ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1587/24 Справа № 181/1949/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0000185 від 14.08.2023 року щодо ОСОБА_7 , за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , поданою на вирок Межівського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Межова Межівського району Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.122 КК України,

встановила:

Вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.122 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст. 125 КК України у виді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт;

- за ч.1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Оскаржуваним вироком встановлено, що ОСОБА_7 13 серпня 2023 року близько 23 години 30 хвилин, з метою відшукання своєї дружини ОСОБА_8 зателефонував на мобільний телефон до ОСОБА_9 , з якою остання підтримує дружні стосунки. В ході телефонної розмови між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виникла словесна сварка та, не отримавши необхідної інформації про місце знаходження дружини, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, направився до багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 .

Близько 23 годин 35 хвилин ОСОБА_7 прийшов до вказаного домоволодіння, де на його території на стільцях сиділи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з якими у нього на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин продовжилась словесна сварка, в ході якої ОСОБА_7 , маючи умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень та реалізуючи його, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, але не бажаючи від них відмовлятись, з метою спричинення тілесних ушкоджень, підійшов до ОСОБА_9 , де правою рукою схопив за одяг, піднявши таким чином із стільця та притиснувши до дерева, став наносити удари правою рукою, стислою в кулак, в область обличчя (носа) та правого ока, одночасно утримуючи руками за одяг, став витягувати із двору на вулицю останню.

З метою припинення вказаних дій ОСОБА_10 підбігла до ОСОБА_7 та стала робити йому зауваження, прохала припинити неправомірні дії, на що ОСОБА_7 , переслідуючи мету заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , реалізуючи раптово виниклий умисел, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, але не бажаючи від них відмовлятись, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс останній один удар лівою ногою в область правого коліна.

ОСОБА_10 з метою уникнення отримання нею тілесних ушкоджень лівою рукою прикрила обличчя, а саме: випрямила її перед собою, а ОСОБА_7 , продовжуючи свої умисні дії, направлені на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , наніс один удар кулаком лівої руки в область лівої долоні останньої.

Далі, ОСОБА_7 знову вийшов з території домоволодіння та направився до ОСОБА_9 та в цей час з житлового будинку вийшла ОСОБА_12 , яку покликав на допомогу ОСОБА_13 та підійшла до ОСОБА_7 , ставши робити зауваження, на що останній, продовжуючи свої протиправні дії, реалізуючи свій раптово виниклий умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, але не бажаючи від них відмовлятись, підійшов до ОСОБА_12 та стоячи навпроти неї став наносити удари, а саме: наніс один удар долонею правої руки в область лівої половини голови (лобної ділянки та виличної ділянки), один удар долонею лівої руки в область правої кисті, один удар долонею лівої руки в область правої щоки, далі схопив руками за плечі та передпліччя, притиснувши ОСОБА_12 до металевого ящика, який розташований біля будинку та умисно, почергово правою рукою, стислою в кулак, почав наносити удари в область лівого плеча та грудної клітки.

Намагаючись припинити протиправні дії ОСОБА_7 , до останнього підійшла ОСОБА_9 , яка стала заступатися за матір, відтягуючи його в сторону, на що ОСОБА_7 умисно, переслідуючи мету заподіяння тілесних ушкоджень останній, продовжив почергово наносити удари ОСОБА_9 в область правого та лівого стегон, лівої половини грудної клітки.

Протиправні дії ОСОБА_7 відносно потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 продовжувалися протягом 20-25 хвилин та були припинені останнім після того, як ОСОБА_12 попрохала викликати працівників поліції.

Своїми протиправними діями ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 спричинив тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичного експерта №140 від 12.09.2023 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, потерпілій ОСОБА_10 спричинив тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичного експерта №128 від 25.08.2023 по своєму характеру відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, потерпілій ОСОБА_12 спричинив тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичного експерта №141 від 12.09.2023 по своєму характеру відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у спричиненні умисних легких тілесних ушкоджень, потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, а також у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, потерпілій ОСОБА_11 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити у частини розміру призначеного його покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки у звязку з невідповідністю призначеного покарання та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 122 КК України яке є співрозмірним діянням, та особі обвинуваченого.

Зазначає, що від за час проведення досудового слідства вже багаторазово пожалкував про скоєні ним кримінальні правопорушення, та щиросердно розкаявся. Окрім цього він одружений, має стійкі соціальні звязки, на обліку в закладах надання психіатричної або наркотичної допомоги не перебуває, в силу ст. 89 КК України не судимий. Потерпіла не наполягала на призначенні суворого покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника державного обвинувачення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги представника державного обвинувачення, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру (ч.2 ст.404 КПК України).

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Перевіряючи матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за наведеними у апеляційній скарзі доводами, колегія суддів дійшла таких висновків.

Розглядаючи справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються. Обов`язковою умовою застосування такого порядку судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчиненні за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному проваджені. Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У разі, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Як убачається із змісту журналів судових засідань, даних технічного носія інформації, судом вимоги діючого КПК України були порушені, що призвело до порушення права ОСОБА_7 на захист.

Зокрема, згідно даних журналу судового засідання від 20.02.2024 року ( а.п. 24) зафіксовано, що, після оголошення прокурором обвинувального акту та встановлення анкетних даних ОСОБА_7 , головуючий роз`яснює останньому суть обвинувачення, ОСОБА_7 визнає свою вину та відмовляється від надання показів на підставі ст. 63 Конституції України. Прокурором ОСОБА_15 запропонований спрощений порядок дослідження доказів і обвинувачений проти цього не заперечує.

Дані аудіозапису цього судового засідання, які містить технічний носій інформації свідчать про те, що ОСОБА_7 відмовився давати пояснення і суду не повідомляв ані часу, ані місця та способу вчинення ним кримінального правопорушення. Тобто, допит ОСОБА_7 фактично судом не здійснювався.

Також, при ухваленні рішення про розгляд справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України, судом першої інстанції не було з`ясовано, чи правильно обвинувачений розуміє зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції.

Враховуючи викладене, проведення розгляду справи у скороченому порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, рішення суду першої інстанції про недоцільність дослідження доказів, уявляється явно сумнівним, а розгляд справи в такому порядку таким, який відповідно до ст.412 КПК України, є істотним порушенням процесуального закону, який перешкоджав суду прийняти законне і обґрунтоване судове рішення.

Отже, на переконання колегії суддів такий вирок не може вважатися законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.415 КПК України.

Виходячи із передбачених ст. 7, ч. 6 ст. 9 КПК України загальних засад кримінального провадження, вимог ст. 409, 412, 415 КПК України, з метою забезпечення обвинуваченому реалізації його права на захист, права сторін провадження на справедливий судовий розгляд та на оскарження процесуальних рішень, дотримання принципу змагальності та свободи подання суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, колегія суддів дійшла до висновку про те, що ухвалений вирок щодо ОСОБА_7 підлягає безумовному скасуванню, у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального та кримінального процесуального законів, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, у зв`язку із скасуванням вироку суду першої інстанції і призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів, не вирішує наперед питання, про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосуванням судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції слід усунути зазначені в ухвалі порушення вимог КПК України, які стали підставою для скасування вироку суду, всебічно, повно та неупереджено дослідити доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі, дати їм належну оцінку та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів вважає, що перелічені вище процесуальні дії суду містять істотні порушення вимог КПК України щодо процедури розгляду матеріалів кримінального провадження і вважає за необхідне вийти за межі апеляційних вимог захисника та скасувати вирок суду на підставі ч.1 ст.412 КПК України та призначити новий судовий розгляд, під час якого усунути зазначені в ухвалі суду апеляційної інстанції недоліки.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409,412, 418 та 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Межівського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2024 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.125, ч.1 ст.122 КК України скасувати, із призначенням нового судового розгляду матеріалів кримінального провадження.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4