обвинувального акту під час досудового розслідування кримінального провадження встановлено наступні фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення зокрема вказується: ... ОСОБА_5 , отримавши повідомлення про звільнення з Одеської митниці на власну електронну адресу ... 25.94.2022 року прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де під час розгляду останнього як кандидата на проходження військової служби, ОСОБА_5 незаконним шляхом отримав копію проекту Витягу з наказу начальника 25 прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 220-ос від 25.04.2022, про нібито його зарахування у списки особового складу НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 далі в супереч попередньому твердженню в обвинувальному акті орган досудового розслідування стверджує "Продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, ОСОБА_5 використовуючи копію раніше отриманого незаконним шляхом, недійсного Витяту з наказу начальника 25 прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 220-ос від 25.04.2022, подав його 22.05.2022 у адміністративній справі, додавши його до адміністративного позову до Одеського окружного адміністративного суду, у якості належного доказу факту призову на військову службу. Тим самим ОСОБА_5 навмисно ввів в оману суд....

Так, орган досудового розслідування, інкримінуючи ОСОБА_5 у вину отримання незаконним шляхом копії проекту Витягу з наказу начальника 25 прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 220-ос від 25.04.2022, про нібито його зарахування у списки особового складу НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ не вказує: час, місце, спосіб та інші обставини отримання незаконним шляхом копії вказаного документу (вчинення даного кримінального правопорушення).

Відповідно до вимог ч. 1 і ч. 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Разом з тим згідно вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні обов`язковому доказуванню підлягають:

- подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

- винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

- вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

- обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, тощо.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, тобто підводиться підсумок стадії досудового розслідування шляхом формулювання офіційного обвинувачення.

Так, згідно ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт серед іншого повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Отже, згідно вимог кримінального процесуального закону формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, з чого випливає, що формулювання обвинувачення повинно бути конкретним.

Положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті.

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Адвокат звертає увагу на те, що відсутність в обвинувальному акті фактичних обставин або даних про неможливість їх встановити позбавляє суд прийняти будь-яке процесуальне рішення по суті справи, яке можна було б безспірно визнати законним і справедливим, а будь- яке конкретне уточнення з цього приводу у подальшому виходитиме за межі такого поверхового і неконкретного обвинувачення. Така неконкретність обвинувачення заздалегідь перекладає по суті на суд обов`язок по збиранню доказів обвинувачення, зокрема в частині розкриття конкретного змісту вказаних вище обставин, що є неприпустимим з огляду на принцип змагальності сторін у кримінальному процесі, що регламентовано статтею 22 КПК України.

Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.

Проте, як вбачається з направленого до суду обвинувального акту він вказаним вимогам КПК України не відповідає.

Так, орган досудового слідства не встановив та не викликав в обвинувальному акті всі необхідні й детальні обставини за яких сталося вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358, ч.2 ст. 384 КК України.

В обвинувальному акті не конкретно викладено фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення.

Якщо ОСОБА_5 незаконним шляхом отримав копію проекту витягу із наказу, то є очевидним, що існує людина, яка незаконно видала вказаний документ.

Разом з тим, формулюючи обвинувачення за ч.1 ст. 358, ч.2 ст. 384 КК України, орган досудового слідства не встановив і не зазначив всіх суб`єктів кримінального правопорушення, об`єктивну сторону злочину.

Зокрема в обвинувальному акті не встановлено і не зазначено:

- данні про те, хто, з якою метою, за яких обставин виготовив копію проекту Витягу з наказу начальника 25 прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 220-ос від 25.04.2022, чи Витяг з даного наказу;

- коли, де і у який особі ОСОБА_5 нібито, отримав чи копію проекту Витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 220-ос від 25.04.2022, чи Витяг з даного наказу;

- чи вступав ОСОБА_5 у злочинну змову з іншими посадовцями з метою незаконного отримання копії проект)' Витягу з наказу;

- з обвинувачення є незрозумілим, яким чином подано до адміністративного суду копію Витягу з наказу начальника 25 прикордонного загону, якщо за твердженням органу досудового розслідування ОСОБА_5 отримав копію проекту вказаного документу та де, коли, у який спосіб, та у кого вказаний документ мною був отриманий.

Крім того, обвинувальний акт містить істотні суперечності щодо документів, які ОСОБА_5 , нібито, отримав незаконним шляхом.

В обвинувальному акті вказується, що обвинувачений , нібито, Незаконним шляхом отримав копію проекту Витягу з наказу начальника 25 прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 220-ос від 25.04.2022, в подальшому у обвинувальному акті вказується, що , використовуючи копію раніше отриманого незаконним шляхом, недійсного Витягу з наказу начальника 25 прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 220-ос від 25.04.2022 подав його 22.05.2022 у адміністративній справі, додавши ного до адміністративного позову до Одеського окружного адміністративного суду, у якості належного доказу факту призову на військову службу.

Разом з тим у розділі Формулювання обвинувачення стосовно ОСОБА_5 , за ч. 2 ст. 384 КК України, за кваліфікуючими ознаками: подання завідомо недостовірних доказів до суду, вчинене з корисливих мотивів також зазначається: ОСОБА_5 ...використав завідомо недостовірний документ, який надав як доказ до суду ... незаконним шляхом отримав копію проекту Витягу з наказу начальника 25 прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 220-ос від 25.04.2022 ... ОСОБА_5 використовуючи копію раніше отриманого незаконним шляхом, недійсного Витягу з наказу начальника 25 прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 220-ос від 25.04.2022, подав його 22.05.2022 у адміністративній справі, додавши його до адміністративного позову до Одеського окружного адміністративного суду, у якості належного доказу факту призову на військову службу.

Аналіз вищевказаних обставин свідчить про абсолютну незрозумілість обвинувального акту та його невідповідність вимогам діючого процесуального законодавства.

Згідно вимог ст. 42 КПК України, обвинувачений має право: знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Згідно вимог ст. 20 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Підсумовуючи вищевикладене, вважає що обвинувачення з таким змістом є вкрай неконкретним і невизначеним, суть якого є незрозумілою, що перешкоджає мені реалізувати своє право на захист.

В цьому і полягає невідповідність обвинувального акту' вимогам ст. 291 КПК України та іншим зазначеним вище вимогам КПК України, а також практиці ЄСПЛ, коли учасник чинного і ратифікованого міжнародного договору не вправі посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору (ст. 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Відсутність конкретного обвинувачення є передумовою порушення гарантованого Законом права на захист та права на справедливий судовий розгляд, що є неприпустимим.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти клопотання адвоката, вказуючи що кримінальне провадження підсудне Малиновському районному суду міста Одеси, підстав для його закриття чи зупинення не має. Обвинувальний акт складено у відповідності з вимогами законодавства України. Перешкод для призначення судового розгляду кримінального провадження не вбачається.

Суд заслухавши доводи сторін, прийшов до наступного висновку.

Підставою для повернення обвинувального акту прокурору відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України може бути лише його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України.

Як вбачається з обвинувального акту складеного відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , обвинуваченого за ч.2 ст.384 та ч.2 ст.15, ч.3 ст.190 КК України він складений та підписаний слідчим, затверджений прокурором, містить відомості, визначені ч.2 ст.291 КПК України, а також додатки, передбачені ч.3 цієї є ж норми закону. Тобто обвинувальний акт формально відповідає встановленим вимогам.

Відповідно до положень ст. 338 КПК України прокурор має право змінити обвинувачення в суді за результатами судового розгляду. Тобто, не конкретне, незрозуміле на думку сторони захисту обвинувачення, не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору. Не є підставою для повернення обвинувального акту і незгода сторони захисту з кваліфікацією інкримінованих обвинуваченому діянь та порушеннями, які на думку захисту, допустили слідчі органи при отриманні доказів.

Суд приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання захисника, також приймає до уваги, що відповідно до п.2 ч.1 ст.91 КПК України винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину відноситься до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Обов`язок доказування цих обставин положеннями ч.1 ст.92 КПК України покладається на прокурора. Оцінка доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності надається судом після дослідження цих доказів, яке відбувається не на стадії підготовчого судового засідання, а під час судового розгляду справи.

Фактично захисник вказує на порушення, які допустили слідчі органи збираючи докази в ході проведення досудового розслідування та не доведеність вини ОСОБА_5 у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, але суд не може прийти до висновку про правильність чи хибність такого твердження на стадії підготовчого судового засідання і без дослідження доказів у справі.

Таким чином суд не знаходить підстав для задоволення клопотання захисника і повернення обвинувального акту прокурору.

Судом встановлено, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 підсудне Малиновському районному суду міста Одеси, підстав для його закриття чи зупинення не має.

Обвинувальний акт складено у відповідності з вимогами законодавства України.

Перешкод для призначення судового розгляду кримінального провадження не вбачається.

Керуючись ст.ст. 217, 314-316, 334, 372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту та доданих до нього документів за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, обвинуваченого у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст.384 та ч.2 ст.15 ч.3 ст.190 КК України у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Малиновського районного суду м. Одеси на 12 вересня 2024 року на 09 годину 30 хвилин.

У судове засідання викликати:

- прокурора, обвинуваченого, захисника.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1