Справа № 950/984/24
Номер провадження 1-кп/950/145/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Лебедин

19 вересня 2024 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лебедині кримінальне провадження № 0000320 від 20.10.2023 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не працюючого, несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Суд визнав доведеним, що у невстановлений в ході досудового розслідування час, навесні в 2023 року у ОСОБА_3 виник злочинний умисел на самовільне зайняття земельної ділянки, яка входить до земельної ділянки державної форми власності, з кадастровим номером :02:037:0001, розташованої в межах охоронної зони залізничної колії, на відстані близько 900 м від залізничного переїзду на а/д Лебедин-Рябушки, на території Лебединської територіальної громади Сумського району Сумської області, що перебуває у постійному користуванні АТ «Укрзалізниця», з метою посіву насіння гречки.

З цією метою, у травні 2023 року (більш точної дати в ході слідства не встановлено) ОСОБА_3 , не маючи правових підстав для використання земельної ділянки, маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки, діючи умисно, за допомогою трактора МТЗ-83, який взяв у тимчасове користування, розорав земельну ділянку, площею 0,6928 га, в межах охоронної зони залізничної колії, на відстані близько 900 м від залізничного переїзду на а/д Лебедин-Рябушки, на території Лебединської територіальної громади Сумського району Сумської області та надалі на вказаній самовільно зайнятій земельній ділянці посіяв гречку.

Тим самим ОСОБА_3 самовільно зайняв земельну ділянку, що розташована в охоронній зоні залізничної колії та перебуває в постійному користуванні АТ «Укрзалізниця».

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 197-1 КК України, як самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене щодо земель в охоронних зонах.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у скоєному визнав повністю та пояснив суду, що навесні 2023, не маючи жодних правових підстав, він дійсно вчинив самовільне зайняття земельної ділянки, розташованої поблизу залізничного переїзду на а/д Лебедин-Рябушки, на території Лебединської територіальної громади Сумського району Сумської області, яку розорав та посіяв на ній гречку. З площею самовільно зайнятої земельної ділянки, зазначеною в обвинувальному акті, погоджується повністю.

У скоєному ОСОБА_3 щиро розкаюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи згоду учасників процесу, судом було визнано недоцільним дослідження показів свідків та інших доказів стосовно фактичних обставин справи, зібраних в ході досудового слідства, так як вони правильно усвідомлюються обвинуваченим, іншими учасниками процесу і ніким не оспорюються.

Разом з цим, в частині того факту, що земельна ділянка :02:037:0001 віднесена до земель, що знаходяться в охоронних зонах, суд враховує пояснення інженера-землевпорядника ОСОБА_5 , дані в ході судового розгляду, та письмові докази (а.с. 38-43, 44, 45), яким доводиться, що самовільно зайнята ОСОБА_3 земельна ділянка має державну форму власності та знаходиться в межах охоронної зони залізничної колії, а тому з поясненнями представника АТ «Укрзалізниця», викладеними у клопотання (а.с. 21), не погоджується та знаходить їх необ`єктивними.

У відповідності до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, зважаючи на ступінь його тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Визначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує, що скоєне ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 197-1 КК України, згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також суд враховує особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-психіатра та в нарко кабінеті не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Враховуючи сукупність зазначених обставин, суд дійшов до висновку, що покарання ОСОБА_3 слід призначити у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 197-1 КК України, у виді обмеження волі.

Разом з тим, ураховуючи характер вчиненого діяння, яке не заподіяло значної шкоди, з огляду на наявність пом`якшуючої вину обвинуваченого обставину, з врахуванням позиції потерпілої сторони, яка претензій не має та не наполягає на призначенні обвинуваченому суворої міри покарання, суд вважає, що ОСОБА_3 не є особою, небезпечною для суспільства, а його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, тобто без відбування визначеного судом покарання.

З огляду на викладене, ОСОБА_6 слід звільнити на підставі статті 75 КК України від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, передбачений ч. 4 ст. 75 КК України, тривалістю 1 рік та на період дії іспитового строку покласти на засудженого обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов у справі не заявлявся. Судові витрати та речові докази відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 368, 370-371, 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, і призначити йому покарання по цьому закону у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом 1 року іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення, зобов`язавши його відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Лебединський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_7