Справа № 574/660/24
Провадження №1-кп/574/118/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року м. Буринь

Буринський районний суд Сумської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000636 від 06.06.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чаплищі Путивльського району Сумської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 156, ч.3 ст.152 КК України,

встановив:

До Буринського районного суду Сумської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156, ч.3 ст.152 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просила призначити судовий розгляд кримінального провадження, покликаючись на відсутність перешкод для його проведення. Також від прокурора надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання підвартою відносно обвинуваченого, яке вона обгрунтовує тим, що ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08.06.2024 року до ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 04.08.2024 року. Під час досудового розслідування встановлені ризики, передбачені у п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які дають обґрунтовані підстави для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою запобігання спробам підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на неповнолітню потерпілу та свідків у кримінальному провадженні та продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Про існування вказаних ризиків свідчать те, що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 156, ч.3 ст.152 КК України, за скоєння якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, а тому усвідомлюючи ОСОБА_5 невідворотності покарання за вчинення цих злочинів виключно у вигляді позбавлення волі дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку та підвищує ризик того, що він, перебуваючи на свободі, може вчиняти дії направлені на уникнення кримінального покарання шляхом переховування від органу досудового розслідування та суду, здійснення незаконного впливу на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні або іншим чином буде перешкоджати кримінальному провадженню. Викладене доводить той факт, що ОСОБА_5 будучи розкритим у свої протиправних діях, відразу покинув м. Буринь Конотопського району та спробував втекти щоб уникнути відповідальності, проте проведеними оперативними заходами був виявлений поблизу с. Слобода Буринської ОТГ та доставлений до відділу поліцейської діяльності для з`ясування обставин за даним фактом.

Крім того, про існування ризиків, передбачених п.п.3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, свідчать те, що ОСОБА_5 , проживаючи раніше однією родиною з потерпілою та свідками та знаючи де вони проживають, з метою зміни їх показів, може шляхом вмовлянь та/або погроз чинити вплив на потерпілу та свідків, щоб останні змінили свої показання, з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також, маючи вплив на неповнолітню ОСОБА_7 , може продовжити свою злочинну діяльність аналогічним чином.

При цьому, на думку прокурора, запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу неможливо, оскільки врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 не заперечувала проти призначення судового розгляду та повністю підтримала клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_5 , його захисник ОСОБА_6 також не заперечували проти призначення судового розгляду, однак не погодились із необхідністю продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та вважали достатнім застосування цілодобового арешту, покликаючись на те, що обвинувачений не переховувався від правоохоронних органів, а втікав від родичів потерпілої, має у власності житловий будинок, в якому може проживати у випадку застосування до нього домашнього арешту, а також звертали увагу, що потерпіла і свідки вже допитані під час досудового розслідування, в зв`язку з чим обвинувачений вже не зможе на них впливати.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Дане кримінальне провадження підсудне Буринському районному суду Сумської області. Обвинувальний акт відповідає вимогам кримінально-процесуального закону та підстави для його повернення прокурору відсутні.

Оскільки, підстав для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, в судовому засіданні не встановлено, суд вважає за можливе призначити судовий розгляд даного кримінального провадження суддею одноособово у закритому судовому засіданні, з викликом заявлених прокурором учасників кримінального провадження.

Судом встановлено, що під час досудового розслідування по даному кримінальному провадженню ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08.06.2024 року відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується 04.08.2024 року.

Застосовуючи вказаний запобіжний захід, суд виходив з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.155 та ч.2 156 КК України, а також - ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме спробам підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні і продовжувати кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

Частиною 3 ст.315 КПК України встановлено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Частиною 1 ст.183 КПК України, передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» Суд зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 раніше не судимий, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні, власного житла та постійного місця проживання не має, що свідчить про відсутність у нього сталих соціальних зв`язків у місці проживання, а також останній не працює, доходів із законних джерел не отримує, право власності на будь-яке нерухоме майно у нього відсутнє.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 156, ч.3 ст.152 КК України, за одне з яких у разі доведення його винуватості, передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років, а тому останній перебуваючи на волі та будучи обізнаним про суворість передбаченого законом покарання, може переховуватись від суду, перешкодити кримінальному провадженню, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може незаконно впливати на неповнолітню потерпілу та свідків, які ще не допитані в судовому засіданні.

Про існування вказаних ризиків свідчить те, що будучи розкритим у свої протиправних діях, ОСОБА_5 відразу покинув м. Буринь Конотопського р-ну та спробував втекти, щоб уникнути відповідальності. Проте проведеними оперативними заходами був виявлений поблизу с. Слобода Буринської ОТГ та доставлений до поліції для з`ясування обставин за даним фактом.

Пояснення ОСОБА_5 , надані в судовому засіданні про те, що він намагався втекти не від поліції, а від родичів потерпілої, не заслуговують на увагу, оскільки він, не заперечуючи свою винуватість в іншому кримінальному правопорушенні відносно потерпілої, ніж в тих, що його обвинувачують, не був позбавлений можливості самостійно прибути до органів поліції.

Крім того, суд погоджується з доводами прокурора, що ОСОБА_5 , проживаючи раніше однією родиною з потерпілою і свідками та знаючи, де вони проживають, з метою зміни їх показів та уникнення від кримінальної відповідальності, може шляхом вмовлянь та/або погроз чинити вплив на них, щоб останні змінили свої показання, а також маючи вплив на неповнолітню ОСОБА_7 , може продовжити свою злочинну діяльність аналогічним чином.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ч. 4 ст. 95, ст. 224 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Таким чином, покликання сторони захисту на те, що потерпіла та свідки вже були допитані під час досудового розслідування, є безпідставними, оскільки не зменшують ризику впливу на них з метою зміни їхніх показань.

На даний час судовий розгляд кримінального провадження не розпочато, а тому судове провадження у даній справі не може бути завершене до закінчення строку дії застосованого відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За наведеного, суд вважає, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні ОСОБА_5 запобіжного заходу не зменшились та не перестали існувати, а навіть збільшились, оскільки після застосування до нього запобіжного заходу, органом досудового розслідування його дії перекваліфіковано з ч.2 ст. 155 на ч.3 ст.152 КК України, якою передбачено значно тяжче покарання, тому застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, зокрема цілодобового арешту, про який просила сторона захисту, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків.

Крім того, жодних доказів на підтвердження своїх доводів про перебування у власності обвинуваченого житлового будинку захисником не надано.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

З огляду на викладені обставини, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого умисних злочинів стосовно неповнолітньої, суд з врахуванням положень ст. 182 КПК України не вбачає підстав для зменшення раніше визначеного судом розміру застави шістдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 175200 грн.

Керуючись ст.ст. 176-178,183,314,315,392 КПК України, суд

постановив:

Призначити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 156, ч.3 ст.152 КК України, до судового розгляду у закритому судовому засіданні суддею одноособово в приміщенні Буринського районного суду Сумської області на 13.09.2024 року о 13:00 год.

В судове засідання викликати учасників кримінального провадження: прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілу та її законного представника.

Продовжити строк, застосованого відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, до 28.09.2024 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу - шістдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить - 175200 грн.

Застава може бути внесена обвинуваченим, іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) за реквізитами: Одержувач: ТУДСА України в Сумській області, Код: 26270240, Назва банку: ДКСУ м. Київ, МФО: 820172, р/р: UA0008869, Призначення платежу: застава, за кого (прізвище, ім`я, по-батькові), № ухвали суду, платник застави (прізвище, ім`я, по-батькові).

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі вважається, що до обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді застави.

У випадку внесення застави покласти на обвинуваченого такі обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілою ОСОБА_7 та свідками в даному кримінальному провадженні.

Визначити термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, - два місяці з моменту звільнення з-під варти внаслідок внесення застави.

Роз`яснити обвинуваченому та заставодавцю, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава може бути звернута в дохід держави.

Ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом 5 днів з дня проголошення, а обвинуваченим в той же самий строк з моменту вручення її копії.

Суддя ОСОБА_1