Справа № 496/2984/24
Провадження № 1-кс/496/1745/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка клопотання старшого слідчого слідчого відділу Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Таїрове, Овідіопольського району, Одеської області, українця, громадянина України, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України, раніше не судимий,

за матеріалами кримінального провадження № 0000269 від 17.04.2024 року за ч. 2 ст. 307 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся до суду з зазначеним клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 строком на 60 днів із застосуванням застави. Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_4 переслідуючи злочинну мету незаконного збагачення за рахунок незаконного збуту наркотичних засобів, у невстановлений слідством час та місці, у невстановленої особи, умисно, із корисливих мотивів, незаконно придбав з метою подальшого збуту особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс у невстановленій кількості. Далі, ОСОБА_4 , розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, став незаконно зберігати раніше придбаний особливо небезпечний наркотичний засіб за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з метою подальшого збуту.

Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_7 придбати особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, по ціні 500 гривень за 2 г. У подальшому, 21 травня 2024 року близько 19 год. 18 хв., ОСОБА_4 , попередньо домовившись про зустріч з ОСОБА_7 , який діяв на підставі постанови про контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, зустрівся з останнім в гаражному приміщенні, розташованому біля будинку АДРЕСА_2 . Так, 21 травня 2024 року, близько 19 год. 20 хв., перебуваючи в гаражному приміщенні розташованому біля будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , отримавши від ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 500 гривень в якості плати за наркотичний засіб, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, передав, тобто, незаконно збув останньому полімерний пакет, в якому знаходився паперовий згорток з речовиною рослинного походження, яка, відповідно до результатів тесту на речовини щодо виявлення марихуани/гашишу Identa, LOT:30247232A, EXP 11/2026, містить особливо небезпечний наркотичний засіб. В подальшому, ОСОБА_7 добровільно видав працівникам поліції придбаний у ОСОБА_4 особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України за кваліфікуючими ознаками: незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів.

31.05.2024 року відносно ОСОБА_4 складено письмове повідомлення про підозру.

Того ж дня, 31.05.2024 року, письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 вручено дружині ОСОБА_4 - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто, дорослому члену сім?ї.

Згідно ч.1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Обґрунтованість підозри, повідомленої ОСОБА_9 у вчиненні інкримінуємого кримінального правопорушення, підтверджується зібраними в ході проведення досудового розслідування доказами, а саме:

- показаннями свідка ОСОБА_7 , в яких знайшли підтвердження обставини кримінальних правопорушень, викладені у повідомлені про підозру;

- речовими доказами, вилученими в ході огляду, а саме речовини рослинного походження, яка, відповідно до результатів тесту на речовини щодо виявлення канабісу, містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс;

- речовими доказами, вилученими в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 ;

- результатами негласних слідчих (розшукових) дій, а саме контрою за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, аудіо-відеоконтролю особи;

- показаннями осіб, залучених в якості понятих до проведення слідчих дій;

- іншими доказами;

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_10 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення.

ОСОБА_11 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років.

Після повідомлення про підозру, ОСОБА_4 неодноразово викликався для проведення слідчих дій, зокрема на 03.06.2024, 04.06.2024, 05.06.2024, 06.06.2024, однак останній на вказані виклики до слідчого відділу не прибув та у встановленому порядку про причини своєї неявки не повідомив.

Тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим, а також викладені факти свідчать про обґрунтованість ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України.

11.07.2024 о 10 год. 22 хв. підозрюваного ОСОБА_12 на підставі ухвали слідчого судді про дозвіл на затримання з метою приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було затримано в порядку ст. 191 КПК України

ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні незаконного збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, вчиненого з корисливих мотивів. Підозрюваний не працевлаштований, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вчинення аналогічних злочинів є джерелом отримання доходів. Викладене свідчить про наявність ризику вчинення інших злочинів.

Крім того, при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу, слід взяти до уваги що свідками у кримінальному провадженні є особи з числа оточення ОСОБА_4 . Вказані обставини, враховуючи характер інкримінуємого злочину, свідчать про наявність підстав вважати, що вразі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням підозрюваного під вартою, останній буде чинити незаконний вплив на свідків, схиляючи їх до викривлення показань, що є обґрунтуванням ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Вказані обставини в сукупності свідчать про неможливість застосування більш м?яких запобіжних заходів до ОСОБА_13 , які не забезпечать виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання зазначеним ризикам.

Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано, у зв`язку з тим, що це найбільш м?який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості вчиненого злочину.

Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов?язків, передбачених ст. 194 КПК України і зобов?язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту недоцільно, оскільки такий захід забезпечення кримінального провадження в цілому не зможе гарантовано запобігти ризикам, зазначеним вище, для досягнення завдання кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Прокурор у судовому засіданні на задоволенні клопотання наполягав, посилаючись на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому пояснив, що обґрунтованість підозри підтверджена матеріалами, доданими до клопотання. Вважає, що наявні підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. На запитання головуючого судді, підтвердив, що підозрюваний ОСОБА_4 , дійсно самостійно прибув до органу поліції, де і був затриманий.

Захисник підозрюваного зазначив, що клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу не обґрунтовано, вручена підозра у злочині, якого ОСОБА_4 не вчиняв. Жодних повідомлень та повісток про необхідність з`явитись до слідчого, ОСОБА_4 не вручалась, він не ігнорував слідчого, а про виклики не знав. Працює за наймом на ОСОБА_14 , тому постійно зайнятий. Під час обшуків не був присутнім дома, самостійно зв`явився до органу поліції, як тільки дізнався про таке слідство. Ризики, визначенні в клопотанні, не обґрунтовані, оскільки ОСОБА_4 має позитивну характеристику, одружений, на утриманні має двох малолітніх дітей, та забезпечує непрацюючу дружину, яких забезпечує лише він, також має низку хронічних хвороб, які вимагають постійного лікування, тому просить призначити домашній арешт.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав захисника.

Вислухавши пояснення прокурора, підозрюваного та його захисника, вивчивши матеріали, додані до клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п. 84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви», № 48297/99, п.43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», п. 62, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів. Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», п. 99, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органи державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно п.4 ч.1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого йому загрожує покарання до десяти років позбавленням волі, при цьому одружений, утримує дружину та двох малолітніх дітей, офіційно непрацевлаштований.

Вирішуючи питання щодо існування ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, суд враховує в тому числі, суворість покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину у разі визнання його винним, поведінку особи підозрюваного, яка передувала поданню даного клопотання.

ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, після того як підозрюваного було оголошено у розшук. Однак, до органу поліції він прибув самостійно, що свідчить про відсутність намірів переховуватись від слідства та суду. Крім того, будь-яких доказів про активні дії ОСОБА_4 щодо спроби переховування, або вчинення протидії органами досудового слідства не зазначено, підтвердження щодо отримання ним виклику до слідчого, до клопотання не надано. Повідомлення про необхідність явки до слідчого отримувала лише дружина ОСОБА_4 , як дорослий член сім`ї. Повідомити йому про зазначені обставини, вона не могла

Таким чином, ОСОБА_4 , який на теперішній час підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання за скоєне, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, не здійснив спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, що свідчить про відсутність ризику визначеного п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З матеріалів клопотання встановлено, що вже проведено огляд місця події, допитано свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , проведено обшуки.

Таким чином, зазначені в матеріалах клопотання відомості, не дають слідчому судді достатніх підстав вважати, що в разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, ОСОБА_4 може вчиняти спроби вплинути на свідків для уникнення відповідальності, крім того, у разі обрання запобіжного заходу з покладанням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, ОСОБА_4 може бути роз`яснено необхідність утримування від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні. Доказів того, що така незаконна діяльність є заробітком ОСОБА_4 , має систематичний характер, клопотання не містить, отже є лише припущенням сторони обвинувачення.

Отже, хоча ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, існує, однак його імовірність не виправдовує найсуворіший вид запобіжного заходу.

Крім іншого, стороною захисту надано для огляду слідчому судді, характеристику з місця постійного проживання ОСОБА_4 , відповідно якої, скарг та заяв відносно нього до сільської ради не надходило, та сусіди ОСОБА_4 , особистими підписами підтвердили, що він є зразковим громадянином, чуйним та доброзичливим.

Обґрунтування існування ризику, відповідно п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, клопотання не містить.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що наявні підстави для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки прокурор та слідчий не підтвердили, що застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного, не забезпечать виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання зазначеним ризикам.

На думку слідчого судді, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби, забезпечить гарантування щодо запобігання ризикам, зазначеним вище, для досягнення завдання кримінального провадження, швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.

Крім того, статтею 29 Конституції України гарантовано, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого рішення суду про тримання під вартою. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правничою допомогою захисника.

Як вбачається з правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

В свою чергу вказана міра запобіжного заходу в повній мірі відповідатиме загальним засадам кримінального провадження та національному законодавству України, зокрема практиці ЄСПЛ як його частині.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби, який може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

На переконання суду, домашній арешт із забороною залишати житло у нічний період доби забезпечить можливість задоволення потреб обвинуваченого та сприятиме реалізації його конституційних прав.

При цьому, що стосується обов`язків, які необхідно покласти на підозрюваного, слід зазначити наступне.

Обов`язки, які можуть бути покладені на підозрюваного при застосуванні запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, перелічені у ч.5 ст. 194 КПК України.

Для дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків та запобіганню вчинення ним дій, що вплинуть на досудове слідство, слідчий суддя вважає необхідним покласти на підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний період доби з покладанням на нього наступних обов`язків: 1) заборонити залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 у період часу з 22:00 години до 06:00 години наступного дня, окрім періоду часу під час оголошення повітряної тривоги в межах населеного пункту, де проживає підозрюваний, та у разі необхідності, щодо отримання медичної допомоги; прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за викликом; утримуватись від спілкування з іншими учасниками даного кримінального провадження (свідками, потерпілим); не виїжджати за межі Одеської області без дозволу суду.

Також, слід врахувати, що на підтвердження хронічних хвороб, ОСОБА_4 надав копії заключень медичних закладів, та такий запобіжний захід як домашній арешт в нічну пору добу, дозволить відвідування лікарні.

При обранні вказаного запобіжного заходу, слідчий суддя також враховує, у відповідно до вимог ст. 178 КПК України, незадовільний стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність в нього родини й утриманців;

репутацію підозрюваного, скарга та заяв відносно якого до сільської ради, де проживає ОСОБА_4 , не надходило; в силу ст. 89 КК України, раніше не судимий; майнової шкоди, вказаним злочином не нанесено.

Щодо строку дії ухвали, слідчий суддя вважає за доцільне зазначити наступне.

Згідно ч.6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. При цьому, запобіжний захід застосовується відносно особи в межах строку досудового розслідування. Приймаючи до уваги вищевикладене, слідчий суддя вважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту слід обрати з дати затримання підозрюваного та строком на два місяці, однак в межах строку досудового розслідування.

Керуючись ст. ст. 176-178,182-184, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого слідчого відділу Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний період доби строком на 60 днів, починаючи з 11 липня 2024 року, але в межах строку досудового розслідування.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, такі обов`язки:

1.прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за викликом, в тому числі, за номером телефону підозрюваного;

2.заборонити залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 19:00 години до 05:00 години наступного дня, окрім періоду часу - під час оголошення повітряної тривоги в межах населеного пункту, де проживає підозрюваний, та у разі необхідності, щодо отримання медичної допомоги;

3.повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, суду без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Виконання ухвали суду про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту та контроль за поведінкою підозрюваного покласти на співробітників Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області.

Копію ухвали невідкладно надіслати на адресу ОРУП №2 в Одеській області для виконання.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Повний текст ухвали проголошено 15 липня 2024 року 16.00 год в залі судових засідань № 13 у приміщенні Біляївського районного суду Одеської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1