Справа № 635/8086/24
Провадження по справі 1-в/635/526/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2024 року с-ще Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Покотилівка Харківського району Харківської області, подання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українець, громадянин України, із повною середньою освітою, не одруженого, до засудження офіційно не працюючого, до арешту мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-- 12.06.2002 року Фрунзенським районним судом міста Харкова за ст. 190 ч.2, 188 ч.1, 70, 75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік.

-- 17.02.2003 року Фрунзенським районним судом міста Харкова за ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 70, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

-- 05.06.2007 року Фрунзенським районним судом міста Харкова за ст. 307 ч.1, 309 ч.2, 317 ч.1, 70 КК України до 4 років позбавлення волі.

--04.02.2011 року Фрунзенським районним судом міста Харкова за ст. 309 ч.2 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі.

--12.12.2013 року Фрунзенським районним судом міста Харкова за ст. 15 ч.2 185 ч.3, 75 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік.

--07.10.2015 року Фрунзенським районним судом міста Харкова за ст. 310 ч.2, 309 ч.1, 70 ч.1, 75 КК України до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки.

Засудженого: 24 липня 2018 року Комінтернівським районним судом міста Харкова за 307 ч. 2 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного майна. На підставі ст. 71 КК України до покарання, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.10.2015 року та остаточно призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного майна.

В С Т А Н О В И В:

08 серпня 2024 рокуначальник Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_4 звернувся з поданням про умовно-дострокове звільнення від призначеного покарання засудженого ОСОБА_5 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 серпня 2024 року вищевказане клопотання передано в провадження судді ОСОБА_1 .

Згідно частини 1 статті 539 Кримінального процесуального Кодексу України (далі- КПК України), питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до положень частини 4 статті 539 КПК України при вирішенні судом питань, пов`язаних із виконанням вироку у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час місця розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, інші особи у разі необхідності.

Засуджений ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився,надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Прокурор ОСОБА_3 , у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Представник Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_7 , в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши засудженого, з`ясувавши думку прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, дійшов таких висновків.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За змістом ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:

1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин;

2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі;

3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Комінтернівського районного суду міста Харкова від 24 липня 2018 року за ч. 2 ст. 307 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного майна. На підставі ст. 71 КК України до покарання, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.10.2015 року та остаточно призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного майна.

Початок строку відбування покарання засудженому рахується з 29 березня 2018 року, кінець строку 29 березня 2025 року. Станом на 23.07.2024 фактично відбутий строк покарання 6 (шість) років 3 (три) місяці 24 (двадцять чотири) дні.

Разом з тим, згідно з роз`ясненнями п.п. 2, 17 постанови №2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Згідно з характеристикою, наданою начальником відділення соціально-психологічної служби ОСОБА_8 , погодженої в.о. заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_9 , затвердженої начальником Державної установи « Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_10 31 липня 2024 року, засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)» з 19.03.2021 характеризується посередньо, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за оцінюваний період два рази порушував режим тримання, але в наслідок проведеної виховної роботи змінив поведінку на кращу, заохочувався чотири рази.

Питання про можливе застосування ст. 100, 101 КВК України, за відбуттям 1/3 призначеного строку покарання, було розглянуто комісією установи 26 серпня 2020 року. Засудженому відмовлено у застосуванні передбаченої законодавством заохочувальної норми, як особі яка не стає на шлях виправлення

Згідно витягу з протоколу № 43 від 13 жовтня 2021 року засідання комісії Державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)» по розгляду матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст.82 КК України, засудженому відмовлено у застосуванні передбаченої законодавством заохочувальної норми, як особі яка не стала на шлях виправлення.

Питання щодо можливого застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, відповідно до ст. 81 КК було розглянуто комісією установи 30 листопада 2022 року, засудженому відмовлено в застосуванні даної статті, як особі, яка не довела своє виправлення.

Згідно витягу з протоколу № 39 від 31 липня 2024 року засідання комісії Державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)» по розгляду матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення на підставі ст.81 К України, засуджений може бути представлений до умовно-дострокового звільнення, як особа, яка довела своє виправлення.

Згідно довідки про працевлаштування засудженого ОСОБА_6 в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№ 100)» останній протягом 2019-2020 р.р. не працював, у 2021 році працював три місяці, постійно почав працювати з червня 2022 року по теперішній час.

За вироком Комінтернівського районного суду міста Харкова від 24 липня 2018 року ОСОБА_6 має судові витрати на користь держави за проведення експертиз на суму 3718 грн, достроково відшкодував 410 грн. Крім того, на виконанні в бухгалтерії знаходиться виконавчий лист на загальну суму 4701,78 грн, станом на 17 липня 2024року за вказаним виконавчим листом утримано 2296,52 грн.

Згідно з довідкою про заохочення та стягнення встановлено, що засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання має вісім заохочень за період з 15.10.2019 по 22.07.2024 та два стягнення за період з 11.03.2020 по 29.03.2021 за невиконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки.

Окрім цього, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінено як середній, ризик ймовірної небезпеки для суспільства середній.

Згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_6 засуджений став на шлях виправлення (довів своє виправлення) та може бути представлений до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Водночас, аналізуючи поведінку засудженого та дослідивши матеріали особової справи засудженого, які відображають процес його виправлення за весь час відбування покарання, судом встановлено, що виправлення засудженого не мало систематичного характеру, оскільки останній, як вбачається із його характеристик затверджених 26 серпня 2020 року, 12 січня 2021 року, 13 жовтня 2021 року, 30 листопада 2022 року за час відбування покарання - характеризувався посередньо, порушував режим тримання, за що має два стягнення, за час відбування покарання, працював незначними періодами, по три-чотири місяці на рік, не в повній мірі усвідомлює, що саме треба змінювати, має середню мотивацію змінити своє життя на краще.

Відтак, вважати, що засуджений протягом всього періоду часу відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення підстав немає.

Наявність заохочень, або їх відсутність, факт залучення засудженого до праці, дотримання ним правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, дбайливого ставлення до майна установи та наявність заохочень протягом останнього року не є безумовною підставою для прийняття рішення про його умовно-дострокове звільнення з урахуванням наведеного вище. Наявність місця проживання у засудженого заслуговує на увагу, проте не є визначальною підставою для застосування до засудженого положень ст. 81 КК України з огляду на всі обставини у сукупності.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002, звернути увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» судом роз`яснено, що суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи та інше.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Зазначена норма надає право суду, а не покладає на нього обов`язок, щодо умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання.

При прийнятті такого рішення щодо особи, яка засуджена від імені держави за вироком суду до покарання у виді позбавлення волі, суд має обов`язково також враховувати мету покарання: запобігання вчиненню нових злочинів, як цією особою (тобто цим засудженим), так і іншими особами.

Суд зобов`язаний врахувати вищезазначене при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення особи з місць позбавлення волі, чи відмову у цьому, адже певною мірою від суду, який вироком від імені держави призначив покарання особі у виді позбавлення волі на певний строк, інший суд своєю ухвалою від імені держави, вирішує чи виправилася за час покарання ця особа, чи не вчинить нового злочину.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу засудженого, його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, поведінку та спосіб життя за весь час відбуття покарання, суд приходить до переконання, що мета покарання щодо виправлення ОСОБА_6 в даному випадку не досягнута, представником установи на даний час не додано до подання в достатній мірі належних та допустимих доказів того, що засуджений ОСОБА_6 на даний час довів перед судом, що своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці останній став на шлях виправлення, а тому суд вважає неможливим застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні подання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від призначеного покарання засудженого ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1