Справа № 191/5370/24
Провадження № 1-кс/191/933/24
У Х В А Л А

іменем України

15 листопада 2024 року м. Синельникове

Слідчий суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Синельникове клопотання уповноваженої особи на здійснення дізнання інспектора СРПП ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна, погодженого прокурором-стажистом Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_4 , а також перевіривши надані матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000279 від 13.11.2024 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.249 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Уповноважена особа на здійснення дізнання інспектора СРПП ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування свого клопотання інспектор СРПП ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області зазначила, що до Синельниківського РУП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення від працівників Планета 452 Рибоохоронного патрулю, про те що 13.11.2024 року приблизно о 20:56 на березі річки Оскорівка неподалік с. Олександропіль Синельниківського району Дніпропетровської області виявлено двох невідомих чоловіків, а саме ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає : АДРЕСА_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає : АДРЕСА_2 , які незаконно, за допомогою заборонених засобів займаються виловом риби на вказаному місці. (ЄО 15423 від 13.11.2024)

За даним фактом 13.11.2024 року відомості про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000279, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.249 КК України та сектором дізнання Синельниківського РУП розпочато розслідування.

14.11.2024 року був проведений огляд місця події в період часу з 01:08 по 01:37 годин працівниками поліції було здійснено огляд території, на березі річки Верхня Оскорівка неподалік с. Олександропіль, Синельниківського район, Дніпропетровської області. Оглядом місця події працівниками поліції Синельниківського РУП було встановлено, що на березі знаходились:

1.) Сітка №1 L 5м, H 1,8м, вічко 45х45;

2.) Сітка №2 L 100м, H 1,8м, вічко 75х75;

3.) Сітка №3 L 100м, H 1,8м, вічко 45х45;

4.) Сітка №4 L 100м, H 1,2м, вічко 45х45.

5.) Сітка №5 L 100м, H 1,4м, вічко 50х50;

6.) Алюмінієві весла в кількості 2 шт.;

7.) Гумовий човен зеленого кольору;

8.) Карась сріблястий в кількості 41 штук;

9.) Окунь - в кількості 2 штук;

10.) Плітка - в кількості 1 штук;

11.) Раки в кількості 4 штук.

Також присутній під час огляду місця події ОСОБА_5 , а саме власник човна та вищевказаних сіток, під час огляду пояснив, що виловом вказаної риби він займався за допомогою сіток для власного спожитку.

Так працівниками поліції з місця події, що мало місце 14.11.2024 року було вилучено:

1.) Сітка №1 L 5м, H 1,8м, вічко 45х45;

2.) Сітка №2 L 100м, H 1,8м, вічко 75х75;

3.) Сітка №3 L 100м, H 1,8м, вічко 45х45;

4.) Сітка №4 L 100м, H 1,2м, вічко 45х45;

5.) Сітка №5 L 100м, H 1,4м, вічко 50х50;

6.) Алюмінієві весла в кількості 2 штук;

7.) Гумовий човен зеленого кольору;

8.) Карась сріблястий в кількості 41 штук;

9.) Окунь - в кількості 2 штук;

10.) Плітка - в кількості 1 штук.

У ході досудового розслідування встановлено, що вище зазначені речі є зокрема, знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що безумовно відповідає критеріям, вказаним у ст. 98 КПК України, а отже останні були визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Також, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на те, що вилучені під час проведення огляду місця події від 14.11.2024 року мають значення для кримінального провадження та визнано речовими доказами, які можуть бути використаний як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно.

Підставами, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт вказаного майна, є забезпечення належного зберігання речових доказів стороною кримінального провадження, та фактичне позбавлення осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. У разі повернення зазначених речових доказів його власнику без накладення арешту на нього, вказані обставини можуть призвести до знищення або приховування вище вказаних речових доказів у кримінальному провадженні, з метою уникнення кримінальної відповідальності, що в свою чергу створить труднощі під час доказування обставин кримінального правопорушення та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

Своєю чергою завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, зникнення, втрати, використання чи відчуження.

Накладення арешту на вилучені речі та рибу необхідно для виконання цілей кримінального провадження, зокрема їх використання під час досудового розслідування в якості речового доказу, а саме: 1) для проведення судових експертиз; 2) попередження вчинення вище вказаними особами нових кримінальних правопорушень, знищення, продажу або приховування вказаних речових доказів, оскільки існують ризики вчинення зазначених дій, особами, яким належить вказане майно, з метою уникнення останніми кримінальної відповідальності.

Крім того, у разі ухвалення в подальшому обвинувального вироку суду та визнання винними причетних осіб до вчинення вказаного кримінального правопорушення, відповідно ст. 96-1 КК України, зазначене майно підлягатиме спеціальній конфіскації, що також зумовлює необхідність накладення на нього арешту.

Враховуючи вищевикладене з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування, виникає необхідність у накладенні арешту на зазначене майно.

У зв`язку з цим, інспектор СРПП ВП №3 Синельниківського РУП просить накласти арешт на зазначене у клопотанні майно, а саме на вилучені в ході огляду місця події від 14.11.2024 року, а саме на:

1.) Сітка №1 L 5м, H 1,8м, вічко 45х45;

2.) Сітка №2 L 100м, H 1,8м, вічко 75х75;

3.) Сітка №3 L 100м, H 1,8м, вічко 45х45;

4.) Сітка №4 L 100м, H 1,2м, вічко 45х45;

5.) Сітка №5 L 100м, H 1,4м, вічко 50х50;

6.) Алюмінієві весла в кількості 2 штук;

7.) Гумовий човен зеленого кольору;

8.) Карась сріблястий в кількості 41 штук;

9.) Окунь - в кількості 2 штук;

10.) Плітка - в кількості 1 штук;

Заборонити будь-яким чином відчужувати, розпоряджатись, використовувати вилучене майно до прийняття рішення по кримінальному провадженню та/або скасування арешту, окрім дізнавача, прокурора для забезпечення збереження речових доказів, та/або подальшого звернення в дохід держави та виконання завдань кримінального провадження.

Слідчий та прокурор до початку судового засідання надали заяви про розгляд клопотання без їх участі. Клопотання підтримали.

Власник майна ОСОБА_5 надав заяву, згідно якої просив розглядати клопотання без його участі, проти накладення арешту на майно не заперечував.

Слідчий суддя, з урахуванням заяв слідчого та прокурора, власника майна, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 18 ч.1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді - судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно ч. ч. 3-7 статті 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що : існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням. Ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом. З моменту втрати чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення, передбачених пунктами 3-4-1, 8, 9 частини другої статті 131 цього Кодексу, припиняє свою дію. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, передбачених пунктами 3-4-1, 6-9 частини другої статті 131 цього Кодексу, не допускається, якщо під час кримінального провадження втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, крім випадків накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів. Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються. До клопотання слідчого, дізнавача, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

В обґрунтування доводів клопотання інспектором СРПП ВП №3 надано копії : Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження №0000279 від 13.11.2024 року за фактом вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.249 КК України; рапорту помічника чергового Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 13.11.2024 року; рапорту інспектора СВП ВРПП ДРУП№1 ГУНП в Дніпропетровській області; заяви ОСОБА_5 про надання згоди для огляду та вилучення від 14.11.2024 року; протоколу огляду місця події від 14.11.2024 року; письмові пояснення ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ; постанови про визначення речових доказів та залучення його до матеріалів кримінального провадження від 14.11.2024 року; накладної від 14.11.2024 року.

Відповідно до п.7 ч.2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно вимог п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів

За змістом ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати : правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 статті 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Крім того, у клопотанні дізнавач вказав, що підставами у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт вказаного майна, є забезпечення належного зберігання речових доказів стороною кримінального провадження, та фактичне позбавлення осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню, в зв`язку з чим належить накласти арешт на вилучене під час огляду місця події шляхом заборони власникам та уповноваженим ними особам використання та розпорядження вказаними предметами.

Відповідно до ст. 175 КПК України, ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим (дізнавачем), прокурором, на яких також покладається обов`язок визначення місця зберігання тимчасово вилученого майна.

Оскільки в матеріалах клопотання міститься достатньо відомостей про факт вчинення кримінального проступку та наявність підстав вважати тимчасово вилучене майно доказами в кримінальному провадженні, обмеження права власності на це майно, на думку слідчого судді, є розумним і співмірним завданням кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя роз`яснює, що відповідно до ст.174 КПК України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2,3,7,16, 98, 107, 131, 170-175, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання уповноваженої особи на здійснення дізнання інспектора СРПП ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене в ході огляду місця події від 14.11.2024 року, а саме на:

1.) Сітка №1 L 5м, H 1,8м, вічко 45х45;

2.) Сітка №2 L 100м, H 1,8м, вічко 75х75;

3.) Сітка №3 L 100м, H 1,8м, вічко 45х45;

4.) Сітка №4 L 100м, H 1,2м, вічко 45х45;

5.) Сітка №5 L 100м, H 1,4м, вічко 50х50;

6.) Алюмінієві весла в кількості 2 штук;

7.) Гумовий човен зеленого кольору;

8.) Карась сріблястий в кількості 41 штук;

9.) Окунь - в кількості 2 штук;

10.) Плітка - в кількості 1 штук;

Заборонити будь-яким чином відчужувати, розпоряджатись, використовувати вилучене майно до прийняття рішення по кримінальному провадженню та/або скасування арешту, окрім дізнавача, прокурора для забезпечення збереження речових доказів, та/або подальшого звернення в дохід держави та виконання завдань кримінального провадження.

Контроль за виконанням ухвали покласти на уповноважену особу на здійснення дізнання інспектора СРПП ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 ..

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятиденний строк з дня її проголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1