ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 609/1336/24

1-кп/609/121/2024

26 листопада 2024 року Шумський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шумськ кримінальне провадження № 0000384, внесене у Єдиний реєстр досудових розслідувань 29 серпня 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мартинівка Дубенського району, Рівненської області, українця, громадянина України, із неповною вищою освітою, одруженого, не депутата, агронома Кременецького відділення ТзОВ «Західна агровиробнича компанія», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за участю сторін кримінального провадження:

Прокурора: ОСОБА_4 .

Обвинуваченого: ОСОБА_3 .

Захисника обвинуваченого: адвоката, ОСОБА_5

Потерпілої: ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В :

29 серпня 2024 року приблизно о 12 годині водій ОСОБА_3 , в порушення вимог п. 31.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями (далі - ПДР), а саме п. 6.3.4 ДСТУ 3649:2010, керував автомобілем «ВАЗ 2102», р.н. НОМЕР_1 , із встановленими на його задні колеса шинами спрямованого обертання зі зміною напрямку обертання, та рухався ним проїзною частиною дороги по вулиці Українська м. Шумськ Кременецького району Тернопільської області зі сторони с. Круголець у бік центру міста. Керований автомобіль водій ОСОБА_3 вів смугою свого напрямку із швидкістю не менше як 53 км/год, чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР, згідно з яким, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

У цей час ділянкою вказаної дороги, попереду автомобіля «ВАЗ 2102» у попутному напрямку тією ж смугою, по траєкторії, яка проходила біля правого краю проїзної частини та із швидкістю 9...11 км/год рухався велосипедист ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час руху водій автомобіля «ВАЗ 2102» ОСОБА_3 не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб своєчасно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п. 2.3 (б, д) ПДР.

Унаслідок цього та в порушення вимог п.п. 1.10 (в частині визначення поняття «безпечний інтервал» та виконання його вимог), 13.1 та 13.3 ПДР, водій ОСОБА_3 , під час випередження велосипедиста ОСОБА_7 , не дотримався безпечного інтервалу - відстані між боковими частинами транспортних засобів, за якої гарантована безпека дорожнього руху, внаслідок чого навпроти будинку АДРЕСА_2 допустив на нього наїзд передньою правою частиною керованого автомобіля «ВАЗ 2102».

У результаті наїзду велосипедисту ОСОБА_7 спричинено закриту травму хребта з розривом атланто-потиличного зчленування та переломом 3-го грудного хребця з повним ушкодженням (розділенням) спинного мозку на цих рівнях, від чого настала його смерть на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Порушення водієм автомобіля «ВАЗ 2102» ОСОБА_3 вимог п.п. 13.1 та 13.3 ПДР перебуває в прямому причинному зв?язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_7 .

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, просив суд суворо не карати та не позбавляти його права керувати транспортними засобами, оскільки він працює агрономом у Кременецького відділення ТзОВ «Західна агровиробнича компанія», а у разі позбавлення його права керування транспортними засобами він буде позбавлений можливості далі працювати. Крім того, зазначив, що відшкодував потерпілим завдану шкоду в сумі чотириста тисяч гривень та ще зобов`язався відшкодувати двісті тисяч гривень до березня 2025 року.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначила, що претензій до обвинуваченого у неї немає. Просила суд суворо не карати обвинуваченого. Щодо відшкодування збитків останній повністю підтвердила слова обвинуваченого.

Потерпіла ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилася, проте в матеріалах справи наявна заява про розгляд кримінального провадження за її відсутності, оскільки за станом здоров`я в судове засідання з`явитися не може. Претензій до обвинуваченого немає та просить суд суворо не карати його.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, проаналізувавши вищевказані обставини та докази, суд приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та вважає, що його дії кваліфіковано вірно за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Суд, при вирішенні питання відповідальності обвинуваченого, звертає увагу на роз`яснення, наведені у п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якими передбачено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

А тому, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості, характер та наслідки вчиненого злочину, його ставлення до нього та поведінку після його вчинення, особу винного, зокрема те, що він раніше не судимий, думку потерпілих, які просиси суворо не карати обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання - визнання ним своєї вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння у розкритті злочину, примирення із потерпілими, відшкодування завданої шкоди. Обставин, що обтяжують покарання у діях ОСОБА_3 судом не вбачається.

При цьому, суд також враховує те, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання у межах санкцій статті обвинувачення у виді позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки саме таке покарання буде необхідне і достатнє для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання не застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує, що основним джерелом його доходу є робота, яка безпосередньо пов`язана із наявністю права керувати транспортним засобом, зокрема автомобілем. Застосування до ОСОБА_3 додаткового покарання призведе до втрати основного джерела його доходу та негативно вплине на забезпечення йому життєдіяльності. Окрім цього, в матеріалах справи відсутні відомості щодо інших притягнень обвинуваченого до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що дає суду підстави зробити висновок про загалом законослухняну поведінку обвинуваченого та можливість досягнення мети виправлення його та попередження вчинення ним нових злочинів без застосування додаткового покарання.

Разом з тим, з врахуванням пом`якшуючих покарання обставин, даних про особу, суд вважає за можливе, на підставі ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк та з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого у період його дії на нього слід покласти передбачені ст.76 КК України обов`язки, що буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових кримінальних правопорушень, оскільки за вищенаведеного його виправлення та перевиховання можливі без ізоляції від суспільства.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, відповідно до вимог ч. 2 ст.124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Питання щодо майна, на яке накладено арешт, слід вирішити у відповідності до ст.174 КПК України.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді особистого зобов`язання залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому за даною статтею покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання з випробуванням на строк 2 (два) роки.

На підставі п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення експертиз в сумі 21358 грн. 32 коп., зокрема:

- за судову автотехнічної експертизу 5300 грн. 96 коп.;

- за судову транспортно-трасологічну експертизу 6815 грн. 52 коп.;

- за судову фототехнічну експертизу 6058 грн. 24 коп.;

- за судову автотехнічну експертизу 3183 грн. 60 коп.

Скасувати арешт накладений згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2024 року (справа № 607/19131/24, провадження 1-кс/607/5147/2024) на автомобіль «ВАЗ2102» р.н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_9 , житель АДРЕСА_3 , та велосипед, червоного кольору, без номерний та без маркувальних позначень, який належав потерпілому ОСОБА_7 , жителю АДРЕСА_4 (загинув під час ДТП), після набрання вироку законної сили.

Речові докази по справі:

- автомобіль «ВАЗ2102» р.н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_9 , житель АДРЕСА_3 повернути володільцю, ОСОБА_3 , після набрання вироком законної сили;

- велосипед, червоного кольору, без номерний та без маркувальних позначень, який належав потерпілому ОСОБА_7 , жителю АДРЕСА_4 (загинув під час ДТП) повернути потерпілій, ОСОБА_6 , після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду або через Шумський районний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_10