Справа № 466/1085/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/683/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши в м. Львові у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційні скарги захисників - адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 червня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні№0000081 від 16 лютого2022 року обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 обвинуваченим за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 307 КК України та ОСОБА_7 обвинуваченого за ч. 5 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч.4 ст. 28, ч. 2 ст. 307 КК України,-

за участю прокурора: ОСОБА_15 ,

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11

захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20 червня 2024 року задоволено клопотання прокурора. Продовжено обвинуваченому за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави в сумі 536 800 (п`ятсот тридцять шість тисяч вісімсот ) грн., строком на 60 діб, до 19 серпня 2024 року включно. Продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з визначенням розміру застави в сумі 496 200 ( чотириста дев`яносто шість тисяч двісті ) грн., строком на 60 діб, до 19 серпня 2024 року включно. Продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з визначенням розміру застави в сумі 496 200 ( чотириста дев`яносто шість тисяч двісті ) грн., строком на 60 діб, до 19 серпня 2024 року включно. Продовжено обвинуваченому за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , термін дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави в розмірі 466 020 (чотириста шістдесят шість тисяч двадцять ) грн., строком на 60 діб, до 19 серпня 2024 року включно. Продовжено обвинуваченому за ч. 5 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч.4 ст. 28, ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави в 200 прожиткових мінімуми для працездатних осіб, що становить 536 800 (п`ятсот тридцять шість тисяч вісімсот ) грн., строком на 60 діб, до 19 серпня 2024 року включно. Продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з визначенням розміру застави в сумі 99 240 ( дев`яносто дев`ять тисяч двісті сорок ) грн., строком на 60 діб, до 19 серпня 2024 року включно.

У разі внесення застави у вищевказаних розмірах покладено на обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 наступні обов`язки: прибувати на кожну вимогу суду для участі в судових засіданнях; не відлучатись за межі Львівської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання чи роботи; утримуватись від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачені вважатимуться такими, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді застави. У разі невиконання даних обов`язків обвинуваченими, застава звертається в дохід держави.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, вказав, що при розгляді клопотання прокурора встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою та встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст. 177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання та подальшого продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не наведено. Також суд врахував, що даних про такий стан здоров`я осіб, який би унеможливлював продовження застосування до обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суду не надано.

На вказану ухвалу захисники - адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , адвокат ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_6 у поданій апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 червня 2024 року і постановити нову, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на більш мякий у вигляді цілодобового домашнього арешту; у разі залишення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити обвинуваченому ОСОБА_7 заставу у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обгрунтування причин пропуску строку, захисник ОСОБА_6 покликається на те, що 20 червня 2024 року у судовому засіданні оголошено лише резолютивну частину оскаржуваної ухвали, 26 червня на електронну пошту надіслано повний текст.

Щодо поновлення строку, про яке клопоче захисник ОСОБА_6 , то колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржувану ухвалу винесено 20 червня 2024 року, апеляційну скаргу подано 27 червня 2024 року у межах семиденного строку оскарження інших ухвал суду першої інстанції, передбаченого п.2 ч.2 ст.395 КПК України. Отже така вимога є безпідставною.

Оскаржувану ухвалу вважає незаконною з огляду на те, що оскільки у клопотанні про обрання запобіжного заходу перелічені ризики не доведені жодними доказами, то висновки суду є припущеннями та не можуть вказувати на необхідність продовження ОСОБА_7 , запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Стверджує, що домашній арешт є альтернативою тримання під вартою, а гарантією дотримання його умов є обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, порушення яких тягне за собою питання про зміну запобіжного заходу на більш суворий у будь-який момент.

Окрім того, звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_7 перебуває у місцях позбавлення волі, не працює, родичів (крім сестри) немає, тому визначена судом застава у сумі 536 800 грн. є очевидною непомірною для обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 у поданій апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 червня 2024 року і щодо ОСОБА_9 постановити нову, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід на більш м`який у вигляді цілодобового домашнього арешту; у випадку відмови у зміні обвинуваченому запобіжного заходу просить зменшити розмір застави до 80-ти розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становитиме 242 240 грн. 00 коп.

В обгрунтування апеляційних вимог стверджує, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд необєктивно дослідив обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, не належно дав оцінку особі обвинуваченого та ризикам, на які посилався прокурор, тому за своїм видом обраний запобіжний захід є несправидливим через суворість, а визначений судом розмір застави непомірним для обвинуваченого.

Наголошує, що ризики, на які посилається суд в оскаржуваній ухвалі є необгрунтованими та такими, які базуються лише на припущенні, натомість таким ризикам, на думку апелянта, можуть запобігти більш м`які запобіжні заходи.

Захисник стверджує, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту цілком зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_16 процесуальних обовязків на уникнення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оскільки обвинувачений буде перебувати цілодобово за місцем свого постійного проживання під наглядом працівників поліції.

Акцентує увагу на тому, що розмір визначеної обвинуваченому застави не змінювався ще із 17 лютого 2023 року у сторону зменшення, а навпаки зріс через зростання розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відтак визначений розмір застави є непомірним для обвинуаченого, оскільки він перебуває під вартою близько півтора року.

Захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 у поданій апеляційній скарзі просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 червня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченій більш м`який запобіжний захід домашній арешт із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 у період з 22:00 год. до 06:00 год. наступного дня, з покладенням на неї обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України; забезпечити проведення судового засідання з участю обвинуваченої ОСОБА_11 , в режимі відеоконференції.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник наголошує, що обвинувачена ОСОБА_11 перебуває під вартою з 26 вересня 2022 року, тобто понад півтора року. При цьому під час розгляду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів. Вважає, що є підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_11 домашнього арешту.

Стверджує, що в оскаржуваній ухвалі судом не наведено належних та достатніх мотивів, чому застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не може забезпечити виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків. На думку апелянта, судом неправильно оцінено ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, і відповідна ухвала суду про продовження ОСОБА_11 запобіжного заходу тримання під вартою заснована на припущеннях.

Як зазначає апелянт, ризик переховування від суду є малоймовірним, обвинувачена не робила спроб втечі сторона обвинувачення не володіє даними про підготовку до цього. Також в Україні введено воєнний стан, на межах кожної області і у великих населених пунктах стоять блок-пости, на яких здійснюється перевірка громадян. ОСОБА_11 не володіє жодним ступенем впливу на конкретних свідків у справі чи інших обвинувачених. Не доведено, що обвинувачена, перебуваючи на волі, буде вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Звертає увагу, що судом, як і стороною обвинувачення в клопотанні про продовження строку тримання під вартою, не наведено належних та достатніх мотивів чому застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не може забезпечити виконання обвинуваченою ОСОБА_11 покладених на неї процесуальних обов`язків.Наголошує, що обвинувачена є матір`ю трьох неповнолітніх дітей, батьківських прав не позбавлена, а тому має обв`язок утримувати та піклуватися про них.

Заслухавши доповідача, виступ захисників та обвинувачених про задоволення поданих апеляційних скарг, прокурора, який заперечив подану апеляційну скаргу, вважає оскаржувану ухвалу законною та вмотивованою, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 врахував положення згаданих норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з врахуванням тяжкості злочинів, інкримінованих обвинуваченим та даних про їхню особу, не гарантують запобігання ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому обґрунтовано продовжив обвинуваченим строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При апеляційному розгляді встановлено, що з моменту взяття обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та до моменту вирішення клопотань прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинувачених не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для обрання обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та продовження строку тримання їх ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_7 вмотивовані, ризики, які слугували підставою для застосування запобіжного заходу, станом на сьогодні не змінилися та не зменшилися.

Апеляційні доводи захисників - адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 фактично дублюють пояснення аналогічні тим, що були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

Відтак, зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскарженого рішення.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками місцевого суду про те, про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на них процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, зокрема як просять захисники, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо застосування запобіжного заходу розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів контрольного провадження вбачається, що при обранні такого місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними у вчиненні злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинувачених під вартою.

Аргументи апелянтів про тривале перебування обвинувачених під вартою є неспроможними, оскільки вказана обставина відповідно до вимог ст. 178 КПК України не враховується при обранні обвинуваченому запобіжного заходу чи продовженні строку його дії.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зазначені апелянтами у поданих до суду апеляційних скаргах, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На переконання колегії суддів, підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а апелянтами не підтверджено, що більш м`які запобіжні заходи зможуть запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

З матеріалів провадження вбачається, що при розгляді клопотання суддя врахував передбачені КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначеним розміром застави.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно п.2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, приймаючи рішення про визначення розміру застави, суд першої інстанції у повній мірі врахував усі обставини вчинення обвинуваченими злочинів, даних про їхню особу, майновий стан, та дійшов вірного висновку, що саме такий розмір застави буде цілком достатній для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених КПК України.

Відтак, дійшовши правильного висновку про необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 суддя підставно врахувув обставини кримінальних правопорушень, майновий та сімейний стан обвинувачених, інші дані про їх особу та ризики, існування яких, встановлено судом першої інстанції та перевірено при апеляційному розгляді.

Враховуючи наведене, відсутні підстави для зменшення визначеного розміру застави обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , який на переконання колегії суддів, обумовлений тим ступенем довіри до обвинувачених, при якому перспектива втрати застави буде для них необхідним і достатнім стримуючим фактором, щоб не допустити невиконання ними процесуальних обов`язків та запобігти здійсненню дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог захисників ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги захисників - адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 червня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні№0000081 від 16 лютого2022 року обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 обвинуваченим за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 307 КК України та ОСОБА_7 обвинуваченого за ч. 5 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч.4 ст. 28, ч. 2 ст. 307 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4