Справа № 462/7193/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1276/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 19 вересня 2024 року про арешт майна,

за участю представника власника майна адвоката ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7

встановила:

вищевказаною ухвалою клопотання задоволено.

Накладено арешт на автомобіль марки «DODGE NITRO», сірого кольору, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 02.03.2012 року на ім`я ОСОБА_7 , яке поміщено в спец пакет WAR 1215669, один ключ розпалювання до автомобіля «DODGE NITRO», д.н.з. НОМЕР_1 , який поміщено в спец пакет WAR 1215670, які були виявлені та вилучені під час огляду місця 15.09.2024 року, шляхом надання заборони відчуження даного майна, користування, приховування, псування, знищення, а також шляхом надання заборони проводити будь-які обліково реєстраційні операції.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, вказав, що транспортний засіб має статус тимчасово вилученого майна та відповідає критеріям, визначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, прокурором доведено, що у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що зазначені речі є речовим доказом, можуть бути приховуваними, пошкодженими, зіпсованими, втраченими, знищеними.

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, представника власника майна адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу про часткове задоволення поданого клопотання із накладенням арешту на вилучене майно шляхом заборони розпоряджатись, відчужувати та вчиняти будь-які обліково реєстраційні операції з ним, а також повернути власнику майна ОСОБА_7 зазначене майно для користування. Попередити власника майна ОСОБА_7 про необхідність збереження арештованого майна та про кримінальну відповідальність, передбачену ст.388 КК України в разі вчинення незаконних дій щодо арештованого майна.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що подане клопотання і постановлена за результатами його розгляду ухвала слідчого судді про арешт майна не є вмотивована, обґрунтована та не відповідає вимогам чинного закону в частині накладення заборони користуватися арештованим майном. Крім цього, така заборони в даному випадку не відповідає принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Зазначає, що ОСОБА_7 зацікавлений у якнайшвидшому, повному і об`єктивному встановленні всіх обставин в межах кримінального провадження та зобов`язувався надати належний йому автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу для проведення необхідних експертиз, якщо такі було б призначені.

Зауважує, що як власник майна, ОСОБА_7 також заінтересований в тому, щоб в належний спосіб було підтверджено помилку допущено в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу щодо помилкового зазначення додаткового VIN коду, який належить іншому транспортному засобу.

У судове засідання апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_8 не з`явився, хоча був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. Водночас, прокурор ОСОБА_8 подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що апеляційну скаргу заперечує, оскільки на даний час в ході досудового розслідування призначено комплексну судово-автотехнічну експертизу, проведення якої триває.

Заслухавши доповідь судді, виступ представника власника майна адвоката ОСОБА_6 та власника майна ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали клопотання, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК України встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про його арешт.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею належним чином дотримані.

З матеріалів клопотання, вбачається, що відповідно до витягу з кримінального провадження №0000435 від 16.09.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення, кваліфікований за ст. 290 КК України.

15.09.2024 року на відкритій ділянці місцевості, автостоянці ТОВ «Вікторія Гарденс», що за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 226 А, в ході проведення огляду місця події було вилучено автомобіль марки «DODGE NITRO», сірого кольору, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 02.03.2012 року на ім`я ОСОБА_7 , яке поміщено в спец пакет WAR 1215669, один ключ розпалювання до автомобіля «DODGE NITRO», д.н.з. НОМЕР_1 , який поміщено в спец пакет WAR 1215670.

Постановою дізнавача СД ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області від 16.09.2024 року вилучене майно було визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст.170 КПК України.

Колегія суддів вважає, що існує сукупність підстав вважати, що вищезазначений автомобіль може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та мають важливе доказове значення для даного кримінального провадження та є речовим доказом у даному кримінальному провадженні

Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, при цьому, слідчий суддя, обґрунтовано зазначив, що в матеріалах кримінального провадження є достатні дані про те, що вказане майно є речовим доказом, його відчуження може призвести до негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню та встановленню істини, обраний спосіб арешту майна не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб та враховуючи, що у матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Колегія суддів також враховує, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. 170 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування з встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на відповідність майна вимогам ст. 98 КПК України.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

При перевірці справи в апеляційному порядку допущених істотних порушень кримінального процесуального закону, на що покликається адвокат в апеляційній скарзі, які б тягнули за собою скасування ухвали слідчого судді, не виявлено.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

постановила:

ухвалу слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 19 вересня 2024 року про накладення арешту майно залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4