УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/287/24

Провадження № 1-в/568/66/24

24 жовтня 2024 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засіданні ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника органу пробації ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання Дубенського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області про приведення вироку суду у відповідність до вимог ЗУ «Про внесення змін до КУпАП та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024р. №3886-ІX, щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 01.04.2024р. за ч.ч. 1,2 ст. 190, ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік 1 (один) місяць, -

ВСТАНОВИВ:

Начальник Дубенського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області звернувся в суд з поданням про приведення вироку Радивилівського районного суду Рівненської області від 01.04.2024 року щодо ОСОБА_5 у відповідність до ЗУ Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів від 18.07.2024 року, мотивуючи тим, що з 09.08.2024 року викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є адміністративним правопорушенням, передбаченим ст. 51 КУпАП. ОСОБА_5 вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 01.04.2024 року засуджений за ч.ч. 1,2 ст. 190, ч.ч. 1, 4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробування з іспитовим строком 1 рік 1 місяць. Сума завданої матеріальної шкоди за даним вироком становить за 5 епізодами: 1 703,70 грн., 642,60 грн., 1 224,00 грн., 824,25 грн. та 1 594,67 грн. Таким чином, з метою вирішення питання правильності виконання вироку, із посиланням на Закон України №3886-IX від 18.07.2024 та ч.2 ст.74 КК України, вважає, що засуджений ОСОБА_5 підлягає звільненню від відбування покарання за ч.ч. 1, 2 ст. 190 КК України, у зв`язку із декриміналізацією вчинених ним діянь, які завдали матеріальної шкоди кожна з яких на суму меншу, ніж 2 684,00 грн. (2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановлених на 2023 рік).

Представник органу пробації в судовому засіданні подання підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор не заперечив щодо задоволення даного подання.

Засуджений у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду подання повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч.5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути подання за відсутності засудженого.

Суд, беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали подання, вважає, що його слід задовольнити.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 1 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів подання та встановлено під час судового розгляду, вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 01.04.2024р. ОСОБА_5 засуджений за ч.ч.1,2 ст. 190 КК України, із застосуванням ч.ч.1,4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробування з іспитовим строком 1 рік 1 місяць. Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вказаним вироком ОСОБА_5 засуджено за шахрайство і шахрайство, вчинене повторно за п`ятьма епізодами, сума за кожним з яких складає: 1 703,70 грн., 642,60 грн., 1 224,00 грн., 824,25 грн. та 1 594,67 грн.

На час, до якого відносяться інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_5 діяння, положення ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за викрадення чужого майна» №1449-VI від 04.06.2009 (далі - Закон України №1449-VI від 04.06.2009), згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Слід зазначити, що 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (у 2023 році становило до 2 684,00 грн).

Аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, про що наголосив Верховний Суд у постанові від 22 серпня 2024 року у справі № 567/507/23.

Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст. 4 КК України).

Згідно із ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у викраденні чужого майна, вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи зазначені зміни до законодавства, а також положення наведеної вище ч.2 ст.4 КК України та ч.1 ст.5 КК України, шахрайство, за яким вартість викраденого чужого майна складала б суму до 2 684,00 грн. на час, до якого відносять інкриміновані ОСОБА_5 діяння (грудень 2023р.), кваліфікувалися б за ст.51 КУпАП, як дрібне викрадення чужого майна шляхом шахрайства, а викрадення чужого майна вартістю понад 2 684,00 грн - за ч.1 ст.190 КК України (шахрайство), а за наявності кваліфікуючих ознак (наприклад вчинення повторно, за попередньою змовою групою осіб, або що завдала значної шкоди потерпілому, вчинена у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану, вчинена в особливо великих розмірах або організованою групою) - за відповідною частиною статті 190 КК України.

Зважаючи на те, що вартість викраденого засудженим майна за кожним з епізодів не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (у 2023 році становило 2 684,00 грн), то ОСОБА_5 є засудженим за діяння, караність яких законом на теперішній час усунена, внаслідок чого він підлягає звільненню від призначеного судом покарання за ч.ч.1,2 ст. 190 КК України відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України.

Разом із цим, вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 01.04.2024р. ОСОБА_5 остаточне покарання було призначене за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст. 70, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим призначеним вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 31.01.2024р., яким ОСОБА_5 засуджено за ч.3 ст. 246 КК до 3 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання на підставі ст. ст. 76, 76 КК України з іспитовим строком 1 рік.

Внаслідок звільнення від покарання у виді 2 років позбавлення волі за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 190 КК України (які у даному конкретному випадку декриміналізовано), відпала потреба застосування у вироку Радивилівського районного суду Рівненської області від 01.04.2024 положень ч. 4 ст. 70 КК України та призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, а також ст.ст. 75, 76 КК України, оскільки застосування цих норм, у даному випадку, буде суперечитиме вимогам КК України.

З пояснень представника органу пробації вбачається, що вирок Радивилівського районного суду Рівненської області від 31.01.2024р. направлявся на виконання до уповноваженого органу з питань пробації, виконувався уповноваженим органом з питань пробації та припинив виконуватися у зв`язку з набранням чинності вироку Радивилівського районного суду Рівненської області від 01.04.2024р.

За таких обставин, суд вважає, що у подальшому вирок Радивилівського районного суду Рівненської області від 31.01.2024р., яким ОСОБА_5 засуджено за ч.3 ст. 246 КК України до 3 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання на підставі ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 1 рік підлягає самостійному виконанню уповноваженим органом з питань пробації.

На пiдставi ст. 58 Конституції України, ст. 5, ч.2 ст.74 КК України, Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Подання Дубенського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області - задовольнити.

Привести у відповідність чинному законодавству вирок Радивилівського районного суду Рівненської області від 01.04.2024р. у справі №568/287/24, провадження №1-кп/568/42/24.

Звільнити ОСОБА_5 від призначеного вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 01.04.2024р. покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст.190 КК України із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України, у зв`язку з усуненням кримінальної караності діянь.

Виключити з вироку Радивилівського районного суду Рівненської області від 01.04.2024 року посилання на застосування ч. 4 ст. 70 КК України, відповідно до якої зазначений вирок поглинений вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 31.01.2024р. та ст. ст. 75, 76 КК України.

Вирок Радивилівського районного суду Рівненської області від 31.01.2024р., за яким ОСОБА_5 призначено покарання за ч. 3 ст. 246 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 1 (один) рік, підлягає подальшому самостійному виконанню.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1