Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/9612/23
Провадження № 1-кп/490/500/2024
У Х В А Л А

21 жовтня 2024 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0000423 про обвинувачення

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України

В С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. Обвинувачений подав клопотання, у якому просив про його звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення вказаного в обвинувальному акті злочину з огляду на те, що він повернувся на військову службу.

2. Прокурор у суді проти задоволення заявленого клопотання не заперечував.

Встановлені судом обставин із посиланням на докази

1. Органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням ОСОБА_4 звинувачений у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

19.01.2022 о 09 годині 00 хвилин, головний сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, та проходячи військову службу на посаді навідника взводу бронетранспортерів патрульної роти на автомобілях військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, діючи умисно, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 14 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України за адресою: АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза її межами, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився вчасно на службу без поважних причин, до 10 години 00 хвилин 17.03.2023.

17.03.2023 п 10 годині 00 хвилин, головний сержант ОСОБА_4 усвідомлюючи протиправність та помилковість своїх дій, добровільно прибув до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та продовжив несення військової служби.

Вказані дії органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем.

2. Відповідно до статті 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (затвердженого Законом України № 2102- ІХ від 24 лютого 2022 року) /із змінами, внесеними Указами: від 14 березня 2022 року № 133/2022 (затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ); від 18 квітня 2022 року № 259/2022 (затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), від 17 травня 2022 року № 341/2022 (затвердженим Законом України від 23 травня 2022 року № 2263-ІХ), від 12 серпня 2022 року № 573/2022 (затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ), від 07 листопада 2022 року № 757/2022 (затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738 - ІХ), від 06 лютого 2023 року № 58/2023 (затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ), від 01 травня 2023 року (затвердженим Законом України від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ), від 26 липня 2023 року № 451/2023 (затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-ІХ), від 06 листопада 2023 року № 734/2023 (затвердженим Законом України від 07 листопада 2023 року № 3429-IX), від 05 лютого 2024 року № 49/2024 (затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 року № 3564-ІХ), від 06 травня 2024 року № 271/2024 (затвердженим Законом України від 08 травня 2024 року № 3684-ІХ), від 23 липня 2024 року № 469/2024 (затвердженим Законом України від 23 липня 2024 року № 3891-ІХ)/ з 24 лютого 2022 року й до теперішнього часу в Україні безперервно діє військовий стан.

Положення закону, якими керувався суд під час постановлення ухвали.

Щодо наявність підстав для подальшого розгляду цього кримінального провадження

1. Відповідно до частини 5 статті 401 Кримінального Кодексу України

Особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

2. Стаття 407 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону України № № 2839-IX від 13.12.2022, що діяла на момент закінчення стверджуваного злочину/ передбачала кримінальну відповідальність, зокрема, за такі дії

Самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, або хоч і менше десяти діб, але більше трьох діб, вчинені повторно протягом року

/частина 2/

…

Самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті

/частина 4/

Самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці

/частина 5/

Верховний Суд у Постанові від 11 листопада 2021 року у справі № 220/1260/20 зробив такі висновки про застосування норм права

Загальні положення КК України визначають, що триваюче правопорушення має місце там, де протиправна діяльність триває безперервно протягом певного часу.

При триваючому злочині (проступку) особа вчиняє один раз певну дію і впродовж тривалого часу перебуває безперервно в злочинному стані. Для цього виду злочинів характерним є неспівпадіння моменту закінчення складу злочину і моменту фактичного завершення протиправних дій. У поняття «час вчинення триваючого злочину» має включатися увесь проміжок часу, протягом якого особа безперервно вчиняла триваюче діяння на стадії закінченого злочину.

Завершення триваючого злочину - це день його припинення за волею або всупереч волі винного, в тому числі викриття особи у вчиненні злочину.

3. Відповідно до частини 3 статті 288 Кримінального Процесуального Кодексу України

суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

У разі закриття судом кримінального провадження та звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 401 Кримінального кодексу України, суд своєю ухвалою зобов`язує після набрання такою ухвалою законної сили невідкладно поновити звільнену особу на військовій службі та звільнену особу не пізніше 72 годин зобов`язує прибути до відповідної військової частини або місця служби для продовження проходження військової служби.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

І......Наведені норми статті 401 Кримінального Кодексу України доводять, що звільнення військовослужбовця від кримінальної відповідальності є можливим за одночасної наявності таких умов

1)вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого статтями 407 або 408 Кримінального Кодексу України;

2)вчинення ним такого правопорушення під час дії воєнного стану;

3)військовослужбовець вчинив таке кримінальне правопорушення вперше;

4)подання військовослужбовцем клопотання про намір повернутись до воєнної служби;

5)згода командира на продовження проходження таким військовослужбовцем воєнної служби

ІІ……Вирішуючи питання про наявність таких умов в обставинах цього кримінального провадження, суд враховує таке.

1. Норма статті 401 Кримінального Кодексу України на відміну від норм, що регулюють звільнення від кримінальної відповідальності з інших підстав, не пов`язує звільнення особи від кримінальної відповідальності із визнанням цією особою своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

Норми §2 глави 24 Кримінального Процесуального Кодексу України, що регулюють порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності, зокрема, за цією обставиною, не передбачають, що для звільнення особи від кримінальної відповідальності за цією обставиною необхідними є встановлення внаслідок досудового розслідування або судового розгляду як самого факту вчинення кримінального правопорушення, так й усіх обставин його вчинення. При цьому відповідно до частини 1 статті 17 Кримінального Процесуального Кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Таким чином, діюче законодавство не пов`язує звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й з встановленням часу та характеру вчиненого особою кримінального правопорушення внаслідок кримінального провадження.

В той же час, у частині 2 статті 285 Кримінального Кодексу України зазначається про звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, як розтлумачив Верховний Суд України у пункті 3 своєї Постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328 К/С-16, системно-структурний аналіз норм Кримінального Процесуального Кодексу доводить, що обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Таке доводить, що при вирішенні питання про можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності сутність вчиненого особою діяння, час його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України, слід визначати, на підставі версії державного обвинувачення про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, що викладена в обвинувальному акті.

З огляду на таке суд відзначає, що відповідно до наданого суду обвинувального акту ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене статтею 407 Кримінального Кодексу України тим, що

19 січня 2022 року не з`явився на службу без поважних причин та не з`являвся на службу протягом періоду з цієї дати й до 17 березня 2023 року.

За такого при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності з підстав, зазначених у частині 5 статті 401 Кримінального Кодексу України, сутність вчиненого ним діяння, час його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України, суд визначає на підставі версії державного обвинувачення, за якою

у період з 19 січня 2022 року до 17 березня 2023 року той вчиняв дії, що містять склад злочину, передбаченого статтею 407 Кримінального Кодексу України.

2. Далі суд враховує таке.

2.1. Злочин, передбачений у наведеній нормі статті 407 Кримінального Кодексу України характеризується тим, що особа вчиняє один раз дію, передбачену у цій статті (в цьому випадку нез`явлення вчасно на службу) і впродовж тривалого часу безперервно перебуває у злочинному стані.

Отже, цей злочин є триваючим.

2.2. Відповідно до дороговказів, що містяться у процитованій вище Постанові Верховного Суду від 11 листопада 2021 року у справі № 220/1260/20, таке означає, що днем вчинення цього злочину є день, коли злочинний стан обвинуваченого був припинений.

В цьому випадку таким днем є 17 березня 2023 року, отже саме цей день й є днем вчинення стверджуваного злочину.

2.3. При цьому суд нагадує, що відповідно до згаданого вище Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року /з послідуючими змінами/ у день вчинення стверджуваного злочину на Україні тривав воєнний стан.

Отже, при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності з підстав, зазначених у частині 5 статті 401 Кримінального Кодексу України, суд виходе з того, що стверджуваний злочин був вчинений під час дії воєнного стану.

3. З залученої до матеріалів кримінального провадження довідки ІЦ № 17-20062023/48200 від 20 червня 2023 року вбачається, що раніше обвинувачений злочинів, зокрема передбачених статтями 407 або 408 Кримінального Кодексу України не вчиняв.

4. До матеріалів кримінального провадження долучене клопотання обвинуваченого, у якому викладене його бажання повернутись на військову службу.

Окрім того, наразі обвинувачений виконує обов`язки військової служби /по що свідчать, окрім іншого, позначки в обвинувальному акті/, що доводить наявність в нього бажання проходити військову службу.

5. Вирішуючи питання про наявність в цьому випадку згоди командира на продовження ОСОБА_6 проходження військової служби суд враховує таке.

5.1. Закон містить вимогу лише про те, щоб відповідна згода була письмовою та не містить вимог про зміст /текст/ письмової згоди та спосіб її викладення /у листі, клопотанні, наказі, повідомленні тощо/.

5.2. З огляду на таке суд відзначає, що в обставинах цього кримінального провадження обвинувачений вже є у встановленому порядку /письмово/ допущений до продовження виконання обов`язків військової служби.

Таке не може бути поясненим інакше, ніж тим, що командир військової частини надав письмову згоду на продовження проходження ОСОБА_4 військової служби.

Отже, в цьому випадку наявні усі передбачені у частині 5 статті 401 Кримінального Кодексу України обставини, що є необхідними для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

За такого клопотання обвинуваченого про таке звільнення підлягає задоволенню.

Відповідно до процитованих приписів частини 3 статті 288 Кримінального Процесуального Кодексу України за таких обставин провадження у цій справі підлягає закриттю.

ІІІ……Відповідно до процитованих приписів частини 3 статті 288 Кримінального Процесуального Кодексу України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності за частиною 5 статті 401 Кримінального Процесуального Кодексу України суд має зобов`язати командира відповідної частини поновити звільнену особу на військовій службі, а звільнену особу прибути для продовження військової служби.

Але на момент винесення цієї ухвали ОСОБА_4 вже є поновленим на військовій службі та продовжує її проходити.

За такого покладення вказаних обов`язків в умовах цього кримінального провадження не є можливим.

Керуючись статтями 369-372; 376 Кримінального Процесуального Кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання обвинуваченого задовольнити.

1.Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України.

2.Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України - закрити.

Ухвала може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 7 днів.

Головуючий суддя = ОСОБА_7 =