Номер провадження: 11-сс/813/1612/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, в рамках кримінального провадження №0000480, внесеного до ЄРДР 08 липня 2024 року,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було частково задоволено клопотання слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП України в Одеській області ОСОБА_10 , яке погоджене з прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_11 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 01.12.2024 року. Визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваною обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, у розмірі 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 гривень.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п.п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання підозрюваним покладених на неї обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, з огляду наступне:

- стороною обвинувачення не доведено існування жодного із ризиків, передбачених п.п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а висновки слідчого судді про їх наявність, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. У свою чергу, підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, до кримінальної відповідальності ніколи не притягувався, є особою з інвалідністю та часто перебуває на стаціонарному лікуванні;

- розмір застави для підозрюваного визначений без детального дослідження питання про можливість її внесення підозрюваним або його сім`єю. Так, витрати підозрюваного щомісячно складаються з утримання батька, який є особою з інвалідністю і знаходиться на його утриманні, витрати на його власне лікування та особисті витрати на родину, з урахуванням викладеного, розмір застави є непомірним.

Посилаючись на викладене, просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу або визначити розмір застави у межах, передбачених ст. 182 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисник апеляційну скаргу підтримав, наполягав на її задоволенні.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав ухвалу слідчого судді такою, що відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості.

Заслухавши доповідь головуючого, доводи та пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності; ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав у повній мірі та врахував їх при постановленні ухвали.

Відповідно до клопотання у провадженні ВП №3 ОРУП №1 ГУНП України в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000480 від 08 липня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 03 жовтня 2024 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Відповідно до клопотання слідчого, у невстановлений час та місці, однак, не пізніше початку серпня 2024 року, ОСОБА_9 вступив у попередню змову з невстановленою в ході досудового розслідування особою, узгодивши план кримінально-протиправних дій, направлених на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Приступивши до реалізації кримінально-протиправного наміру, діючи взаємоузгоджено та відповідно до розробленого плану, ОСОБА_9 , починаючи з 09.08.2024, розпочав спілкування з ОСОБА_12 шляхом особистих зустрічей, та під час вказаних розмов демонстрував свою обізнаність щодо можливих способів незаконного перетину державного кордону, можливість усунення перешкод щодо його незаконного перетину через свої міцні зв`язки, вказував про можливість безперешкодного проїзду стаціонарних блок-постів та прикордонних територій для перетину ОСОБА_12 державного кордону та можливість організації безпосереднього перевезення останнього з міста Ізмаїл до Румунії, погодивши дату та місце зустрічі з ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_1 » на 19.09.2024.

У свою чергу, ОСОБА_12 повинний був заплатити ОСОБА_9 за реалізацію вказаних дій, в загальній сумі 7000 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на 18-19.08.2024, становило 289 692 гривень), з яких частину коштів ОСОБА_9 повинен був віддати невстановленим особам, для усунення перешкод під час незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_12 .

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на організацію незаконного переправлення ОСОБА_12 через державний кордон України, ОСОБА_9 19.08.2024 приблизно о 20 годині 10 хвилин, керуючись корисливим мотивом, прибув на транспортному засобі марки «Fiat» модель «Doblo» білого кольору 2003 року випуску, державний номерний знак « НОМЕР_1 », за заздалегідь обумовленою між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 адресою: АДРЕСА_1 », після чого ОСОБА_9 разом з ОСОБА_12 приїхали до супермаркету «Таврія» на вулиці Гагаріна в місті Ізмаїл Одеської області.

У ході поїздки ОСОБА_9 , надавав ОСОБА_12 поради, вказівки з конкретним зазначенням дій, при цьому повідомив, що під`їде інше авто, яке довезе ОСОБА_12 «куди потрібно», навмисно не зазначаючи точної адреси, із метою забезпечення конспіративності своїх злочинних дій.

19.09.2024 у невстановлений в ході досудового розслідування час та у невстановленому місці невстановлена в ході досудового розслідування особа, яка діяла за попередньою змовою із ОСОБА_9 підшукала автомобіль таксі марки «Daewoo», зеленого кольору під керуванням невстановленої особи, якій вказала за невизначену грошову суму без зазначення свого кримінально-протиправного умислу, направленого на незаконне переправлення особи за державний кордон України, пересуватися протягом певного періоду часу за вказаним в ході руху невстановленою особою маршрутом.

У подальшому, того ж дня близько 21 години 00 хвилин до ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , коли вони перебували навпроти супермаркету «Таврія» на вулиці Гагаріна в місті Ізмаїл Одеської області, під`їхала машина таксі марки «Daewoo», зеленого кольору, де на передньому пасажирському сидінні перебувала невстановлена особа, яка діяла за попередньою змовою із ОСОБА_9 , в який за вказівкою ОСОБА_9 сів ОСОБА_12 для здійснення його подальшого переправлення через державний кордон України.

Далі, 19.09.2024, невстановлена особа, яка перебувала на пасажирському сидінні в автомобілі марки «Daewoo» зеленого кольору, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , шляхом надання вказівок водію автомобіля, рухаючись містом Ізмаїл за вказаним невстановленою особою маршрутом забрали двох осіб призовного віку, а саме ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які в свою чергу сіли до салону автомобіля таксі.

Після чого, невстановлена в ході досудового розслідування особа, діючи у групі з ОСОБА_9 , перебуваючи на пасажирському сидінні автомобіля таксі, привезла ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 до порту «Небулон», що розташований в м. Ізмаїл Одеської області, та в подальшому шляхом надання вказівок, наказала ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 перенести човен, який знаходився в очереті поблизу порта «Небулон», на набережну ОСОБА_15 , де біля човна вони зустріли іншу невстановлену особу ромської національності, яка перебуваючи біля набережної ОСОБА_15 наказала ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 сісти в човен, що останні і зробили.

Таким чином, невстановлена особа, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , вжила всіх заходів для безперешкодного перетину ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 стаціонарних блок-постів чи можливих перевірок транспортного засобу співробітниками Державної прикордонної служби України.

Однак, після доведення злочинного наміру ОСОБА_9 та невстановленою особою до кінця, на набережній працівники Державної прикордонної служби України, затримали човен разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , при цьому невстановлена особа та невстановлена особа ромської національності, які супроводжували останніх, зникли з місця злочину у невідомому напрямку.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Оскільки у апеляційній скарзі сторона захисту не оспорює обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_9 , апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу слідчого судді у цій частині та констатує, що підозра ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за кваліфікуючим ознаками організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництві такими діями, а також сприянні їх вчиненню порадами, вказівками та наданням засобів, вчинене з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, є бґрунтованою.

Як зазначалось раніше, підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищевказані дії (ч.2 ст.177 КПК України).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки існування ризиків за ч.1 ст.177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваного.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики, передбачені п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовлені наступним:

- ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, та, розуміючи, що за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення її може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, останній, перебуваючи на волі, буде мати можливість переховуватись від органів слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. У справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Отже, є безпідставними доводи захисника про те, що тяжкість покарання не може сама по собі бути виправданням тримання під вартою. Водночас, в п. 58 рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови» («Becciev v. Moldova») ЄСПЛ зазначив, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Апеляційний суд приймає до уваги посилання захисника щодо наявності у підозрюваного стійких соціальних зав`язків, однак, у світлі інкримінованих обставин справи, зазначене не є настільки переконливими обставинами, що могли б знизити встановлений ризик до маловірогідного чи до його виключення. Крім того, за фактичними обставинами даного кримінального провадження ОСОБА_9 виконував активну роль у здійсненні незаконних дій, направлених на переправлення громадян України за кордон, а тому, використовуючи набуті знання і навички, зможе безперешкодно незаконно перетнути державний кордон України;

- враховуючи, що обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у значній мірі підтверджується показаннями свідків, анкетні данні яких відомі підозрюваному, тому з урахуванням процедури, яка передбачена КПК України щодо отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд апеляційної інстанції використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п.1-5 ч.1 ст.177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене, а також враховуючи характер інкримінованого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, зафіксований факт сприянням у незаконному переправленню військовозобов`язаних через державний кордон України, під час дії воєнного стану, а також сума грошової винагороди за сприяння у незаконному переправлені осіб через державний кордон України, свідчить про наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року), а тому на цьому етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 КПК України.

Згідно із ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 5 ст. 182 КПК України).

Апеляційний суд зазначає, що застава застосовується не з метою, щоб її не змогли внести, а навпаки, з метою, щоб її могли внести і вказана сума була здатна забезпечити належну поведінку обвинуваченого (або підозрюваного). Тобто застава, на думку суду, повинна бути такою, яку здатний внести обвинувачений (підозрюваний) і яка б могла його стримувати від всіх можливих та імовірних ризиків, що можуть перешкоджати кримінальному провадженню. Сума, яку необхідно обрати для підозрюваного, повинна бути як великою з точки зору відношення власності так і помірною для внесення. Значна сума, буде стримуючою силою для розумної поведінки підозрюваного і недопущення порушень в майбутньому, оскільки це призведе до втрати суми застави. Людина вносячи на депозитний рахунок держави значну суму коштів, повинна задуматись про їх повну втрату у випадку недобропорядної поведінки. Окрім того, вона потрапляє в орбіту нових відносин, пов`язаних із заміною запобіжного заходу на більш суворий. Тобто застава є економічним заходом контролю поведінки обвинуваченого (підозрюваного), який при сьогоднішніх умовах життя є одним із життєва необхідних для кожної людини.

У даному випадку слідчий суддя вказаних вище вимог закону дотримався та при визначенні застави, врахував, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, специфіку та суспільну небезпеку інкримінованого кримінального правопорушення та відомості про особу підозрюваного, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що застава у розмірі 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, здатна забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Натомість, стороною захисту вищезазначені обставини не спростовані, а тому апеляційний суд не знаходить законних підстав для зміни розміру застави у бік зменшення.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись статями 24, 176, 177, 178, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 409,419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, в рамках кримінального провадження №0000480, внесеного до ЄРДР 08 липня 2024 року,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4