Справа № 713/1738/24
Провадження №1-кп/713/125/24
УХВАЛА

іменем України

15.10.2024 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретарки судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , неповнолітнього ОСОБА_4 , законного представника неповнолітнього ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 , представника Вижницького РВП ОСОБА_8 , представника Служби у справах дітей Вижницької міської ради ОСОБА_9 , психолога ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вижниця клопотання прокурора Вижницької окружної прокуратури Чернівецької області ОСОБА_3 , про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000064 від 20.03.2024 року стосовно:

неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Берегомет, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , громадянство України, учня 10-го класу Черешенського опорного ліцею, раніше не судимого,

у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

УСТАНОВИВ:

22.05.2024 року судом отримано клопотання прокурора Вижницької окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000064 від 20.03.2024 року стосовно неповнолітнього ОСОБА_4 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Ухвалою суду від 19.06.2024 року призначено судовий розгляд клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру.

У судове засідання з`явилися: прокурор ОСОБА_3 , законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 , неповнолітня особа, стосовно якої подано клопотання ОСОБА_4 , законний представник даної особи ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_6 , представник Вижницького РВП ОСОБА_8 , представник Служби у справах дітей Вижницької міської ради ОСОБА_9 , психолог ОСОБА_10 .

У судове засідання неповнолітній потерпілий ОСОБА_11 не з`явився. У судовому засіданні законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 надав клопотання, у якому неповнолітній потерпілий просив врахувати, що мати ОСОБА_4 виплатила йому матеріальне відшкодування у повному обсязі, будь-яких претензій до нього немає. Просив закрити кримінальне провадження на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України (у зв`язку з відмовою від обвинувачення у формі приватного обвинувачення). Також просив судове засідання проводити за його відсутності.

У судове засідання представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 не з`явився. До початку судового засідання надіслав на електронну адресу суду заяву, просив прийняти відмову від цивільного позову у зв`язку з виплатою ОСОБА_11 моральної шкоди у розмірі 9000,00 гривень. Також просив судове засідання проводити за їх з неповнолітнім потерпілим відсутності.

У судовому засіданні законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 просив закрити кримінальне провадження у зв`язку з відмовою від обвинувачення. Також просив цивільний позов залишити без розгляду, оскільки шкода відшкодована у повному обсязі.

У судовому засіданні неповнолітня особа, стосовно якої подано клопотання ОСОБА_4 , його законний представник ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 зазначили, що неповнолітній потерпілий ОСОБА_11 примирився з неповнолітнім ОСОБА_4 , тому відмовляється від підтримання обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Просили клопотання неповнолітнього потерпілого задовольнити і закрити кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 не заперечувала щодо задоволення клопотання неповнолітнього потерпілого. Вказувала, що це є правом учасників процесу, тому наявні підстави для закриття кримінального провадження.

У судовому засіданні представник Вижницького РВП ОСОБА_8 , представник Служби у справах дітей Вижницької міської ради ОСОБА_9 та психолог ОСОБА_10 щодо вирішення заяви потерпілого покладалися на суд.

Згідно клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру неповнолітній ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Так, неповнолітній ОСОБА_4 , 19.03.2024 року, біля 15.30 год., перебував в гардеробному приміщенні Черешенського опорного ліцею, що по АДРЕСА_2 , де також перебував неповнолітній ОСОБА_11 . Між ними раптово виник конфлікт, у ході якого неповнолітній ОСОБА_4 раптово наніс один удар правим кулаком в обличчя неповнолітньому ОСОБА_11 , який від завданого удару втратив свідомість та впав. Вказаними протиправними діями неповнолітній ОСОБА_4 спричинив неповнолітньому ОСОБА_11 тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Під час досудового розслідування встановлені обставини, при яких неповнолітній ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів виховного характеру.

Прокурор у клопотанні просила застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4 за вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, примусовий захід виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_5 .

Згідно з ч.4 ст.26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

За змістом абз.2 ч.7 ст.284 КПК України якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 9-1, 10 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пп.2, 3 ч.2 цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Аналіз змісту ч.1 ст.477 КПК України свідчить, що кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого, зокрема, щодо кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження).

Відповідно до ст.498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

За загальними правилами та особливостями, визначеними нормами кримінального права, метою застосування заходів виховного характеру щодо неповнолітніх та малолітніх, перш за все, має бути забезпечення інтересів самого неповнолітнього.

Відповідно до ч.2 ст.484 КПК України, під час кримінального провадження щодо неповнолітнього, в тому числі під час провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, слідчий, дізнавач, прокурор, слідчий суддя, суд та всі інші особи, що беруть у ньому участь, зобов`язані здійснювати процесуальні дії в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим та психологічним особливостям, роз`яснювати суть процесуальних дій, рішень та їх значення, вислуховувати його аргументи при прийнятті процесуальних рішень та вживати всіх інших заходів, спрямованих на уникнення негативного впливу на неповнолітнього.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.97 КК України, неповнолітнього, який вперше вчинив кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу.

Примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Відповідно до ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України є кримінальним проступком.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Якщо під час судового розгляду не буде доведено однієї з обставин, передбачених у пункті 1 або 2 частини першої цієї статті, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні примусових заходів виховного характеру і закрити кримінальне провадження.

При розгляді заяви неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 про відмову від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення при розгляді клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру суд застосовує загальні правила, визначені КПК України.

Кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого (ч.1 ст.477 КПК України) і відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення (ч.4 ст.26 КПК України).

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення, як свідчить зміст глави 36 КПК України, має особливість стосовно початку такого провадження та його завершення. Жодних інших особливостей кримінального провадження у формі приватного обвинувачення ані главою 36 КПК України, ані іншими положеннями КПК України не передбачено. Тобто, після того, як кримінальне провадження розпочато за заявою потерпілого про вчинення кримінального правопорушення, що міститься у переліку таких правопорушень у ст.477 КПК України, задіється державно-владний ресурс органів досудового розслідування та прокуратури, який слугує подальшою рушійною силою здійснення досудового розслідування та підтримання обвинувачення під час судового розгляду.

Таким чином, визначений КПК України процесуальний порядок здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення за своєю правовою природою є приватно-публічним різновидом кримінального провадження і його варто розглядати як диференціацію форми такого провадження у межах загальної його форми, врегульованої КПК України.

Закон не покладає на потерпілого обов`язку встановлення обставин кримінального правопорушення та його кваліфікації. Зазначене є винятковою компетенцією органів досудового розслідування, державного обвинувачення і суду.

Особливістю такого кримінального провадження є лише те, що необхідною умовою його здійснення є виражене у процесуальній формі бажання потерпілого щодо кримінального переслідування винного: провадження розпочинається лише за заявою потерпілого, відмова якого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття справи (крім кримінальних проваджень щодо злочинів, пов`язаних з домашнім насильством).

В іншій частині, у тому числі щодо кола осіб, уповноважених вносити відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань про кримінальне правопорушення, процедури збирання доказів, пред`явлення обвинувачення в обвинувальному акті та підтримання його прокурором у суді, нормами КПК України особливостей не встановлено.

Зміст ч.1 ст.477 КПК України у системному зв`язку із ч.4 ст.26 і п.7 ч.1 ст.284 зазначеного Кодексу зводиться до того, що обов`язковою умовою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є заява потерпілого як волевиявлення про притягнення винного до кримінальної відповідальності взагалі, а не за конкретною нормою КК України. Оскільки потерпілий не зобов`язаний юридично оцінювати вчинені щодо нього протиправні дії, то подану ним до правоохоронних органів заяву про злочин без визначення кримінально-правової кваліфікації або з неправильною кваліфікацією варто вважати підставою для здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. Інтерес особи, котра зазнала шкоди, у застосуванні процедури кримінального судочинства стосується не юридичної кваліфікації протиправних дій, а самого факту вчинення цих дій щодо неї. Подана до правоохоронних органів та/або суду заява потерпілого є вираженням його ставлення до події злочину, особи, що його вчинила, й обраного способу реагування. Відповідне волевиявлення є свідченням того, що особа, котрій завдано шкоди, звертається до держави з метою захисту своїх порушених прав та законних інтересів шляхом кримінального переслідування винного, не вважаючи належними й достатніми інші способи досягнення цієї мети.

У розумінні наведених норм кримінального процесуального закону під відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальних правопорушеннях, перелік яких міститься у ч.1 ст.477 КПК України, варто розуміти лише беззастережне волевиявлення про непритягнення винного до кримінальної відповідальності і припинення розпочатої процедури його кримінального переслідування. Відповідна заява є проявом того, що потерпілий не бажає втручання держави у кримінально-правовий конфлікт і обирає альтернативний шлях його вирішення.

Отже, відмова неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 від обвинувачення відповідно до ч.4 ст.26, п.7 ч.1 ст.284 КПК України є безумовною підставою для закриття кримінального провадження, незважаючи на те, що під час досудового розслідування були встановлені підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру.

Суд, враховуючи вказані норми матеріального та процесуального права, дійшов висновку про закриття кримінального провадження, оскільки неповнолітній потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Згідно з клопотанням про застосування примусових заходів виховного характеру витрати на залучення експерта відсутні, заявлений під час судового розгляду цивільний позов потерпілий просить залишити без розгляду, речові докази відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1, 2, 3, 7, 26, 30, 31, 110, 284, 369-372, 392-395, 477, 498, 500, 501 КПК України, Суд,

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000064 від 20.03.2024 року стосовно неповнолітнього ОСОБА_4 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України закрити у зв`язку із відмовою неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 та його законного представника ОСОБА_7 від обвинувачення.

Цивільний позов неповнолітнього ОСОБА_11 до неповнолітнього ОСОБА_4 , про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушення залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляції через Вижницький районний суд.

Суддя ОСОБА_13