Справа № 711/3101/24
Провадження № 1-кп/539/235/2024
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 серпня 2024 року м.Лубни
Колегія суддів Лубенського міськрайонного суду Полтавської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ,
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Канів, Черкаської області, громадянина України, українця, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 306, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України,
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Канів, Черкаської області, громадянки України, українки, зареєстрованої та мешканки АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 306, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України,
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Канів, Черкаської області, громадянина України, українця, зареєстрованого в АДРЕСА_3 , мешканця АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 306, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України,
ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Одеси, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_5 , мешканця АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 306, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України,
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця смт. Олександрівка, Вознесенського району, Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_7 , мешканця АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_5 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України,
ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженки м. Полтава, громадянки України, зареєстрованої в АДРЕСА_9 , мешканки АДРЕСА_10 , РНОКПП НОМЕР_6 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України,
ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця м. Маріуполь, Донецької області, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_11 , мешканця АДРЕСА_12 , РНОКПП НОМЕР_7 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України,
ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_13 , РНОКПП НОМЕР_8 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 311 КК України,
ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_14 , мешканця АДРЕСА_15 , РНОКПП НОМЕР_9 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України,
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , уродженця смт. Голоби, Ковельського району, Волинської області, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_16 , мешканця АДРЕСА_17 , РНОКПП НОМЕР_10 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 311 КК України,
ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , уродженки смт. Велика Писарівка, Великописарівського району, Сумської області, громадянки України, зареєстрованої в АДРЕСА_18 , мешканки АДРЕСА_19 , РНОКПП НОМЕР_11 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України,
ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , уродженця м. Лисичанськ, Луганської області, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_20 , мешканця АДРЕСА_21 , РНОКПП НОМЕР_12 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в обґрунтування якого зазначив, що він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 306, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України. Причетність ОСОБА_14 до вчинення інкримінованих йому злочинів підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Обвинуваченому ОСОБА_14 ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24.06.2024 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22.08.2024 включно. У відповідності до п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_14 , покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на інших підозрюваних, експертів у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Обставинами, на підставі яких сторона обвинувачення дійшла висновку про наявність вказаних ризиків є те, що кримінальні правопорушення, що інкримінуються ОСОБА_14 у складі злочинної організації є тяжкими й особливо тяжкими і передбачають можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Вищевикладене свідчить також про те, що ОСОБА_14 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, свою участь у стійкому злочинному об`єднані з незаконного виготовлення, зберігання з метою збуту та збуту особливо небезпечних психотропних речовин, може планувати втечу та переховування від органів досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності. ОСОБА_14 , може переховуватись від органів досудового розслідування та має реальні можливості залишити територію України з цією метою, як і в межах пункту пропуску через державний кордон України так і поза межами таких, а також переховуватись на території України. Перебування нашої держави у стані війни з російською федерацією може також сприяти ОСОБА_14 , який з 18.11.2022 перебуває під адміністративним наглядом за особами, звільненими з місць позбавлення волі після засудження за вчинення злочину за ч. 2 ст. 307 КК України, та має стійкі зв`язки з раніше судимими, в тому числі і за вчинення злочинів, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інших злочинів проти здоров`я населення, до залишення меж країни, що унеможливить подальше проведення належного досудового розслідування та судового розгляду. Разом з тим, ОСОБА_14 , будучи членом злочинної організації, маючи тісні зв`язки з раніше судимими, в тому числі і за вчинення злочинів, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інших злочинів проти здоров`я населення, може незаконно впливати на інших підозрюваних, експертів, інших учасників кримінального провадження, з метою зміни раніше наданих у кримінальному провадженні показів і уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, обвинувачений отримав можливість знайомитися з матеріалами кримінального провадження, які містять значиму інформацію, у тому числі щодо проведених слідчих та процесуальних дій відносно невстановлених до цього часу осіб-співучасників протиправної діяльності. З урахування вказаної обставини обвинувачений, перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, матиме можливість обговорювати з іншими підозрюваними та іншими невстановленими особами, причетними до протиправної діяльності, відомі органу досудового розслідування обставини незаконного виготовлення та незаконного збуту особливо небезпечних психотропних речовин, та усвідомлюючи невідворотність покарання, намагатиметься вплинути на цих осіб, розробити стратегію ухилення від відповідальності. Крім цього, враховуючи важливість та силу доказового значення висновків експертів у цьому провадженні підозрюваний, як особисто так і через інших осіб, може вдатися до впливу на цих учасників процесу у цьому ж кримінальному провадженні з метою дискредитації їх висновків. Враховуючи встановлення факту вчинення підозрюваним інкримінованих йому кримінальних правопорушень у складі організованої злочинної групи, у т.ч. з іншими невстановленими особами, перебуваючи поза межами установи попереднього ув`язнення, усвідомлюючи, що відомі йому особи з числа невстановлених на даний час стороною обвинувачення, можуть надати правдиві показання щодо вчинення ним кримінальних правопорушень, намагатиметься вплинути на них з метою домогтися надання неправдивих показань на свою користь чи унеможливити своє викриття, а також встановлення обставин діяльності групи, приховати її учасників та осіб, що їй сприяли. Обставинами, на підставі яких сторона обвинувачення дійшла висновку, що ОСОБА_14 перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином є те, що у випадку засудження за ч. 2 ст. 255 , ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 306, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України, до нього може бути застосовано виключно покарання у виді реального позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. ОСОБА_14 , будучи учасником стійкого злочинного об`єднання, ураховуючи налагодження протиправної діяльності з незаконного виготовлення, зберігання з метою збуту та збуту особливо небезпечних психотропних речовин, може вчинити інші кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним обігом психотропних речовин, а також продовжити кримінальні правопорушення у складі організованої злочинної групи. Зазначені ризики, які виправдовують продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не зменшились і продовжують існувати, оскільки перебуваючи під вартою ОСОБА_14 не мав можливості контактувати з причетними до вчинених ним кримінальних правопорушень (злочинів) особами, й узгоджувати з ними свої дії, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та/або суду, вчинення незаконного впливу на свідків, інших учасників кримінального провадження, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюється. З урахуванням викладених обставин жоден більш м`який запобіжний захід, крім запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зможе забезпечити запобігання існуючим ризикам та виконання завдань кримінального провадження, оскільки ОСОБА_14 надалі матиме можливість контактувати з причетними до вчинених організованою групою кримінальних правопорушень (злочинів) особами, й узгоджувати з ними свої дії, спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та/або суду, вчинення незаконного впливу на свідків, інших учасників кримінального провадження, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюється. Зокрема такі контакти можливі за допомогою різного роду засобів зв`язку, у тому числі, які неможливо відслідкувати гласними чи негласними засобами контролю. У зв`язку з чим просить продовжити ОСОБА_14 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 заперечував щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно його підзахисного та заявив клопотання про зміну запобіжного заходу, мотивуючи його наступним. Відповідно до частини 1 статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Частиною 2 статті 62 Конституції України передбачено, що ніхто не зобов?язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. У відповідності до частин 1 - 2 статті 47 «Хартії Європейського Союзу про основні права» (далі за текстом - Хартія), кожна людина, чиї права та свободи, гарантовані законодавством Європейського Союзу, порушені, має право на ефективний засіб правового захисту перед судом відповідно до умов, встановлених цією статтею. Кожна людина має право на справедливий та відкритий судовий розгляд незалежним і неупередженим судом. Згідно до частин 1 - 2 статті 48 Хартії, кожна людина, яка була притягнута до відповідальності, буде вважатися невинною доти, доки не буде доведено її провину відповідно до закону. Гарантується повага до прав на захист кожного, кому пред`явлено обвинувачення. Відповідно до частин 1, 3 статті 49 Хартії, жодна людина не може бути визнаною винною у скоєнні будь-якого кримінального правопорушення внаслідок будь-якої дії чи бездіяльності, які не становили кримінального правопорушення відповідно до національного законодавства чи міжнародного права на момент його вчинення. Також, не може бути накладено більш суворе покарання, ніж те, що застосовувалося на момент вчинення кримінального правопорушення. У разі, якщо після вчинення кримінального правопорушення законодавство передбачає більш м?яке покарання, воно застосовується. Міра покарання має відповідати тяжкості скоєного злочину. Більше того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень зокрема, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, «Фельдман проти України» від 08 квітня 2010 року, неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обгрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані. У рішенні від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України». Європейський суд з прав людини щодо застосування пункту 3 статті 5 Конвенції вказав, що після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60). Ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (правова позиція Європейського суду з прав людини у справі «Бекчієв проти Молдови»(пункт 59)). Ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу, як встановлено у пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини «Яжинський проти Польщі», але зі спливом часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання обвинуваченого під вартою, за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевіркою, дачі показів (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгі»). Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов?язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв?язками та усіма видами зв?язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»,пункт 58). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Коймайетер проти Австрії»», пункт 10). Стосовно загрози втечі, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, 11 моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв?язки, будь-яких зв?язків з іншою країною, або наявність зв?язків в іншому місці. Відповідно до правової позиції Європейського суду відсутність в особи роботи та сім?ї не є доказом того, що вона може схилитися до вчинення нових злочинів. Так само як і сама по собі відсутність постійного місця роботи не є доказом того, що особа зникне («Пшевечерський проти Росії» від 24 травня 2003року). Тримання під вартою не повинно бути продовжене через очікуване покарання у вигляді позбавлення волі («Летельєр проти Франції», пункт 51; «LA проти Франції»), пункт 104; «Пранцип проти Монако», пункт 79; «Тирон проти Румуні», пункт 41 - 42). Ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами («Бекчієв проти Молдови», пункт 59). Вважає, що на теперішній час ризики, передбачені статтею 177 КПК України відсутні, з наступних підстав: обвинувачений жодних заходів, скерованих на спотворення обставин події не вчиняв; з моменту внесення відомостей до ЄРДР по вказаному кримінальному провадженню обвинуваченим не вчинялись будь - які дії, спрямовані на тиск щодо свідків та потерпілих. Зміна запобіжного заходу відносно обвинуваченого позбавить державу витрат на його утримання, оскільки він перебуває в місцях попереднього ув?язнення та його утримання є тягарем для бюджету України. В разі застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту він буде знаходитись вдома та не буде покидати його. Тому просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_14 та змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_14 щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечив та підтримав клопотання свого захисника.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд прийшов таких висновків.
Згідно ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а згідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно ч.ч.1,2 ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими соціальними цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. При цьому, відповідно до ч.5 даної статті цього Кодексу, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24.06.2024 обвинуваченому ОСОБА_14 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22.08.2024 включно.
За змістом ст. 131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Згідно з нормами ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з вимогами п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, зокрема окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» вказав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Судом встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 306, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів та особливо тяжких злочинів.
Суд вважає, що на даній стадії судового провадження за обставин, викладених в обвинувальному акті та клопотанні про продовження запобіжного заходу прокурором, доведено наявність обґрунтованої підозри щодо причетності ОСОБА_14 до вчинення інкримінованих йому органом досудового розслідування злочинів та існування фактів, які в контексті практики Європейського суду з прав людини можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що обвинувачений міг вчинити дані злочини.
Обґрунтованість підозри була предметом дослідження під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому під час досудового розслідування.
Разом з тим, суд вважає, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості ОСОБА_14 переховуватись від суду, незаконно впливати на інших підозрюваних, експертів, інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні, які приймали участь при проведенні слідчих дій та вказують на причетність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень, з метою змусити їх до зміни чи відмови від показань та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, про наявність яких, відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, свідчать такі обставини, як вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, участь у стійкому злочинному об`єднанні з незаконного виготовлення, зберігання з метою збуту та збуту особливо небезпечних психотропних речовин, будучи членом злочинної організації, маючи тісні зв`язки з раніше засудженими особами, тяжкість покарання, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування діяннях.
Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінальних правопорушень обґрунтовується тим, що ОСОБА_14 , будучи раніше судимим за вчинення злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотиків, обвинувачується в тому, що є учасником стійкого злочинного об`єднання, ураховуючи налагодження протиправної діяльності з незаконного виготовлення, зберігання з метою збуту та збуту особливо небезпечних психотропних речовин, може вчиняти інші кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним обігом психотропних речовин, а також продовжити кримінальні правопорушення у складі організованої злочинної групи.
Разом з тим, суд вважає необґрунтованим та недоведеним стороною обвинувачення існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_14 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом.
Тому, враховуючи наведене, у суду є всі підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на інших обвинувачених, свідків, інших учасників у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не забезпечить запобіганню ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.
Крім того, варто зазначити, що злочини в сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів це діяння, які створюють загрозу заподіяння шкоди або створюють фактичну шкоду здоров`ю невизначеному колу осіб, що підтверджує наявність об`єктивного суспільного інтересу в даному кримінальному провадженні.
У Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про боротьбу проти незаконного обігу наркотичних засобів і психотропних речовин» наголошується , що тенденція зростання незаконного виробництва, попиту і обігу наркотичних засобів і психотропних речовин становлять серйозну загрозу для здоров`я і добробуту людей і справляють негативний вплив на економічні, культурні й політичні основи суспільства.
Суд також враховує доводи сторони захисту, викладені в запереченні на клопотання про зміну запобіжного заходу, на користь обвинуваченого ОСОБА_14 , але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення запобіганню процесуальних ризиків, а тому підстави, за яких судом було застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обставини, які при цьому враховувались не відпали, а підстав для зміни запобіжного заходу суд не вбачає.
Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у вказаному кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
Тому, враховуючи, що ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, колегія суддів вважає необхідним не визначати розмір застави у вказаному кримінальному провадженні.
Враховуючи вищевикладене, з метою забезпечення обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також відсутністю підстав для зміни запобіжного заходу, крім того, беручи до уваги відомості про особу обвинуваченого, його майновий стан, колегія суддів вважає необхідним продовжити раніше обраний обвинуваченому ОСОБА_14 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строків, встановлених ст. 197 КПК України, а саме на 60 днів, тобто до 05.10.2024 року включно.
Керуючись ст.ст. 31, 177, 178, 197, 315, 369-372 КПК України,-
УХВАЛИЛА:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 05.10.2024 року включно.
В задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 діб з часу її проголошення.

Відповідно до ч. 3 ст. 395 КПК України для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 07.08.2024 о 18.45 год.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3