КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03 червня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03.06.2024 відмовлено у задоволенні клопотання прокурора першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001153 від 08.11.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, а саме: мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro Max» IMEI НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 з сім-картою з номером НОМЕР_3 - 1 шт.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання та накласти арешт на вилучений під час обшуку 22.05.2024 мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro Max» IMEI НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 з сім-картою з номером НОМЕР_3 - 1 шт.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначала, що вказаним мобільним телефоном користувалась ОСОБА_6 , яка разом з

_____________________________________________________________________________

Справа 761/19155/24-к Слідчий суддя - ОСОБА_7

Апеляційне провадження № 11-сс/824/4329/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

іншими учасниками протиправної групи, здійснювали придбання автомобілів преміум-класу в офіційних дилерів (переважно «Toyota») в Україні, реєстрували на «фіктивних» власників та вивозили для продажу до рф.

Тобто вказані особи вчиняли умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво), з метою завдання шкоди Україні шляхом: підготовки та/або передачі матеріальних ресурсів (елітних транспортних засобів) представникам держави-агресора.

03.07.2024 від прокурора ОСОБА_5 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких остання зазначала, що слідчий суддя необґрунтовано дійшов висновку про те, що у клопотанні прокурора не зазначено підстави та мету відповідно до положень ст. 170 КПК України.

Крім того, слідчий суддя не дослідив усі надані письмові докази в обґрунтування клопотання, що свідчить про неповноту судового розгляду.

Підставою для накладення арешту на вказаний мобільний телефон є те, що він відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а саме містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже метою такого арешту є забезпечення збереження речових доказів.

На думку апелянта, висновки слідчого судді про те, що в матеріалах клопотання відсутні відомості причетності ОСОБА_6 до злочину є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

В ході досудового розслідування встановлено, що автомобіль ToyotaLand Cruiser, VIN: НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_8 , був вивезений ОСОБА_6 на територію Румунії, після чого даний автомобіль супроводжували треті особи до Грузії, а потім вивезено 19.07.2023 на територію рф.

Власник майна ОСОБА_6 у судове засідання не прибула, про поважні причини свого неприбуття не повідомила та клопотань про відкладення судового засідання не подавала.

Прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 у судове засідання не прибула, натомість 24.07.2024 надіслала на адресу суду клопотання про відкладення судового розгляду, у зв`язку із зайнятістю прокурора у процесуальних діях в Державній установі "Київський слідчий ізолятор".

Разом з тим, доказів на обгрунтування викладених у клопотанні обставин щодо неможливості забезпечення участі прокурора ОСОБА_5 у судовому засіданні, до клопотання не долучено.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності власника майна та прокурора.

Дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів клопотання, 1 відділом 4 управління досудового розслідування управління СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001153 від 08.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Як зазначено у клопотанні, під час досудового розслідування встановлено, що група осіб, громадян України: ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , залучивши до протиправної діяльності інших осіб, розробили протиправний механізм експорту з території України до РФ (через території третіх країн) транспортних засобів відомих світових брендів.

Зокрема, з травня 2023 року по вересень 2023 року учасники протиправної групи здійснюють придбання автомобілів преміум-класу в офіційних дилерів (переважно «Toyota») в Україні, реєструють на «фіктивних» власників та вивозять для продажу в РФ, своїм ходом до паромної переправи (Варна, Болгарія), звідти до паромної переправи (Батумі, Грузія), далі треті особи через пункт пропуску «Казбеги» перевозять автомобілі до РФ.

Під час огляду сайту «avtocod.ru» встановлено, що майже всі транспортні засоби на даний час зареєстровані на території рф, а зокрема автомобіль Toyota Land Cruiser 300 VIN НОМЕР_5 знаходиться у власності ООО «Газпромбанк лизинг», кінцевий бенефеціар якого Російська Федерація.

Відповідно до інформації оперативного підрозділу СБ України, який здійснює оперативний супровід в даному кримінальному провадженні, встановлено, що до вчинення розслідуваного кримінального правопорушення причетна громадянка України - ОСОБА_6 , яка здійснила вивезення зазначених автомобілів з території України на територію Румунії.

У ході проведення оперативних заходів встановлено адресу житлового приміщення, за якою проживає ОСОБА_6 , а саме: АДРЕСА_1.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2024 надано дозвіл на проведення обшуку квартир за адресою: АДРЕСА_1, які належать на праві власності ОСОБА_6 , та використовуються останньою.

Згідно даних протоколу обшуку від 22.05.2024, цього ж дня проведено обшук квартир за адресою: АДРЕСА_1, в ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro Max» IMEI НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 з сім-картою з номером НОМЕР_3 - 1 шт.

Постановою слідчого в ОВС 1 відділу 4 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_11 від 22.05.2024 у кримінальному провадженні № 0001153 вищевказаний мобільний телефон визнано речовим доказом.

23.05.2024 прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернулась до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту із забороною відчуження, розпорядження та користування на вилучене в ході проведення обшуку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, яке використовується та належить ОСОБА_6 , а саме: мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro Max» IMEI НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 з сім-картою з номером НОМЕР_3 - 1 шт.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03.06.2024 відмовлено у задоволенні клопотання прокурора, з посиланням на недоведеність обгрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України та відповідності вилученого мобільного телефону ознакам речових доказів.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погоджується частково.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, за якими здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що мобільний телефон із сім-картою, який був вилучений в ході обшуку 22.05.2024 за місцем проживання ОСОБА_6 , відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки може містити сліди або інші відомості, які мають значення для кримінального провадження, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Зокрема, як убачається із даних протоколу огляду вищевказаного мобільного телефону від 24.05.2024, останній містить дати листувань ОСОБА_6 щодо виїзду за кордон, які збігаються із датами вивезення нею транспортних засобів, які згодом було постановлено на облік в російській феденрації.

Крім того, вказаний мобільний телефон постановою слідчого в ОВС 1 відділу 4 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_11 від 22.05.2024 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001153.

За таких обставин, колегія суддів не погоджується з висновком слідчого судді в оскаржуваній ухвалі про недоведеність відповідності вилученого мобільного телефону з сім-картою ознакам речових доказів та відсутність наявності підстав для накладення арешту на вказане майно.

Крім того, на переконання колегії суддів, дійшовши висновку про відсутність фактичних даних, які б свідчили про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, слідчий суддя вийшов за межі своїх повноважень, які обмежуються здійсненням судового контролю у визначених КПК України випадках, та надав оцінку обставинам, які досліджуються судом в ході судового провадження.

У даному випадку слідчий суддя вдався до встановлення достатності зібраних доказів для доведення винуватості особи у вчиненні злочину, тобто до вирішення тих питань, які не є предметом розгляду слідчого судді під час досудового розслідування.

Крім того, слідчий суддя залишив поза увагою, що у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру. Досудове розслідування у кримінальному провадженні 0001153 триває, органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, та за наслідками подальшого досудового розслідування попередня правова кваліфікація злочину може бути зміненою.

На переконання колегії суддів, прокурором у клопотанні, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України доведено, що на даному етапі досудового розслідування існують правові підстави для накладення арешту на вилучений у ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro Max» IMEI НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 з сім-картою, з метою забезпечення його збереження в як речового доказу, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене чи знищене.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для накладення арешту на вилучений мобільний телефон, з метою забезпечення збереження речових доказів, про що обгрунтовано зазначила прокурор в апеляційній скарзі.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду при вирішенні питання щодо арешту вилученого мобільного телефону з сім-картою, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали.

При цьому, ураховуючи, що в поданій апеляційній скарзі прокурором не порушувалось питання про заборону відчуження, користування та розпорядження арештованим майном, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора про арешт майна у цій частині підлягає частковому задоволенню.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 червня 2024 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Накласти арешт майно, вилучене в ході проведення обшуку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, яке використовується та належить ОСОБА_6 , а саме: мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro Max» IMEI НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 з сім-картою з номером НОМЕР_3 - 1 шт.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3