ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 650/333/24 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/354/24 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2024 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000702 від 19.02.2023 за апеляційною скаргою зі змінами прокурора на вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 26.04.2024 щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Високе Бериславського району Херсонської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє:

10.07.2019 Цюрупинським районним судом Херсонської області за ст.185 ч.2, 395 КК України (2001 року) на 2 роки позбавлення волі, звільненого 06.04.2021 по відбуттю строку покарання;

09.05.2023 Малиновським районним судом м. Одеси за ст.15 ч.3, ст.185 ч.4, ст.185 ч.4 КК України (2001 року) на 6 років позбавлення волі;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.194 КК України.

в с т а н о в и в:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених судом першої інстанції обставин.

Вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 26.04.2024 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст. 194 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 09.05.2023 року, та визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 3 місяці.

Строк відбування покарання рахувати з 26.04.2024 року з дня проголошення вироку.

Зараховано ОСОБА_7 в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, відбуту частину покарання за попереднім вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 09.05.2023 року повністю.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судової експертизи в сумі 1673,00 гривень.

Вирішено питання про речові докази.

Встановлені судом обставини.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він, будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних злочинів, у тому числі проти власності, судимості за які не знято та не погашено у встановленому законом порядку, 17.02.2023 близько 22.00 години, знаходячись за місцем проживання свого знайомого гр. ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які, на його думку, підтримують окупаційні війська збройних сил російської федерації, вирішив вчинити дії направленні на знищення домоволодіння останніх, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом його підпалу. ОСОБА_7 з метою реалізації свого злочинного умислу, перебуваючи за вищевказаною адресою, заздалегідь підготував для вчинення злочину три скляних пляшки, які в нього залишилися після вживання алкоголю, виготовив саморобний гніт з паперу та залив в останні горючу суміш світлого нафтопродукту з вуглеводним складом та паливо-мастильного матеріалу, а саме бензину, дизельного пального, нафтової олії, які отримав від місцевих жителів с. Високе Бериславського району Херсонської області гр. ОСОБА_11 та гр. ОСОБА_12 , які не були обізнані про злочинний намір ОСОБА_7 .

В подальшому, 18.02.2023 близько 00.05 год., реалізуючи свій злочинний намір, направлений на вчинення умисного знищення чужого майна шляхом підпалу, а саме домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді знищення домоволодіння і бажаючи їх настання, направився до нього, та, діючи з прямим умислом, знаходячись поблизу огорожі домоволодіння, де за допомогою запальнички здійснив підпал раніше підготовленого фрагменту паперового гніту, що знаходився в скляній пляшці з горючою речовиною та кинув її в напрямку вказаного будинку, однак побоюючись, що його буде викрито, не чекаючи, поки перша пляшка внаслідок розбиття підпалить будинок, перекинув дві інші пляшки із запальною суміщу через огорожу та втік. Проте через влучання вказаних пляшок на відкритий ґрунт загорання майна не відбулося, з причин які не залежали від його волі.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з судовим рішенням прокурор подав апеляційну скаргу зі змінами, в якій вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Свої доводи мотивує тим, що судом у вироку не сформульовано обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.194 КК України, що є істотним порушенням вимог ст.374 КПК України.

Натомість у вироку викладено зміст підозри у вчиненні цього кримінального правопорушення, що не підтверджує доведеність його винуватості.

Також, судом першої інстанції в резолютивній частині вироку помилково зазначено, що строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня проголошення вироку, а не з дати набрання вироком законної сили, як це передбачено законодавством.

Просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність скасувати та ухвалити новий вирок, яким викласти формулювання обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.194 КК України, що він обвинувачується у тому, що, будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних злочинів, у тому числі проти власності, судимості за які не знято та не погашено у встановленому законом порядку, 17.02.2023 близько 22.00 години, знаходячись за місцем проживання свого знайомого гр. ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які, на його думку, підтримують окупаційні війська збройних сил російської федерації, вирішив вчинити дії направленні на знищення домоволодіння останніх, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом його підпалу. ОСОБА_7 з метою реалізації свого злочинного умислу, перебуваючи за вищевказаною адресою, заздалегідь підготував для вчинення злочину три скляних пляшки, які в нього залишилися після вживання алкоголю, виготовив саморобний гніт з паперу та залив в останні горючу суміш світлого нафтопродукту з вуглеводним складом та паливо-мастильного матеріалу, а саме бензину, дизельного пального, нафтової олії, які отримав від місцевих жителів с. Високе Бериславського району Херсонської області гр. ОСОБА_11 та гр. ОСОБА_12 , які не були обізнані про злочинний намір ОСОБА_7 .

В подальшому, 18.02.2023 близько 00.05 год., реалізуючи свій злочинний намір, направлений на вчинення умисного знищення чужого майна шляхом підпалу, а саме домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді знищення домоволодіння і бажаючи їх настання, направився до нього, та, діючи з прямим умислом, знаходячись поблизу огорожі домоволодіння, де за допомогою запальнички здійснив підпал раніше підготовленого фрагменту паперового гніту, що знаходився в скляній пляшці з горючою речовиною та кинув її в напрямку вказаного будинку, однак побоюючись, що його буде викрито, не чекаючи, поки перша пляшка внаслідок розбиття підпалить будинок, перекинув дві інші пляшки із запальною суміщу через огорожу та втік. Проте через влучання вказаних пляшок на відкритий ґрунт загорання майна не відбулося, з причин які не залежали від його волі.

Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.194 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 09.05.2023, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 3 місяці.

Зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, частково відбуте покарання за попереднім вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 09.05.2023 за правилами, передбаченими п.1 ч.1 ст.72 КК України.

Вказати, що строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Урешті вирок залишити без змін.

Позиції сторін.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу зі змінами прокурора про скасування вироку задовольнити, позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення апеляційних вимог прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги зі змінами, колегія суддів дійшла такого висновку.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який він засуджений, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.15, ч.2 ст.194 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися.

Вимогами ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.2 ч.3 ст.374 КПК України мотивувальна частина вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення;

статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений;

докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

Ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції наведених вимог закону дотримався у повній мірі.

Відповідно до зі змісту вироку, у ньому викладено формулювання обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.194 КК України, визнане судом доведеним, наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому, матеріалами кримінального провадження підтверджено, що в ході судового розгляду, дотримуючись вимог ст.22, 23 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, суд створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав і свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності переконливості перед судом, безпосередньо дослідив і оцінив всі докази у справі в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, в тому числі й ті, на підставі яких ОСОБА_7 було висунуто обвинувачення, та в повній мірі з`ясував обставини, що мають істотне значення для прийняття правильного рішення, за результатами чого дійшов обґрунтованого висновку про те, що зібрані докази доводять наявність в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин встановлених органом досудового розслідування.

Враховуючи вищенаведене, на думку колегії суддів, посилання прокурора на те, що судом першої інстанції у вироку не сформульовано обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.194 КК України, а викладено лише зміст підозри у вчиненні цього кримінального правопорушення, є безпідставними та занадто формальними, оскільки жодним чином не впливає на встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження, статус ОСОБА_7 , кваліфікацію дій та доведеність його вини.

Апеляційний суд вважає, що зазначення судом в мотивувальній частині вироку при викладенні формулювання обвинувачення про те, що ОСОБА_7 «підозрюється», а не «обвинувачується» є помилкою (опискою), яка не може бути визнана істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та не може бути безумовною підставою для скасування вироку суду першої інстанції, оскільки ніяким чином не погіршує становища обвинуваченого.

За змістом ст.420 КПК України рішення про погіршення правового становища обвинуваченого апеляційний суд ухвалює у формі вироку.

Разом з тим у ч.1 цієї статті законодавцем встановлено вичерпний перелік підстав для прийняття судом апеляційної інстанції відповідного рішення в разі:

1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення;

2) необхідності застосування більш суворого покарання;

3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;

4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Системний аналіз зазначених положень закону дає підстави для висновку, що погіршенням правового становища обвинуваченого судом апеляційної інстанції є: скасування виправдувального вироку; застосування кримінального закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; призначення більш суворого покарання; скасування неправильного звільнення від відбування покарання; застосування щодо особи інших заходів кримінально-правового характеру, що не були застосовані судом першої інстанції; збільшення сум, які підлягають стягненню з обвинуваченого; прийняття інших рішень, які передбачають більш обтяжливе для обвинуваченого та/або тривале втручання у його права і свободи чи перспективу настання таких наслідків за результатами нового судового розгляду.

Що стосується погіршення правового становища обвинуваченого у частині обрання заходу примусу та порядку його відбування, то встановленою ч.1 ст.421 КПК України забороною охоплюються два способи: застосування суворішого покарання і скасування неправильного звільнення від відбування покарання.

Зазначення за результатами розгляду апеляційної скарги в мотивувальній частині вироку про те, що ОСОБА_7 «обвинувачується», а не «підозрюється» у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.194 КК України, не є погіршенням правового становища обвинуваченого, а тому відповідно до п.4 ч.1 ст.408 КПК України є підставою саме для зміни вироку судом апеляційної інстанції.

З огляду на приписи ст.420 КПК України не вимагає скасування у відповідній частині вироку суду першої інстанції і постановлення нового вироку. Таке рішення суд апеляційної інстанції постановляє у формі ухвали.

Така правова позиція сформована ВП ККС Верховного Суду у постанові 07.12.2021 у справі № 617/775/20.

У зв`язку з чим, підстав для ухвалення нового вироку апеляційним судом в частині викладення формулювання обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.194 КК України, як про це ставить питання в апеляційній скарзі прокурор, не має.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.408 КПК України вказана обставина, як було вже зазначено, є підставою для зміни вироку суду першої інстанції в частині викладення формулювання обвинувачення. У зв`язку з чим, апеляційну скаргу прокурора належить задовольнити частково.

Доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність ухвалення у даному випадку нового вироку апеляційний суд вважає неприйнятними, оскільки виправлення судом апеляційної інстанції допущеного місцевим судом помилки не погіршуватиме становище обвинуваченого.

Водночас, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції в резолютивній частині вироку помилково зазначив, що строк відбування покарання ОСОБА_7 необхідно рахувати з 26.04.2024 року дня проголошення вироку, а не з моменту набрання вироком законної сили, як це передбачено законодавством.

Відповідно до вимог п.2 ч.4 ст.374 КПК України, у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається, зокрема, початок строку відбування покарання та рішення про залік досудового тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.532 КПК України, вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в резолютивній частині вироку правильно зазначив, що строк відбування покарання ОСОБА_7 необхідно рахувати з 26.04.2024 року дня проголошення останнього вироку, виходячи того, що у цьому кримінальному провадженні запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого не застосовувався. На день проголошення цього вироку ОСОБА_7 відбував покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 09.05.2023 року.

Тому на підставі ч.4 ст.70 КК України суд правильно зарахував ОСОБА_7 в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, відбуту частину покарання за попереднім вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 09.05.2023 року на момент проголошення останнього вироку, але не вказав період його відбування, а саме з 16.03.2023 по 26.04.2024.

Згідно п.4 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Тому, колегія суддів вважає, що в резолютивній частині вироку необхідно зазначити, зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, відбуту частину покарання за попереднім вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 09.05.2023 за період з 16.03.2023 по 26.04.2024.

З огляду на викладене, вирок суду підлягає зміні в мотивувальній частині при викладенні формулювання обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.194 КК України та в резолютивній частині вироку про зарахування в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, відбутої частини покарання за попереднім вироком.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 408, 419 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора - задовольнити частково.

Вирок Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 26.04.2024 щодо ОСОБА_7 змінити.

У мотивувальній частині вироку у формулюванні обвинувачення вказати, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.194 КК України.

В резолютивній частині вироку зазначити, зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, відбуту частину покарання за попереднім вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 09.05.2023 року за період з 16.03.2023 по 26.04.2024.

У решті цей вирок щодо нього - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4