КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/5532/2024 Категорія: п.4 ч. 2 ст. 115 КК України
ЄУН: 363/3282/18 Головуючий суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0001249, внесеному до ЄРДР 30 грудня 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи - прокурора Вишгородської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 3 серпня 2022 року, яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Чернівці, громадянин України, розлучений, з професійно-технічною освітою, офіційно працевлаштований на посаді водія у ПАТ «Київенерго», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_11

потерпілих ОСОБА_12

ОСОБА_9

представника потерпілих адвоката ОСОБА_13

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 3 серпня 2022 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, за який призначено покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання процесуальних витрат, цивільних позовів та доля речових доказів у провадженні.

На вказаний вирок подані апеляційні скарги:

- 20 серпня 2022 року шляхом поштового направлення прокурором, який брав участь у розгляді справи - прокурором Вишгородської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 ( т. 12 ас. 1-6);

- 1 вересня 2022 року шляхом поштового направлення захисником ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 (т. 12 ас. 8-48);

- 1 вересня 2022 року представником потерпілої ОСОБА_9 - адвокатом ОСОБА_10 (т. 12 ас. 49);

- 2 вересня 2022 року шляхом поштового направлення потерпілою ОСОБА_9 (т. 12 ас. 53-70);

- 8 вересня 2022 року через адміністрацію Державної установи «Київський слідчий ізолятор» обвинуваченим ОСОБА_6 (т. 12 ас. 73-81), яку обвинувачений у подальшому доповнив 11 вересня та 2 жовтня 2022 року (т. 12 ас. 97-105, 129-130).

Означені апеляційні скарги 19 вересня 2022 року разом з матеріалами кримінального провадження надійшли до Київського апеляційного суду (т. 12 ас. 82-83).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 вересня 2022 року відкрите апеляційне провадження за поданими апеляційними скаргами та відповідно до вимог ст. 401 КПК України в порядку підготовки до апеляційного розгляду учасникам апеляційного провадження надіслано копію ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копіями апеляційних скарг, а також встановлено строк для подачи заперечень на апеляційні скарги (т. 12 ас. 85).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 3 жовтня 2022 року закінчено підготовку до апеляційного розгляду та призначено апеляційний розгляд за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 3 серпня 2022 року щодо ОСОБА_14 (т. 12 ас. 110).

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_10 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 залишені без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 3 серпня 2022 року, яким ОСОБА_6 засудженого за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, - без зміни (т. 12 ас. 213-232).

Постановою Верховного Суду від 12 вересня 2024 року касаційні скарги захисника ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_6 і потерпілої ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 3 серпня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року задоволені частково; ухвала Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_6 скасована і призначений новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Цією ж постановою ОСОБА_6 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 10 листопада 2024 року (т. 12 ас. 206-218).

До початку апеляційного розгляду 21 жовтня 2024 року прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_15 подав до суду апеляційної інстанції клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтоване наявністю у кримінальному провадженні ризиків, а саме: ризик переховування від суду, з огляду на суворість призначеного покарання з метою ухилитися від передбаченої законом відповідальності; ризик незаконно впливати на потерпілих, свідків у даному кримінальному провадженні; ризик вчинення нових кримінальних правопорушень, який ґрунтується на тому, що з іншими членами сім`ї ОСОБА_16 у ОСОБА_6 склались довготривалі неприязні відносини, що, у свою чергу, неодноразово підтверджено під час судових засідань у судах різних інстанцій. На переконання прокурора інший, більш м`який запобіжний захід, не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не зможе усунути наявні ризики.

Прокурор ОСОБА_11 підтримав подане клопотання, просив суд апеляційної інстанції продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на весь час апеляційного розгляду провадження, але не менше 60 днів.

Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, вважаючи його таким, що не відповідає дійсним обставинам справи. При цьому обвинувачений зазначив, що перебуває не у тому віці, щоб кудись тікати та відшукувати свідків.

Представник потерпілих ОСОБА_13 , потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_12 підтримали клопотання прокурора.

Вислухавши позицію учасників кримінального провадження, колегія суддів враховує таке.

Вирішуючи питання про доцільність продовження запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою, колегія суддів, приймає до уваги стадію даного судового провадження, те, що апеляційний розгляд тільки розпочатий, за вироком суду ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, яке слід відбувати реально, а тому наявні підстави для висновку щодо наявності ризику, що обвинувачений може вжити заходів для перешкоджання здійснення апеляційного розгляду з метою уникнення від відбування призначеного покарання.

При цьому колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у своєму рішення «Руслан Яковенко проти України» зазначив, що, починаючи з дати постановлення вироку, навіть, якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити, підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом», тобто у розумінні підпункту «а» пункту 1 ст. 5 Конвенції на законних підставах.

Окрім того, у вказаному рішенні Європейський суд наголосив, що навіть якщо національне законодавство передбачає, що вирок набирає законної сили лише після завершення розгляду справи судами усіх інстанцій, попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

У такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно ст. 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання, а питання щодо законності такого тримання під вартою можуть бути переглянуті лише, коли виникають нові обставини.

За таких обставин тримання особи під вартою за наявності вироку суду, який хоча і не набрав законної сили, однак яким особі призначено покарання у виді позбавлення волі, є таким, що в повному обсязі відповідає принципам законності, пропорційності та не є свавільним.

Окрім того, відповідно до положень ст. 377 КПК України, якщо обвинуваченого, який тримається під вартою, засуджено до позбавлення волі, суд лише у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, та звільнити такого обвинуваченого з-під варти.

Проте таких виняткових обставин сторонами не зазначено.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на даний час строк перебування обвинуваченого під вартою не можна визнати таким, що порушує принцип справедливої співрозмірності між повагою на його особисту свободу та публічними інтересами, а тому колегія суддів вважає за необхідне продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з урахуванням положень ст. 377 КПК України, до набрання вироком законної сили, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

За таких обставин клопотання прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4