КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №760/5320/22Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/5363/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

захисників ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000094 по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 03 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 03 жовтня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинувачені ОСОБА_7 строк тримання під вартою, без визначення розміру застави, до 01 грудня 2024 року включно.

Захисник ОСОБА_6 в поданій апеляційні скарзі просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченій строку тримання під вартою та застосувати до обвинуваченої більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

За доводами апелянта, в судовому засіданні прокурор лише перерахував ризики, які продовжують існувати та виправдовують подальше тримання ОСОБА_7 під вартою, не надавши об`єктивних доказів на підтвердження існування наведених ризиків, а його доводи носили характер припущення та ґрунтувались на інформації, яка була спростована стороною захисту.

Ухвалюючи рішення про продовження тримання ОСОБА_7 під вартою, суд необґрунтовано поставив під сумнів наявність у неї міцних соціальних зв`язків. Звертає увагу суду на те, що міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, відповідно до ст.178 КПК України, не є визначальним для оцінки обґрунтованості застосування щодо нього запобіжного заходу. Разом з цим просить врахувати, що ОСОБА_7 є керівником правозахисної громадської організації, постійно, за дорученням міжнародних організацій, здійснювала моніторинг дотримання в Україні прав людини, що свідчить про існування у неї міцних соціальних зв`язків. Вважає, що твердження прокурора про те, що обвинувачена повідомила суду, що мала намір на початку 2022 року виїхати до Угорщини, не заслуговують на увагу, так як у вказаний час ОСОБА_7 не мала для цього жодних передбачених законодавством обмежень та не притягалась до кримінальної відповідальності.

Посилається на необґрунтованість висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, яке повністю грунтується на неналежних та недопустимих доказах.

За доводами сторони захисту, всі дії та висловлювання ОСОБА_7 робились виключно з її правозахисною діяльністю, як директора громадської організації «Інститут правової політики та соціального захисту імені Ірини Бережної», що передбачає постійне комунікування, як з представниками міжнародних правозахисник організацій, так і з представниками різних урядових структур, в тому числі іноземних держав, аналіз та висвітлення проблем та різноманітних тенденцій, які відбуваються у суспільстві, в тому числі негативних та таких, які загрожують демократичному розвитку держави Україна.

Звертає увагу на факт незаконного затримання ОСОБА_7 працівниками правоохоронних органів та внесення до протоколу затримання недостовірних відомостей, безпідставного застосування до неї фізичного насильства та катування.

Посилання суду на те, що обвинувачена, знаходячись на волі, може продовжити протиправну діяльність, яка загрожує національній безпеці України, носить характер припущення, оскільки також не підтверджується жодними доказами.

Крім цього, посилаючись на ряд рішень Європейського суд з прав людини, вважає, що суд, продовжуючи обвинуваченій строк тримання під вартою, безпідставно відмовив у визначені альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Також зазначає, що ОСОБА_7 03 жовтня 2024 року була безпідставно видалена із залу судового засідання та розгляд клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу відбувався без її участі, у зв`язку із чим вона була позбавлена можливості навести необхідні та достатні доводи на спростування обставин,викладених у клопотання прокурора, чим грубо порушено її право на захист.

Обвинувачена ОСОБА_7 в поданій апеляційні скарзі із доповненнями від 09 жовтня 2024 року, 14 жовтня 2024 року та від 23 жовтня 2024 року просить скасувати ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою та постановити нову, якою передати її на поруки ОСОБА_9 .

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на необґрунтованість висунутої їй підозри у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України та незаконність її затримання з 14 березня 2022 року по 15 березня 2022 року, в ході якого їй були спричинені тілесні ушкодження.

Просить врахувати, що під час розгляду клопотання прокурора про продовження їй строку тримання під вартою їй стало погано, у зв`язку з чим були викликані лікарі та надавали їй медичну допомогу. В подальшому суд видалив її із зали суду до стадії дебатів, внаслідок чого вона була позбавлена можливості надавати пояснення та заперечувати проти доводів прокурора.

Крім того, апелянт вважає, що судом було порушено її право на захист, оскільки призначив їй захисника без її згоди.

Вказує на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які на думку обвинуваченої нічим не обґрунтовані, а лише формально перелічені у клопотанні прокурора.

За доводами апелянта, в оскаржуваній ухвалі в обґрунтування ризику переховування від суду, суд послався на протокол огляду її мобільного телефону від 12 березня 2022 року, якого взагалі не існує.

Необґрунтованими вважає і висновки суду про відсутність в неї міцних соціальних зв`язків.

В порушення вимог закону, суд не розгляду клопотання поручителя ОСОБА_9 про взяття її на поруки,а також безпідставно не розглянув заяву захисника ОСОБА_6 про відвід суддів.

Також вважає, що судом не взято до уваги рішення ЄСПЛ від 25.04.2024 року у справі «Бережна проти України», яким було зобов`язано державу Україна змінити їй запобіжний захід з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду, вважаючи її незаконною та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченої ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, у вигляді домашнього арешту на певний період доби.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду клопотання не було дотримано положень ст.ст.177, 178, п.3 ч.1 ст.196 КПК України та безпідставно продовжено їй строк тримання під вартою.

Зокрема, як вважає захисник, ухвалюючи рішення про продовження строку тримання під вартою, судом не було враховано дані про особу обвинуваченої, а саме те, що вона має постійне місце проживання у м. Києві, у неї наявні міцні соціальні зв`язки, її незадовільний стан здоров`я, тому числі і те, що під час розгляду клопотання вона знепритомніла та в подальшому мала погане самопочуття.

Також посилається на те, що обвинувачена під час розгляду даного клопотання була видалена судом із зали суду на час судового розгляду, чим було порушена право на її захист, в тому числі надавати пояснення з приводу поданого прокурором клопотання.

Також, за доводами апелянта, судом не було належним чином перевірено та не враховано обставини, на які посилалась сторона захисту та які свідчать про можливість застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Окрім цього, колегією суддів не були належним чином перевірені обставини, які свідчать про можливість застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів задля запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

З урахуванням наведеного захисник вважає, що ОСОБА_7 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою за відсутності передбачених для того законних підстав.

В судове засідання прокурор не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, клопотання про неможливість розгляду провадження у його відсутності не подавав. Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник не заявляли клопотання про розгляд даного провадження за участю сторін, що дає суду апеляційної інстанції відповідно до положень ч.4 ст.422-1 КПК України підстави розглядати справу у відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали апеляційні вимоги, вивчивши матеріали сформованого контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів сформованого контрольного провадження, на розгляді Солом`янського районного суду м.Києва перебувають матеріали кримінального провадження №0000094 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України.

Прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_10 звернувся до суду з клопотаннями про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 03 жовтня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченій ОСОБА_7 строк тримання під вартою, без визначення розміру застави, до 01 грудня 2024 року включно.

Ухвалюючи рішення про продовження обвинуваченій строку тримання під вартою, суд визнав обґрунтованими наведені у клопотанні прокурора доводи про продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що виправдовують її подальше тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про продовження обвинуваченій ОСОБА_7 строку тримання під вартою, з огляду на наступне.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;незаконно впливати свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності можуть свідчити про продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість її переховування від суду та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, які виправдовують її тримання під вартою.

Зокрема, як обґрунтовано встановлено судом першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, оскільки не має сталих соціальних зв`язків, а тому може вжити спроб залишити територію України. Суд також врахував дані протоколу огляду мобільного телефону обвинуваченої від 12 березня 2022 року, які свідчать про те, що вона на початку березня 2022 року намагалася виїхати до міста Бєлгород РФ, де в неї проживає племінниця. Крім того, під час судового розгляду обвинувачена повідомила суд, що на початку року також мала намір виїхати до Угорщини. Судом також враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується, її вік та стан здоров`я, що також може свідчити про наявність ризику її переховування від суду.

Крім цього, як встановив суд першої інстанції на підставі наявних в матеріалах провадження доказів, зокрема листів, адресованих керівництву рф та підписаних обвинуваченою, існує ризик продовження виготовлення та поширення обвинуваченою матеріалів, у яких міститься подання завідомо недостовірної інформації, що містить ознаки державної зради. Оскільки об`єктивною стороною злочину, який інкримінується обвинуваченій, є надання іноземній державі, іноземній організації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України за допомогою месенджерів та всесвітньої мережі «Інтернет», суд визнав, що існує ризик продовження такої діяльності під час перебування обвинуваченої на волі, оскільки будь-який інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не виключає можливості обвинуваченої користуватись електронними пристроями із доступом до соціальних мереж та месенджерів. Оскільки наведені у клопотанні прокурора ризики є реальними і вони на момент розгляду клопотання про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою не зменшилися, суд обґрунтовано визнав, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам. Суд також не визначав розмір застави з огляду на те, що у відповідності до ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-2, 260, 261, 437-442 КК України, за наявність ризиків, зазначених у ст.177 КК України, застосовується запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 цієї статті - тримання під вартою. При вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченоїОСОБА_7 під вартою суд також врахував дані, які характеризують особу обвинуваченої, а також інші обставини, передбачені ст.178 КПК України. Доводи апеляційних скарг про те, що судом при продовженні строку тримання під вартою не враховано стан здоров`я обвинуваченої та наявність у ОСОБА_7 захворювань, які унеможливлюють її тримання під вартою, відсутність належної медичної допомоги у мовах СІЗО, є необґрунтованими, оскільки судом враховано вказані обставини та надано їм належну оцінку. Зокрема, судом враховано інформацію про стан здоров`я ОСОБА_7 , яка міститься у листах Київської міської медичної частини Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України в місті Києві та Київській області від 15 червня 2022 року та № 681 від 02 серпня 2022 року, Філії Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України в м. Києві та Київській області № 888 від 29 травня 2023 року, згідно з якими стан здоров`я ОСОБА_7 на момент видачі довідок стабільний, задовільний, термінового лікування як в умовах Київської міської медичної частини, так і в лікарняних закладах МОЗ України вона не потребує. Предметом судового розгляду були і ті обставини, на які посилаються захисники та обвинувачена в поданих апеляційних скаргах, зокрема щодо її незаконного затримання. Що стосується доводів апеляційних скарг про те, що розгляд клопотання прокурора відбувався без участі ОСОБА_7 , то як вбачається з ухвали суду, обвинувачена ОСОБА_7 була видалена із зали суду до судових дебатів, оскільки під час судового засідання поводила себе агресивно, постійно порушувала порядок в залі під час судового розгляду, намагалася вчинити дії, спрямовані на зрив судового засідання. Доводи апелянтів про те, що суд незаконно не визначив обвинуваченій розмір застави, як альтернативний запобіжний захід, є безпідставними, оскільки відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану, суд мав право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема, ст. 111 КК України, про що суд зазначив в оскаржуваній ухвалі. Посилання апелянтів на те, що суд не врахував громадську діяльність обвинуваченої, яка тривалий час займається правозахисною діяльністю, є особою відомою в ООН, ОБСЄ, Європарламенті, інших міжнародних установах, надавала благодійну допомогу також не можуть бути взятими до уваги, позаяк вказані обставини не спростовують висновків суду щодо існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, викладених в оскаржуваній ухвалі. Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої про надмірно тривалість розгляду кримінального провадження відносно неї судом, то вказана обставина не спростовує висновків, викладених в ухвалі суду щодо підстав для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 . Не відповідають фактичним обставина провадження і доводи обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що рішенням ЄСПЛ від 25.04.2024 року у справі «Бережна проти України» державу Україна зобов`язано змінити їй запобіжний захід з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Доводи апелянтів про те, що в даному випадку має місце автоматичне формальне продовження терміну тримання під вартою без з`ясування всіх суттєвих обставин та їх детального аналізу є безпідставними, оскільки суд, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченій злочину, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про її особу та навів мотиви, з яких прийняв таке судове рішення. Окрім цього, суд обґрунтовано дійшов до висновку про те, що з урахуванням обставин даного провадження, рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу. При цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення. Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченої, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не забезпечить належної поведінки обвинуваченої та може потягнути за собою настання негативних наслідків. З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження щодо обвинуваченоїОСОБА_7 строку тримання під вартою.

В поданих апеляційних скаргах обвинувачена та її захисники посилаються на відсутність в діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_11 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В згаданому рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

За таких обставин, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочинів. За наведених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає вимогам статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні клопотання, як на тому наполягає сторона захисту та обвинувачена, чи про застосування обвинуваченій іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема домашнього арешту, особистого зобов`язання чи передачі на поруки, колегія суддів не знаходить. Істотних порушень кримінального процесуального закону, на які посилають апелянта та які перешкодили чи могли перешкодити постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не встановлено. З огляду на викладене, апеляційні скарги захисників та обвинуваченої, з викладеними в них доводами, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 03 жовтня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинувачені ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 01 грудня 2024 року включно, без визначення розміру застави, - залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4