Справа № 274/8694/24 Провадження № 1-в/0274/1332/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2024 м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за поданням державної установи «Бердичівська виправна колонія (№ 70)» про приведення вироку у відповідність до закону щодо засудженого

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Красноармійськ, Кокчетавської області, республіка Казахстан, проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

в с т а н о в и в :

до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшло подання державної установи «Бердичівська виправна колонія (№ 70)» про приведення вироків Ємільчинського районного суду Житомирської області від 01.06.2016, із врахуванням вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16.06.2016 та ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16.06.2017 щодо ОСОБА_3 у відповідність до Закону України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Установа виконання покарань звернулася до суду із заявою про проведення судового засідання без участі представника установи.

Засуджений в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд подання без його участі.

Прокурор у письмовій заяві просив проводити судове засідання без його участі.

Суд не визнає явку засудженого, представника установи виконання покарань та прокурора в судове засідання обов`язковою та вважає за можливе розглянути подання без їх участі.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося.

Перевіривши доводи подання та додані до нього матеріали, суд доходить таких висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України.

Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України.

Судом встановлено, що вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 01.06.2016 ОСОБА_3 призначено покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі за ч. 3 ст. 185 КК України, тобто за таємне викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Бердичівського міського суду Житомирської області від 19.04.2012 у виді 3 (трьох) місяців позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили 08.08.2016.

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16.06.2016 ОСОБА_3 призначено покарання:

- за ч. 4 ст. 187 КК України десять років позбавлення волі з конфіскацією частини належного особистого майна;

- за п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України тринадцять років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим вважати засудженим до тринадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

За правилами ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 19.04.2012 у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у виді 13 (тринадцяти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Вирок набрав законної сили 02.08.2016.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 16.06.2017 за наявності щодо ОСОБА_3 вироку Ємільчинського районного суду Житомирської області від 01.06.2016, яким його засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі та вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16.06.2016, яким його засуджено за п.п. 4, 6, 12 ч. 2 ст.115, ч. 4 ст. 187 ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 13 (тринадцяти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, визначено остаточне покарання ОСОБА_3 у виді 13 (тринадцяти) років 7 (семи) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвала набрала законної сили 24.06.2017.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09.08.2024 набув чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо вартість майна, яке було предметом правопорушення, перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме: 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з пунктом 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку Ємільчинського районного суду Житомирської області від 01.06.2016 вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_3 вчинив у 2014 році, а саме:

- 24.12.2014, вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, становить 475 грн 00 коп.;

- 25.12.2014, вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, становить 1650 грн 00 коп.

Станом на 01 січня 2014 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1218 грн, а 50 відсотків від його розміру становили відповідно 609 грн.

Таким чином, враховуючи, що вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України, вчиненого ОСОБА_3 25.12.2014, становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (609 грн х 2 = 1218 грн) станом на 1 січня звітного року, у якому був скоєний злочин, вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ є кримінально-караним й на теперішній час. Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України засудженого ОСОБА_3 від покарання, призначеного вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 01.06.2016.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.08.2024 у справі № 567/507/23, а також з висновком про застосування відповідних частин статей 185, 190, 191 КК України з урахуванням положень Закону № 3886-IX, зробленим об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21.

Керуючись ст.ст. 5, 74 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні подання державної установи "Бердичівська виправна колонія (№ 70)" - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1