Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/3116/24
Провадження №: 1-кп/332/392/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2024 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м.Запоріжжя матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002215 від 18.03.2024, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м.Нікополь Дніпропетровської області, має вищу освіту, перебуває на посаді лікаря медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «капітан медичної служби», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, рнокпп НОМЕР_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України,

встановив:

Наказом командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_1 № 116 від 26.04.2023 капітана медичної служби ОСОБА_4 призначено на посаду лікаря медичного пункту військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_6 від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на ЗО діб.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_6 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, капітан медичної служби ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст.9,11,16,49,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, капітан медичної служби ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, капітан медичної служби ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, з метою ухилення від проходження військової служби, після звершення стаціонарного лікування у лікувальному закладі КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР 04.01.2024 року не з`явився на службу - місце дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , розташованого поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 , після чого, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.4 ст.408 КК України, як дезертирство, тобто нез`явлення на службу з лікувального закладу, з метою ухилитися від військової служби, вчиненого в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, розкаявся, пояснивши про обставини вчиненого згідно з обвинувальним актом, а саме, що після лікування до своєї військової частини не повернувся у зв`язку із поганими стосунками з командиром. Поїхав додому, де й перебуває по теперішній час. У скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати. Зазначив, що бажає продовжити військову службу.

За таких обставин, згідно з положеннями ч.3 ст.349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів. Судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України не судимий, за місцем проходження служби характеризується негативно. Відповідно до медичної характеристики, капітан медичної служби ОСОБА_4 перебуває під наглядом медичної служби військової частини НОМЕР_1 з 26.04.2023, за час перебування у складі частини був тричі госпіталізований.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, судом визнаються щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, прийняття участі у відсічі збройної агресії Російської Федерації на території України.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Законодавцем заборонено застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України до осіб, засуджених за ст. 408 КК України.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, приймаючи до уваги дані, які характеризують особу ОСОБА_4 , наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставини, які обтяжує покарання, відношення до скоєного злочину, щире каяття, обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення - злочину, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства, з призначенням йому міри покарання у межах санкції ч.4 ст.408 КК України, а саме у виді позбавлення волі на відповідний строк.

Суд вважає, що таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Під час досудового розслідування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2024 року (справа ЄУН 333/3657/24) було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 15 червня 2024 року включно та визначено розмір застави у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 242240,00 грн. Строк тримання під вартою обчислювати з моменту фактичного затримання, - 17 квітня 2024 року 11 години 00 хвилин.

На підставі вказаної ухвали Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18 квітня 2024 року заставодавцем було сплачено на рахунок ТУ ДСА України в Запорізькій області суму застави за ОСОБА_4 у розмірі 242240,00 грн.

В судовому засіданні захисником обвинуваченого було заявлено клопотання про повернення заставодавцю сплаченої суми застави у розмірі 242240,00 грн. після набрання вироком законної сили.

Згідно зі ст.182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу. Застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Відповідно до п.7 Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2011 року № 15 кошти, внесенні як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених кримінальним процесуальним кодексом України.

Так, згідно з ч.11 ст.182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому, застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Згідно з п.8 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу» від 11.01.2012 року №15 застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка - готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку. Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до територіального управління ДСА або апеляційного суду, Вищого антикорупційного суду, якому відкрито депозитний рахунок, на який було внесено заставу, такі документи: заява особи чи заставодавця, в якій обов`язково зазначаються реквізити банківського рахунка, на який зараховуватимуться кошти, що підлягають поверненню, а у разі відсутності банківського рахунка - відомості про банк чи підприємство поштового зв`язку; засвідчена судом копія ухвали слідчого судді, суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави; копія платіжного або іншого документа, що підтверджує факт внесення коштів як застави.

З огляду на викладене, враховуючи, що застава у розмірі 242240,00 грн, яка була внесена заставодавцем за обвинуваченого ОСОБА_4 не звернута у дохід держави, суд вважає за необхідне повернути суму вищезазначену застави заставодавцю.

За змістом частини 5 статті 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Відповідно до довідки про звільнення Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» серії ЗАП № 09578, ОСОБА_4 перебував у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» відповідно до ухвали Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18 квітня 2024 року, з 17 квітня 2024 року 19 квітня 2024 року, звідки звільнений у зв`язку із внесенням застави у розмірі 242240,00 грн.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне, відповідно до ч.5 ст.72 КПК України, зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 17 квітня 2024 року по 19 квітня 2024 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді застави суд вважає необхідним залишити без змін до набранням вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Речові докази та витрати, пов`язані з залученням експертів, у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368-374 КПК України, суд,

ухвалив:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши ОСОБА_4 , на підставі ч.5 ст.72 КК України, у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, а саме - з 17 квітня 2024 року по 19 квітня 2024 року включно, із розрахунку - один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді застави до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Після набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави припинити.

Повернути заставодавцю кошти, внесені у якості застави за обвинуваченого ОСОБА_4 у розмірі 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, одержувач ТУ ДСА України у Запорізькій області, у кримінальному провадженні на підставі ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2024 року (справа ЄУН 333/3657/24, провадження 1-кс/333/1239/24).

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м.Запоріжжя протягом 30 днів з моменту його проголошення. Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1