Справа № 650/1021/24
провадження № 1-кп/650/265/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2024 року селище Велика Олександрівка

Великоолександрівський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на більш м`який та зменшення розміру застави та клопотання прокурора Бериславської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_3 , про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, раніше не судимої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка не є депутатом ради будь-якого рівня,

яка обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 28, частиною п`ятою статті 111-1 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадженні Великоолександрівського районного суду Херсонської області перебуває зазначене кримінальне провадження.

На судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку обраного стосовно обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою без застосування застави вказавши в обґрунтування, що вказаний строк спливає, а ризики, що стали підставою для обрання даного запобіжного заходу не відпали.

Обвинувачена на судовому засіданні при вирішенні клопотання заперечила проти його задоволення, зазначивши, що ризики на підставі яких запобіжний захід застосований та неодноразово продовжувався зменшилися, а відтак її може бути звільнено з-під варти.

Захисник на судовому засіданні просила застосувати більш-м`який запобіжний захід стосовно обвинуваченої, оскільки ризики зазначені прокурором не доведені. Крім того, захисник просила зменшити розмір застави, оскільки раніше визначений її розмір є надмірним для обвинуваченої.

Відповідно до частини третьої статті 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Розгляд цього питання має відбуватися за нормами глави 18 КПК України з обґрунтуванням наявності ризиків у кримінальному провадженні та необхідності подальшого застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до обвинувального акта у кримінальному проваджені вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 111-1 КК України, санкція якої передбачає відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, і яка відповідно до статті 183 КПК України передбачає можливість застосування до обвинуваченої особи найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 січня 2024 року встановлено, що стосовно обвинуваченої застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому було неодноразово продовжено без права внесення застави.

Ухвалою суду від 14 серпня 2024 року вказаний запобіжний захід також був продовжений строком до 12 жовтня 2024 року, проте судом одночасно було застосовано альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вищенаведених ухвал стосовно обвинуваченої було застосовано вказаний запобіжний захід та його продовжено, за наявності та не зменшення ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України.

Суд вважає, що складення щодо обвинуваченої обвинувального акта, існування вказаних ризиків, які на теперішній час не зменшилися, в сукупності з іншими обставинами, обвинувачена не має міцних соціальних зв`язків, постійного заробітку, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, свідчить про наявність підстав для продовження обраного щодо неї вищевказаного запобіжного заходу з метою запобігання зазначеним ризикам.

При вирішенні даного питання суд також враховує положення частини шостої статті 176 КПК України, відповідно до якого під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої статті 176 КПК України, тобто тримання під вартою.

Будь-яких передбачених законом обставин, які би свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує саме такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченої, судом не встановлено та сторонами не доведено.

Доказів існування будь-яких обставин, що виникли після ухвалення рішення про застосування запобіжного заходу та його продовження, та які б спростовували наявність чи свідчили про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також спростовують суспільну небезпеку особи обвинуваченої, стороною захисту суду також не надано, тому підстави для не застосування вказаного запобіжного заходу відсутні.

Наявність декількох ризиків у сукупності, існування яких доведено прокурором, унеможливлює не застосування до обвинуваченої найсуворішого заходу, оскільки в такому разі буде неможливо запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання нею своїх обов`язків.

З огляду на наведене, оцінивши у сукупності всі обставини, з метою запобігти спробам обвинуваченої перешкодити інтересам правосуддя, суд вважає доцільним, з урахуванням принципу правової визначеності, продовжити дію застосованого щодо обвинуваченої запобіжного заходу в межах строку визначеного законом.

Водночас суд вважає за необхідне при розгляді даного клопотання прокурора переглянути питання щодо доцільності застосування запобіжного заходу у виді застави з огляду на обставини справи, доводи учасників та судову практику щодо цього.

Відповідно до частини шостої статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої статті 176 КПК України, тобто тримання під вартою, при обранні якого слідчий суддя, суд, відповідно до частини пункту 5 частини четвертої статті 183 КПК України має дискреційні повноваження не визначати або визначати розмір застави з урахуванням підстав та обставин, установлених статтями 177, 178 Кодексу.

В свою чергу, відповідно до частини третьої статті 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до частини пункту 5 частини четвертої статті 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Наведені положення закону свідчать про те, що законодавець закріпив дискрецію суду під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 КПК України не визначати або визначати розмір застави з урахуванням підстав та обставин, установлених статтями 177, 178 Кодексу.

Тож під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 КПК України є можливість, за певних підстав та обставин, визначених статтями 177 та 178 Кодексу, застосувати заставу як більш м`який запобіжний захід.

Отже, за частиною шостою статті 176 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не визначено як безальтернативний винятковий запобіжний захід.

Такі висновки також наведені в рішенні № 7-р(ІІ)/2024 у справі за конституційними скаргами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо конституційності вказаної частини шостої статті 176 КПК України, ухваленому 19 червня 2024 року Другим сенатом Конституційного Суду України, у межах кримінального провадження за частиною другою статті 28, частиною першою статті 111 КК України.

Під час розгляду вказаної справи Конституційний Суд України проаналізував ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2024 року, якою при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою суд визначив можливість застосування застави, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року, яка в свою чергу була визнана законною вказаним рішенням Конституційного Суду України.

Розмір застави визначається суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, що наведені вище. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (частина четверта статті 182 КПК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Аналіз зазначених вимог закону свідчить про те, що слідчий суддя має право у даному випадку не визначити розмір застави, однак такий крок повинен бути детально аргументованим та виправданим, адже особа буде позбавлена гарантованого їй права бути звільненою під заставу.

Враховуючи наявність доказів причетності ОСОБА_4 до колабораційної діяльності, добровільної участі у проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, а також її ймовірну причетність до вчинення інших кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України, в умовах введеного у державі воєнного стану та фактичних бойових дій по всій території України, докази причетності ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, направленого проти основ національної безпеки України, визначення розміру застави та такий альтернативний запобіжний захід як застава не забезпечить у повному обсязі виконання покладених на неї обов`язків та запобіганню існуючих ризиків.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками для суспільства, наявність по справі реальних ознак справжнього реального суспільного інтересу, також, враховуючи, що кримінальне правопорушення направлене проти територіальної цілісності, недоторканості та державного суверенітету України, вчинене в умовах воєнного стану, зважаючи на наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою без права внесення застави не забезпечить виконання покладених на ОСОБА_4 обов`язків та досягненню мети кримінального провадження.

З огляду на зазначене суд вважає за необхідне скасувати застосований до обвинуваченої альтернативний запобіжний захід у виді застави, що в свою чергу виключає підстави для задоволення клопотання захисника про зменшення розміру застави.

При вирішенні даного питання суд також взяв до уваги позицію Херсонського апеляційного суду у справі № 650/2897/24 висловлену в ухвалі від 02 жовтня 2024 року.

Керуючись вищенаведеними положеннями КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб, без визначення розміру застави, тобто до 08 грудня 2024 року, включно.

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на більш м`який та про зменшення розміру застави залишити без задоволення.

Копію ухвали направити обвинуваченій в Державну установу «Миколаївський слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає негайному виконанню, однак, може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, відповідно до пункту 1-1 частини другої статті 395 КПК України.

Повний текст ухвали складений 11 жовтня 2024 року.

Суддя __________________ ОСОБА_1