Провадження № 1кп/201/980/2024
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 вересня 2024 року м. Дніпро
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Алчевськ, Луганської області, громадянки України, яка має середню освіту, не працює, не одружена, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимої в силу ст. 89 КК України,
у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
23.07.2020 року, більш точний час встановити не вдалось, ОСОБА_2 , перебуваючи у квартирі за місцем мешкання потерпілої ОСОБА_3 , розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, переконавшись у тому, що за її протиправними діями ніхто не спостерігає, керуючись корисливим мотивом, шляхом вільного доступу, за допомогою мобільного телефону потерпілої ОСОБА_3 , через мобільний додаток «Privat24», шляхом переказу грошових коштів з банківської картки № НОМЕР_1 ОСОБА_3 на банківську картку № НОМЕР_2 , таємно викрала грошові кошти у розмірі 100 гривень, які зберігалися на банківській карті потерпілої.
24.07.2020 року, ОСОБА_2 , продовжуючи свій протиправний намір та керуючись єдиним умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи у квартирі за місцем мешкання потерпілої ОСОБА_3 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , скориставшись тим, що має доступ до банківської карти № НОМЕР_1 потерпілої ОСОБА_3 , а також тим, що за її протиправними діями ніхто не спостерігає, через мобільний додаток « Privat24», шляхом переказу грошових коштів з банківської картки № НОМЕР_1 ОСОБА_3 на банківську картку № НОМЕР_2 , таємно викрала грошові кошти у розмірі 7000 гривень, які зберігалися на банківській карті потерпілої.
Умисні дії ОСОБА_2 , які виразились таємному викраденні чужого майна (крадіжка), кваліфіковані за ознаками кримінального проступку, передбаченого, ч. 1 ст. 185 КК України.
Вищезазначені обставини, які встановлені органом досудового розслідування, не оспорюються учасниками кримінального провадження, які надали згоду щодо розгляду обвинувального акту за їх відсутності, при цьому:
- обвинувачена ОСОБА_2 надала письмову заяву, складену в присутності захисника ОСОБА_5 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні;
-потерпіла ОСОБА_3 викликалася до адміністративної будівлі Маріупольського РУП в Донецькій області для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та вручення їй його копії відповідно до ст. 301 КПК України, про що свідчить її виклик, опублікований в засобах масової інформації загально-державної сфери розповсюдження, а саме у газеті «Урядовий кур`єр», однак остання не з`явилася, про причини неявки не повідомила.
А тому суд вважає за доцільне розглянути клопотання прокурора про розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні обвинувального акту та додані до нього матеріали щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників кримінального провадження на підставі обвинувального акта та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин, відповідно до положень ч. 2 ст. 382 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин, зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
За таких обставин, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, оцінивши всі обставини у сукупності, суд доходить до висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_2 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.
При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який є кримінальним проступком, та особи обвинуваченої, яка в силу ст. 89 КК України є несудимою, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, вину визнала у повному обсязі та щиро розкаялася у скоєному, при цьому щире розкаяння на підставі ст. 66 КК України суд відносить до обставин, що пом`якшують покарання.
Обтяжуючих обставин, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Підстав для застосування ОСОБА_2 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі, встановленої санкцією статті, суд не вбачає.
Щодо звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності відповідно до вимог ст. 49 КК України, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 5 ст. 74 КК України - особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України - особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №12 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності", особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК.
Санкцією ч. 1 ст. 185 КК України в редакції Закону України, який діяв станом на 23.07.2020 року, тобто на час вчинення кримінального правопорушення, передбачено максимальне покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років.
Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку три роки. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло три роки.
Як встановлено судом, ОСОБА_2 скоїла кримінальний проступок 23.07.2020 року, про що відомості внесено до ЄРДР 31.07.2020 року. Обвинувальний акт разом із матеріалами кримінального провадження надійшов до суду 03.09.2024 року.
Одночасно матеріали кримінального провадження містять відомості про переривання строку давності, встановленого ст. 49 КК України.
Так, 26.02.2021 року постановою дізнавача досудове розслідування у цьому кримінальному провадженню зупинене у зв`язку із оголошенням ОСОБА_6 у розшук (а.п. 117). 29.08.2024 року досудове розслідування відновлене у зв`язку із встановленням її місцезнаходження (а.п. 168-169).
За викладених вище обставин, станом на дату винесення вироку строк притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, встановлений ст. 49 КК України, не закінчився.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Згідно з ч.1 і ч.2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину (проступку), і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів (проступків) як засудженими, так і іншими особами.
За приписом ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин (проступок), має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів (проступків).
З урахуванням даних про особу обвинуваченої, обставин вчиненого кримінального проступку, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_2 покарання у виді пробаційного нагляду, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання, даним про особу обвинуваченої.
Відповідно до ч.1 ст.59-1 КК України покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.
Суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду, згідно ч.2 ст.59-1 КК України, такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Згідно з п.4 ч.3 ст.59-1 КК України суд може покласти на засудженого до пробаційного нагляду обов`язок виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Пробаційний нагляд призначається на строк від одного до п`яти років (ч.4 ст.59-1 КК України).
Строк покарання у виді пробаційного нагляду, згідно з ч.1 ст.49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України, обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.
Призначене покарання буде необхіднім й достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а також буде відповідати загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, та принципам справедливості, достатності і співрозмірності.
Питання про долю речових доказів та судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст.ст. 368, 370-371, 373-376, 381-382 КПК України, суд -
ОСОБА_2 визнати винуватою у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.
Покласти на засуджену до пробаційного нагляду ОСОБА_2 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2)повідомляти уповноважений орган зпитань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженої на облік уповноваженим органом з питань пробації.
До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно засудженої ОСОБА_2 не обирати.
Судові витрати відсутні.
Цивільний позов не заявлений.
Речові докази відсутні.
Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, зокрема, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1