ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2521/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/290/24 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 квітня 2024 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР 27 лютого 2019 року за № 0000139

в с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, розлученого, на утриманні одна малолітня дитина, раніше судимого 18 липня 2023 року Зборівським районним судом Тернопільської області за ч.1 ст.289 КК України до 3 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Строк відбуття призначеного ОСОБА_7 за цим вироком основного покарання визначено рахувати з моменту звернення його до виконання.

Даний вирок та вирок Зборівського районного суду Тернопільської області від 18 липня 2023 року, згідно якого ОСОБА_7 засуджений за .1 ст.289 КК України до 3 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки визначено виконувати самостійно.

Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 в користь потерпілого ОСОБА_8 100 000 грн. на відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Цивільний позов до Моторного (транспортного) страхового бюро України залишено без розгляду.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Тернопільської міської ради задоволено та стягнуто з ОСОБА_7 на користь місцевого бюджету в особі Тернопільської міської ради 15 928 грн. витрат на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_8 .

Вирішено питання судових витрат та речових доказів.

Як визнав суд, 27 лютого 2019 року о 05 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_7 , як водій керував технічно-справним автомобілем марки ВАЗ 21074, р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись із одним пасажиром в салоні, без вантажу, вул. Бродівською в с.Біла Тернопільського району Тернопільської області зі сторони м. Тернополя у напрямку м. Броди.

Під час керування автомобілем обвинувачений ОСОБА_7 , як водій, не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб у разі її зміни своєчасно відреагувати і не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, завдавати шкоди життю та здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3. (б, д) ПДР України, зокрема, на ділянці дороги, що навпроти будинку АДРЕСА_2 , яка має по дві смуги для руху в кожному напрямку, в темну пору доби керував транспортним засобом із швидкістю 50 км/год, чим порушив вимоги п.12.2 ПДР України, які зобов`язують водія на дорогах, які мають дві і більше смуг руху в одному напрямку, рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини дороги, а в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості обрати швидкість руху такою, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

В цей час, поза межами пішохідного переходу, справа наліво відносно руху автомобіля ВАЗ 21074, р.н.з. НОМЕР_1 , проїзну частину дороги по вул.Бродівській в с.Біла Тернопільського району Тернопільської області, переходив пішохід ОСОБА_8 .

Маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода, який наближався до смуги руху автомобіля та технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинити керований ним транспортний засіб до місця наїзду на пішохода і тим самим уникнути наїзду на останнього, обвинувачений ОСОБА_7 , як водій, в порушення вимог п.12.3. ПДР України, продовжив рух та вчинив наїзд на нього.

У результаті вказаної ДТП пішохід ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої травми голови і шиї у виді переломів дуг 6 і 7-го шийних хребців справа з нестабільністю їх тіл і зміщенням 6-го шийного хребця допереду, струсу головного мозку, поширених саден лівої половини голови (волосяної ділянки, вуха тощо), що ускладнилась розвитком ішемічного емболічного інсульту в вертебро-базилярному басейні з вираженою загальномозковою симптоматикою і правобічним геміпарезом, гострим правобічним посттравматичним перфоративним (з розривом барабанної перетинки) середнім отитом; післятравматичним лівобічним брахіоплекситом (ураженням плечового нервового сплетіння) із глибоким парезом руки, травми лівої гомілки у виді відкритих переломів велико- і малогомілкової кісток, рани в її нижній третині, що в процесі загоєння (консолідації уламків) ускладнилась появою їх вторинного зміщення з вальгусною (досередини) деформацією нижньої третини гомілки; поширеного садна поперекової ділянки, синця в ділянці лівої кісті, численних саден обох нижніх кінцівок.

Порушення обвинуваченим ОСОБА_7 , як водієм, вимог п.п. 1.5; 2.3. (б, д); 12.3 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням вказаної ДТП та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 .

За змістом апеляційної скарги, поданої обвинуваченим ОСОБА_7 , апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції та, в обґрунтування своїх доводів зазначає, що він не вчиняв інкримінованого йому кримінального правопорушення та немає відношення до дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначає, що потерпілий ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння та переходив дорогу поза межами пішохідного переходу і його збив вантажний автомобіль (сміттєвозка).

Стверджує, що транспортним засобом ВАЗ 21074, з огляду на його технічні параметри, не могли бути заподіяні потерпілому тілесні ушкодження, які відображені в обвинувальному акті.

Вважає, що матеріали кримінального провадження повністю сфальсифіковані.

Окрім того, наводить в апеляційній скарзі ряд обставин, які не стосуються кримінального провадження № 0000139, в якому ухвалено оскаржуваний апелянтом вирок.

Просить скасувати вирок суду першої інстанції та виправдати його у вчинені злочину.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу і просить її задовольнити; потерпілого ОСОБА_8 та прокурора, які вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 вважають законним та обґрунтованим і просять залишити його без зміни та відмовити у задоволенні апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінально правопорушення та кваліфікації його дій, дотримався вказаних вимог закону.

З матеріалів провадження вбачається, що місцевий суд провів розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК у межах висунутого обвинувачення.

При цьому, суд дотримався приписів, установлених статтями 10, 22 КПК, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом.

За змістом ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 91 КПК доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Ретельно перевіривши надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції у вироку навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав їм у відповідності з вимогами ст. 94 КПК України належну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як встановлено перевіркою матеріалів провадження, досудове та судове слідство проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Таких порушень цього закону, які були б істотними та потягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, суд зробив на підставі ретельно досліджених в судовому засіданні і детально викладених у вироку доказів.

Обґрунтовуючи свої висновки щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , суд у вироку належним чином проаналізував показання допитаних в судовому потерпілого та свідків, а також протоколи слідчих процесуальних дій і висновки проведених у справі експертиз, які, у своїй сукупності, доводять винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Зокрема, допитаний судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_8 ствердив, що 27.02.2019 року вночі, коли він повертався з роботи додому і переходив дорогу в с. Біла, його збив автомобіль під керуванням ОСОБА_7 .. Потерпілий не заперечував, що попередньо він вживав алкогольні напої і переходив дорогу поза межами пішохідного переходу, однак зазначив, що вулиця була освітлена, світлофор працював у режимі жовтого миготливого світла і обвинувачений, який керував автомобілем, мав можливість його завчасно виявити.

Свідок ОСОБА_10 (мама потерпілого ОСОБА_8 ) під час допиту в суді першої інстанції засвідчила, що після того, як її повідомили, що на її сина здійснено наїзд автомобілем і він знаходиться в лікарні, вона приїхала в лікарню і бачила там ОСОБА_7 , який запитував, хто буде ремонтувати його автомобіль. При цьому, одна з версій, яку висловлював ОСОБА_7 , полягала в тому, що його засліпило і тому він здійснив наїзд на потерпілого.

Свідок ОСОБА_11 суду повідомила, що вона перебувала в автомобілі під керуванням ОСОБА_7 і під час руху задрімала та прокинулася від удару, після чого ОСОБА_7 попросив її вийти з автомобіля та допомогти йому. Вийшовши з автомобіля, вона побачила чоловіка, який лежав на дорозі біля автомобіля з правого боку спереду, а автомобіль мав механічні пошкодження - вибите лобове скло і погнутий дах.

Показання потерпілого ОСОБА_8 та свідків, надані ними у суду першої інстанції, які фактично підтверджують безпосередню причетність транспортного засобу, під керуванням ОСОБА_7 до дорожньо-транспортних пригоди, об`єктивно стверджуються іншими доказами, які були предметом дослідження суду першої інстанції.

Так, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з фототаблицею та схемою ДТП від 27.02.2019 року, який складено за участю ОСОБА_7 , зафіксовано обстановку на проїзній частині дороги по АДРЕСА_2 в напрямку с. Біла Тернопільського району.

При цьому, вказаним процесуальним документом зафіксовано на місці пригоди автомобіль ВАЗ 21074, р.н.з. НОМЕР_1 , з механічними пошкодженнями, сконцентрованими в передній частині: пошкоджено решітку радіатора, розбито вітрове скло, пошкоджено дах автомобіль. (т.1 а. п.120-126)

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 14.11.2019 р. потерпілий ОСОБА_8 детально відтворив обставини події, за яких 27.02.201 р. близько 05 години на ділянці дороги Броди-Тернопіль, що в межах с. Біла Тернопільського району на нього вчинив наїзд автомобіль марки ВАЗ 21074. (т.1 а. п.125-128)

Показання потерпілого щодо безпосередньої причетності транспортного засобу, під керуванням ОСОБА_7 до дорожньо-транспортних пригоди підтверджується висновком судової автотехнічної експертизи № 4.6-254/19 від 05 червня 2019 року, який був предметом дослідження суду першої інстанції і у якому відображено механізм виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно вказаного експертного висновку контакт при наїзді на пішохода відбувся передньою правою частиною автомобіля ВАЗ 2107, р. н. НОМЕР_1 , на відстані наближено 19-57 см. від поздовжної його осі (декоративна накладка переднього бампера, декоративна решітка радіатора, капот моторного відсіку, переднє вітрове скло та передня кромка даху).

Експертом констатовано, що наїзд автомобіля ВАЗ 2107, р. н. НОМЕР_1 , на пішохода відбувся у поперечному напрямку по відношенню до елементів дороги - на лівій смузі руху транспортного засобу до центру АДРЕСА_1 ; у поздовжньому напрямку - в місці, що дещо передує розміщенню початку ділянки осипу ймовірного уламків транспортного засобу, зафіксованого у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди. (т.1 а. п.135-139)

Допитаний судом експерт ОСОБА_12 підтвердив, що механічні пошкодження автомобіль ВАЗ 2107, р. н. НОМЕР_1 , який ним безпосередньо досліджувався, отримав внаслідок наїзду на пішохода і такі ушкодження локалізовані в передній правій частині цього автомобіля. Також, експертом підтверджено наявність ознак на оглянутому та дослідженому ним вказаному вище транспортному засобі, які є характерними для наїзду на пішохода (пошкодження декоративної накладки переднього бампера, декоративної решітки радіатора, капоту моторного відсіку та ін.)

Сукупність наведених вище доказів, які досліджені судом першої інстанції, спростовують доводи апелянта про те, що потерпілого ОСОБА_8 , за наведених вище обставин збив інший автомобіль, зокрема вантажний автомобіль типу сміттєвоз.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №4.6-677/19 від 20.11.2019 р. судом встановлено, що при заданому комплексі вихідних даних, водій автомобіля ВАЗ21074 з моменту виникнення небезпеки для руху (вихід пасажира на проїзну частину дороги з правого узбіччя) мав технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинити керований ним транспортний засіб до місця наїзду на пішохода і тим самим уникнути наїзду на останнього. Невідповідність дій водія автомобіля ВАЗ21074 вимогам п.12.3 ПДР України призвела до виникнення даної ДТП, тобто причиною настання даної ДТП - наїзд транспортного засобу на пішохода, з технічної точки зору були обставини, які пов`язані з невідповідністю дій водія автомобіля НОМЕР_2 вказаним вимогам пункту Правил (т.1 а. п.182-187)

Висновком судово-медичної експертизи № 93 від 28.11.2019 р. констатовано, що при госпіталізації ОСОБА_8 27.02.2019 р. у відділення анестезіології та інтенсивної терапії КЗ ТОР Тернопільська університетська лікарня, подальшому неодноразовому стаціонарному лікуванні в різних лікувальних закладах м. Тернополя, проведених численних клініко-інструментальних дослідженнях та оперативних втручаннях були виявлені та описані лікарями тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості належать до тяжких за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння і утворення таких ушкоджень у ОСОБА_8 під час дорожньо-транспортної пригоди, обставини якої зазначені в постанові про призначення експертизи, зокрема, при травмуванні його як пішохода внаслідок наїзду (ударі об виступаючі частини) транспортного засобу, не виключається. (т.1 а. п.191-202)

Допитані судом першої інстанції судово-медичні експерти ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтримали результати проведеної ними судово-медичної експертизи та засвідчили, що саме травма лівої гомілки у виді відкритих переломів тіл велико- і малогомілкової кісток у ОСОБА_8 , знаходиться приблизно на висоті, яка зафіксована у висновку судової автотехнічної експертизи № 4.6-254/19 від 05 червня 2019 року і про яку у судовому засідання повідомляв експерт ОСОБА_12 .. Окрім того, судово-медичний експерт ОСОБА_13 зазначив, що у разі участі в наїзді на потерпілого двох транспортних засобів, один з яких вантажного типу, то тілесні ушкодження мали б інший характер.

Узагальнюючи наведене, колегія вважає, що дослідженими судом першої інстанції та перевіреними апеляційним судом доказами спростовуються доводи апелянта про його непричетність до дорожньо-транспортної пригоди, за якої потерпілому ОСОБА_8 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження. Тому, його версія про те, що потерпілого збив автомобіль вантажного типу і належний йому транспортний засіб за своїми технічними параметрами не міг заподіяти потерпілому виявлених у нього внаслідок ДТП тілесних ушкоджень, є неспроможною.

Твердження апелянта про фальсифікацію матеріалів справи колегія суддів відхиляє, оскільки жодних аргументованих доводів з цього приводу обвинуваченим ОСОБА_7 як в апеляційній скарзі, такі і під час апеляційного розгляду не наведено.

Також, колегія суддів зазначає, що в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 наведено його численні міркування та суб`єктивні висновки щодо певних подій та осіб, які не мають відношення до обставин даного кримінального провадження, а тому вони не були предметом дослідження та оцінки за результатом даного апеляційного розгляду.

За наведених обставин колегія суддів приходить до переконання, що досліджені судом першої інстанції докази, у своїй сукупності, свідчать про те, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Підстав для сумніву в правильності оцінки зібраних досудовим слідством та досліджених судом першої інстанції доказів щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в колегії суддів немає. Обґрунтованих доводів з цього приводу не наведено як в апеляційній скарзі, так і безпосередньо під час судового розгляду в апеляційному порядку.

З огляду на ці обставини, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку та закриття провадження у справі, як про це ставить питання в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 квітня 2024 року відносно ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді