Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8560/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/823/24
Категорія ч.1 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 05 серпня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Олександрівка Жмеринського району, Вінницької області, українки, громадянки України, РНОКПП НОМЕР_1 , незаміжньої, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 або АДРЕСА_2 , раніше судимої за ч. 1 ст. 309 КК України вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 07.12.2020 року до одного року обмеження волі з іспитовим строком на 2 роки,

обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок скасувати та виправдати ОСОБА_8 . Вважає вирок незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що відсутні докази на підтвердження вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення. Вказує, що покази свідка ОСОБА_9 є необ`єктивними, оскільки він є зацікавленою особою, враховуючи, що на даний час він одружився з потерпілою ОСОБА_10 . Вважає, що докази, на які послався суд у вироку, є сумнівними та неналежними.

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 05 серпня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, до призначеного покарання, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 07.12.2020 року за ч.1 ст. 309 КК України та визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді одного року одного місяця обмеження волі.

Початок строку відбуття покарання вирішено рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_8 1716 грн. 10 коп. процесуальних витрат на залучення експерта.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, ОСОБА_8 близько 09 год. 00 хв. 01.08.2021 року перебувала в гостях у знайомого ОСОБА_9 в кімнаті АДРЕСА_3 , де помітила ноутбук торгівельної марки «Asus», моделі «x751s», у корпусі білого кольору, що належить ОСОБА_11 .

У цей день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме : ноутбука торгівельної марки «Asus», моделі «х751 s», у корпусі білого кольору.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_8 пересвідчившись, що за її діями ніхто не спостерігає та вони залишаються ніким не поміченими, таємно, шляхом вільного доступу викрала чуже майно, а саме вказаний ноутбук вартістю 6942 гривні 86 копійок, який належить ОСОБА_11 , та утримуючи при собі вищевказаний ноутбук, залишила місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядилася ним на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 6942 грн. 86 коп.

Обвинувачена ОСОБА_8 , будучи 24.09.2024 належним чином повідомлена про час та місце апеляційного розгляду, клопотання про участь в апеляційному розгляді та її доставку в судове засідання не подавала.

Захисник ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомлена про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явилася. Клопотання про відкладення апеляційного розгляду чи доставку обвинуваченої не подавала.

Потерпіла ОСОБА_12 , будучи належним чином повідомлена про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явилась. Клопотання про відкладення апеляційного розгляду не подавала.

Під час апеляційного розгляду жодних клопотань про повторне дослідження доказів від сторони захисту не надходило та в апеляційній скарзі не заявлялося, а колегія суддів не вбачала підстав, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України, для повторного дослідження доказів.

Вказана позиція узгоджується із усталеною практикою Верховного Суду, викладеною в постановах від 16 березня 2021 року в справі № 154/2975/17, від 21 грудня 2022 року в справі № 759/5737/17, згідно якої сам по собі факт незгоди захисника з висновками суду першої інстанції з приводу висунутого обвинувачення не є підставою для повторного дослідження доказів в апеляційному суді. За відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенню ч. 3 ст. 404 КПК, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів, закріплених у приписах зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства.

Заслухавши доповідача, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 в умисних діях, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка). Дії обвинуваченої ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185 КК України судом кваліфіковано вірно.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (проступку) не визнала та пояснила, що 31 липня 2021 року вона перебувала на Польовій Площі, де до неї підійшов ОСОБА_9 , вони пішли в магазин скупилися і з ОСОБА_13 (її колишній хлопець) пішли в гості за адресою: АДРЕСА_3 , де сиділи випивали. Кому належить вказана квартира їй невідомо, але її знімав ОСОБА_9 зі своєю дружиною. ОСОБА_9 запропонував їй залишитися з ним, за що пообіцяв зробити їй подарунок. Коли вона виходила до вбиральні, то бачила сусідку, яка цікавилася, де ОСОБА_9 . Коли вона повернулася до кімнати, то повідомила про це ОСОБА_9 і він вийшов з кімнати. Невдовзі він повернувся і вона повідомила останньому, що буде вже йти і він дав їй ноутбук та 300 грн. і вона пішла. Звідки у нього ноутбук вона не питала. Як вона йшла бачила сусідка. Ноутбук в ломбард здавав ОСОБА_15 , бо їй потрібні були гроші. Звідки у неї ноутбук він не запитував. За отримані гроші купила дитяче лего, а решту - пропила. Про те, чий ноутбук, вона дізналася, коли прийшла на відмітку за попереднім вироком і її затримали. При затриманні та підчас досудового слідства у неї захисника не було. Слідчий їй сказав, що простіше зізнатися і нічого не буде. Вона все визнавала, бо так сказав слідчий, а вона вірить поліції.

У своїх додаткових поясненнях 25.07.2024 обвинувачена ОСОБА_8 показала, що ОСОБА_9 з нею переспав, пообіцяв 2000 грн., але гроші не дав, а подарував їй ноутбук. Уточнила, що оскільки ОСОБА_9 гроші їй не заплатив, тому вона забрала в нього ноутбук.

Проте, вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, підтверджується сукупністю доказів оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності.

Зокрема, висновки суду ґрунтуються на:

- показах потерпілої ОСОБА_12 , яка пояснила, що проживала в гуртожитку по АДРЕСА_3 , працювала на Житомирському м`ясокомбінаті 01.08.2021 о 09 год. прийшла з нічної зміни та виявила, що з кімнати вкрали ноутбук. Чоловік - ОСОБА_9 спав, сусід запропонував викликати поліцію, вона і викликала. Обвинувачену до події вона не знала, ноутбук це її дитини, дитина складала сама гроші на ноутбук і вони доклали. Ноутбук вони придбали разом. Ноутбук знаходився на стільчику біля дивану. З нею проживав чоловік - ОСОБА_9 , дитина була в бабусі. ОСОБА_9 не часто приводив гостей у її відсутність. Сусіди можливо знають обвинувачену, бо рекомендували спуститися нижче поверхом. ОСОБА_9 їй повідомив, що не пам`ятає події того вечора, але точно не дарував нікому ноутбук. Про те, що ОСОБА_8 "заробила" на ноутбук, їй не було відомо. Сусіди їй розповіли, що в квартирі хтось був. Ноутбук коштував приблизно 7 000 грн., його не повернули і збитки не відшкодовані. При призначенні покарання обвинуваченій вона покладалась на розсуд суду, на суворому покаранні не наполягала;

- показаннях свідка ОСОБА_17 , який в судовому засіданні показав, що з обвинуваченою він знайомий, вони зустрічалися, станом на 01 серпня 2021 вони посварилися. Він з обвинуваченою в той день зустріли ОСОБА_9 , який запросив їх до себе додому, номер кімнати він не пам`ятає, на 7-му поверсі. Коли він вирішив йти, обвинувачена була проти і хотіла ще продовжувати випивати, через це у них виникла конфліктна ситуація. В кімнаті він бачив холодильник, ноутбук і телевізор, по всій кімнаті були розкидані іграшки. ОСОБА_9 повідомляв, що перебуває у стосунках, проживають з дитиною і ця кімната йому не належить. Хто зараз проживає в тій кімнаті він не знає. Після конфлікту з обвинуваченою він пішов додому спати. Зранку його розбудила поліція, запитували де обвинувачена, сказали, що шукають ноутбук. Він впустив їх до кімнати і показав все, що лежить в його хаті. На запитання ОСОБА_11 він повідомив, що бачив ноутбук в їх кімнаті, але щоб ОСОБА_9 щось пропонував обвинуваченій ОСОБА_8 він не чув;

- показаннях свідка ОСОБА_9 , який у судовому засіданні пояснив, що на момент події він проживав за адресою: АДРЕСА_3 з дружиною та дочкою. До події ОСОБА_8 не знав, познайомились десь о 20 годині вечора, напередодні події, вона була з хлопцем. Зустрілись, випили пива. Потім стемніло і вони втрьох піднялись до нього в кімнату, вживали алкогольні напої. Між обвинуваченою та її хлопцем почалась суперечка десь о 22 чи 23 год., після чого останній пішов і не повертався, а вони сиділи до 02 години ночі та випивали, коханням не займались. Між ОСОБА_8 та сусідами був конфлікт вночі. Він з кімнати виходив один раз вночі десь о 01 годині. Коли повернувся, обвинувачена була в кімнаті і він ліг спати.Вранці, коли він прокинувся, ОСОБА_8 не було, ноутбука, який лежав на вікні також не було. За те, щоб ОСОБА_8 залишилася в нього на ніч, він кошти не обіцяв і коли вона пішла з кімнати не пам`ятає. Зранку прийшла ОСОБА_11 і почала в нього з`ясовувати де ноутбук. Він ноутбук обвинуваченій не віддівав та гроші не обіцяв.

Наведені показання свідків суд першої інстанції визнав послідовними, такими, що є належними та допустимими, адже вони прямо і непрямо вказують на існування обставин, які підлягають доказуванню, та інших обставин, що мають значення для кримінального провадження. Вони отримані в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 підтверджується письмовими доказами, які були досліджені судом з дотриманням вимог ст.23 КПК України та оцінені у відповідності до положень ст.94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а саме :

- витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001735 від 02.08.2021, згідно якого ОСОБА_11 звернулася з заявою з приводу таємного викрадення майна (ноутбуку «Асус») ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_3 та протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 01.08.2021 р.;

- протоколом огляду місця події від 01.08.2021 р., згідно якого було оглянуто приміщення кімнати АДРЕСА_3 , звідки було таємно викрадено майно ОСОБА_11 . У ході огляду місця події потерпіла ОСОБА_11 вказала на місцезнаходження викраденого майна - ноутбука. На місці було виявлено зарядний пристрій до викраденого ноутбука;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.09.2021 з участю свідка ОСОБА_18 , згідно якого остання на знімку під № 4 впізнала особу за округлою формою лиця, продовгуватим носом, чорним волоссям, так само зібраним, як і 01.08.2021 року. Відповідно до довідки до вказаного протоколу, на фотознімку під № 4 зображена ОСОБА_8 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.09.2021 р. з участю ОСОБА_15 , згідно якого останній розповів, що ОСОБА_8 01.08.2021 року прийшла до нього і попросила здати до ломбарду ноутбук марки «Асус» в корпусі білого кольору, оскільки у неї не було документів. Він на прохання останньої погодився, гроші за ноутбук у сумі 1500 грн. віддав останній;

- протоколом пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 28.09.2021 р. з участю потерпілої ОСОБА_11 , згідно якого остання на знімку під № 2 впізнала ноутбук за корпусом білого кольору, заокругленими кутами та клавіатурою чорного кольору. Відповідно до довідки до вказаного протоколу, на фотознімку під № 2 зображений ноутбук торгівельної марки «Asus», моделі «х751s»;

- повідомленням ПТ «ЕВ.РО. Ломбард «ЕВ.РО ФІАНСИ ЛТД І КОМПАНІЯ»», згідно з яким, ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 01 серпня 2021 здавав ноутбук «Asus»;

- висновком експерта 2071/21-25 від 16.09.2021, згідно якого ринкова вартість ноутбуку, в корпусі білого кольору, торгівельної марки «Asus» моделі «х751s», який придбаний 28.11.2020 року, з урахуванням зносу, при умові, що на дату оцінки виріб був працездатний та технічно-справний, станом на 01.08.2021 року, могла складати 6942 грн. 86 коп.;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 30.09.2021 р. з участю ОСОБА_8 , згідно якого остання в приміщенні кім. АДРЕСА_3 розповіла про події, що мали місце 01.08.2021 року за вказаною адресою. Вказала за яким столом вживала спиртні напої з ОСОБА_9 , показала місце, де перебував ноутбук марки «Асус» та на двері, через які вийшла після того, як викрала ноутбук марки «Асус» з кімнати АДРЕСА_3 .

Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України за обставин встановлених судом, доведена повністю.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд та вважає, що вказані докази не суперечать критерію доведення вини особи «поза розумним сумнівом», згідно якого передбачається доведення стороною обвинувачення перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів того, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні злочину, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України", заява № 16437/04).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність вказаних у вироку висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки перелічені вище докази, кожний окремо та у сукупності, підтверджують вину обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції надав невірну оцінку показам свідка ОСОБА_9 , колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.

Так, обвинувачена ОСОБА_8 підтвердила під час судового розгляду, що ОСОБА_9 з нею переспав, пообіцяв 2000 грн., але, гроші не дав, сказав, що немає, після чого заснув, а тому вона забрала в нього ноутбук за надані послуги.

Отже, твердження сторони захисту про те, що свідок ОСОБА_9 зацікавлений у притягненні ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності та його покази є суб`єктивними, оскільки потерпіла ОСОБА_11 та свідок одружені, колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи, що покази свідка не викликають сумніву у їх правдивості, є послідовними, обґрунтованими та в сукупності відповідають дослідженим під час судового розгляду письмовим доказам, тобто є достовірними, оскільки не спростовані стороною захисту у встановленому законом порядку згідно ч.2 ст.96 КПК України. Крім того, під час допиту обвинуваченої в суді першої інстанції остання пояснила, що оскільки ОСОБА_9 не надав їй грошей, вона забрала ноутбук коли уходила з кімнати.

За таких обставин, доводи сторони захисту у вказаній частині є неспроможними.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що докази, на які послався суд у вироку є неналежними, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки відповідно до ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Таким чином, докази, якими суд першої інстанції обгрунтував своє рішення, є належними та допустимими

Покарання обвинуваченій ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, в межах санкції ч.1 ст.185 КК України, з урахуванням особи обвинуваченої, обтяжуючих покарання обставин та відсутністю пом`якшуючих покарання обставин.

Призначене покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім того, в апеляційній скарзі захисника відсутні доводи відносно призначеного судом покарання.

Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення місцевого суду, а також вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченій покарання в апеляційній скарзі не наведено.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_20 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 05 серпня 2024 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою ОСОБА_8 в той самий строк - з дня отримання копії судового рішення.

Судді: