Провадження №: 1-кс/755/2839/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" вересня 2024 р. слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002984 від 27.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и л а :

старший слідчий Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 за погодженням прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 звернувся до слідчої судді з клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене 27.08.2024 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: серветку з речовиною бурого кольору; фрагмент килима з плямами бурого кольору; фрагмент простирадла з речовиною бурого кольору; полотенце зі слідами речовини бурого кольору; полотенце синього кольору зі слідами речовини бурого кольору з метою збереження речових доказів.

Мотивуючи клопотання, слідчий посилається на те, що у провадженні слідчого відділу Дніпровського УП ГУНП у м. Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002984 від 27.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 26.08.2024 ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , наніс тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_6 .

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спільно проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

27.08.2024 слідчим слідчого відділу Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , за участі понятих проведено невідкладний обшук за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час обшуку виявлено та вилучено: серветку з речовиною бурого кольору; фрагмент килима з плямами бурого кольору; змив речовини бурого кольору з плінтуса; фрагмент простирадла з речовиною бурого кольору; полотенце зі слідами речовини бурого кольору; полотенце синього кольору зі слідами речовини бурого кольору.

28.08.2024 вилучені предмети визнано речовими доказами в кримінальному провадженні. Враховуючи вищевикладене, а також те, що перелічені вище предмети мають значення речових доказів в значенні ст. 98 КПК України, а саме являються матеріальними об`єктами, які могли бути знаряддям вчинення злочину та/або могли зберегти на собі його сліди (п. 1, 2, 3, 15, 16), можуть містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, необхідно накласти арешт шляхом заборони використання, розпорядження, відчуження майна.

Старший слідчий СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Власник майна у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

З огляду на положення ч. 1 ст. 172 КПК України, неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Слідча суддя, ознайомившись з клопотанням, дослідивши матеріали, яким воно обґрунтовується, дійшла такого висновку.

27.08.2024 слідчим слідчого відділу Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 , за участі понятих проведено невідкладний обшук за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено: серветку з речовиною бурого кольору; фрагмент килима з плямами бурого кольору; змив речовини бурого кольору з плінтуса; фрагмент простирадла з речовиною бурого кольору; полотенце зі слідами речовини бурого кольору; полотенце синього кольору зі слідами речовини бурого кольору.

Ухвалою слідчої судді Дніпровського районного суду м. Києва від 30.08.2024 надати дозвіл слідчому СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 на проведення обшуку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення та вилучення: серветки з речовиною бурого кольору; фрагмента килима з плямами бурого кольору; змиву речовини бурого кольору з плінтуса; фрагмента простирадла з речовиною бурого кольору; полотенця зі слідами речовини бурого кольору; полотенця синього кольору зі слідами речовини бурого кольору.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої вказаної статті КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами, згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови і з наведенням мотивів такого рішення.

Постановою слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 від 28.08.2024, серветки з речовиною бурого кольору; фрагмента килима з плямами бурого кольору; змиву речовини бурого кольору з плінтуса; фрагмента простирадла з речовиною бурого кольору; полотенця зі слідами речовини бурого кольору; полотенця синього кольору зі слідами речовини бурого кольорувизнано речовими доказами у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002984 від 27.08.2024.

У судовому засіданні слідчою суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна, а також враховуючи необхідність збереження речових доказів у вказаному кримінальному провадженні, тому підлягає задоволенню.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.

Аналогічні гарантії захисту права власності містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, згідно якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

У своєму рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 п. 168, Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. The United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Найменш обтяжливим способом арешту майна за даних обставин є заборона використання, розпорядження, відчуження майна.

Взявши до уваги вищевикладене, кваліфікацію кримінального правопорушення за фактами вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, слідча суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідча суддя

п о с т а н о в и л а :

клопотання старшого слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002984 від 27.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене 27.08.2024 під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: серветку з речовиною бурого кольору; фрагмент килима з плямами бурого кольору; фрагмент простирадла з речовиною бурого кольору; полотенце зі слідами речовини бурого кольору; полотенце синього кольору зі слідами речовини бурого кольору шляхом заборони використання, розпорядження, відчуження вказаного майна.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідча суддя: ОСОБА_1