Ухвала

іменем України

05 серпня 2024 року

м. Київ

справа №757/26900/22-к

провадження № 51-3778 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 квітня 2024 року,

встановив:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 березня 2024 року ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України з підстав передбачених ст. 47 КК України, з передачею на поруки трудовому колективу ТОВ «Глобус-Інвест»; ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України з підстав передбачених ст. 47 КК України, з передачею на поруки трудовому колективу групи представників з реклами медичних препаратів у м. Києві відділу рецептурних препаратів ТОВ «Тева Україна».

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України - закрито.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 квітня 2024 року повернуто апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 15 березня 2024 року, на підставі ч. 3 ст. 399 КПК України.

Представник потерпілої ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

- короткий текст ухвали Печерського районного суду м. Києва проголошено 15 березня 2024 року та оголошення повного тексту призначено на 21 березня 2024 року;

- у суді першої інстанції під час проголошення короткого тексту ухвали Печерського районного суду м. Києва від 15 березня 2024 року був присутній інший адвокат та бути присутньою під час проголошення повного тексту потерпіла не мала змоги через погане самопочуття та віддаленість установи суду від її місця проживання;

- потерпілою було розірвано угоду з адвокатом, який представляв її інтереси в суді першої інстанції 23 березня 2024 року, оскільки вирішено представляти свої інтереси самостійно;

- 25 березня 2024 року потерпіла отримала повний текст ухвали суду від 15 березня 2024 року у приміщенні Печерського районного суду м. Києва та ознайомившись із нею, вирішила реалізувати своє право на апеляційне оскарження;

- вважає, що строк на апеляційне оскарження пропустила з поважних причин, у зв`язку із чим просила у апеляційній скарзі поновити такий строк, однак колегією суддів суду апеляційної інстанції у поновленні строку відмовлено.

З урахуванням викладеного, представник у касаційній скарзі також зауважує, що висновок суду апеляційної інстанції про відсутність поважних підстав для поновлення строку є помилковим, оскільки:

- адвокат, що представляв інтереси потерпілої у Печерському районному суді м. Києва, мав повноваження на представництво тільки у суді першої інстанції,

- суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок про хворобу потерпілої, оскільки мова йшла виключно про погіршення стану;

- строк, що пропущений потерпілою, становить лічені дні, та потерпіла мала всі права на його поновлення.

Відтак, на думку представника, суд апеляційної інстанції фактично обмежив потерпілу у доступі до правосуддя та вказує, що такої ж позиції дотримуються судді Верховного Суду із посиланням на схожі обставини, за яких касаційну скаргу було задоволено, висловлені у постанові ККС ВС від 08 серпня 2023 року (справа № 753/19868/21, провадження № 51-1583км23).

Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї документи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 113 КПК будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КПК процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки.

Положеннями ч.1 ст.117 КПК визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на інші ухвали суду першої інстанції - протягом семи днів з дня її оголошення .

У силу п.4 ч.3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення

Як вбачається з ухвали Печерського районного суду м. Києва від 15 березня 2024 року, ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, з підстав, передбачених ст. 47 КК України з передачею на поруки трудовому колективу ТОВ «Глобус-Інвест»; ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, з підстав передбачених ст. 47 КК України, з передачею на поруки трудовому колективу групи представників з реклами медичних препаратів у м. Києві відділу рецептурних препаратів ТОВ «Тева Україна». У даній ухвалі також зазначено, що вона може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

З ухвали колегії суддів Київського апеляційного суду від 29 квітня 2024 року про розгляд клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вбачається, що потерпіла подала апеляційну скаргу на ухвалу місцевого суду 29 березня 2024 року, тобто з порушенням семиденного строку на оскарження.

При цьому, колегія суддів зауважила, що, як вбачалося з матеріалів судового провадження, про судове засідання, призначене на 15 березня 2023 року, потерпіла та її представник повідомлені належними чином та були присутніми під час проголошення короткого тексту судового рішення, на підставі чого колегія суддів дійшла висновку, що про результати судового розгляду потерпілій було відомо з 15 березня 2024 року, як і про те, що повний текст ухвали суду буде проголошено 21 березня 2024 року о 07 годині 50 хвилин, однак для отримання його копії звернулась лише 25 березня 2024 року.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга хоч і містить прохання поновити пропущений строк потерпілій, проте зазначені нею підстави, з яких було пропущено строк, на думку колегії суддів, не є поважними, оскільки матеріали судового провадження не містили документального підтвердження факту розірвання угоди з адвокатом, а також підтверджень того, що остання через хворобу не була присутньою під час проголошення повного тексту ухвали Печерського районного суду м. Києва від 15 березня 2024 року.

Колегія суддів Верховного Суду вважає, що колегією суддів суду апеляційної інстанції рішення про повернення апеляційної скарги прийняте вірно та з приводу доводів касаційної скарги вважає за необхідне зазначити про наступне.

Відповідно до практики ЄСПЛ здійснення поза межами встановленого законом процесуального строку провадження у справі чи поза межами встановленого строку застосування певних процесуальних актів дії, у тому числі суду, визнаються незаконними, а отримані при цьому результати таких дій юридично нікчемними.

Згідно з ч. 1 ст. 1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Частиною 1 ст. 28 КПК під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Для вирішення питання про те, чи дотрималася особа, яка подала апеляційну скаргу, передбаченого ст. 395 КПК строку на апеляційне оскарження, необхідно чітко встановити початок перебігу вказаного строку та його закінчення.

Процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності. Суворе дотримання строків у кримінальному процесі неможливе без чіткого знання правил їх обчислення. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга на інші ухвали суду першої інстанції може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення. Абзацом 2 ч. 3 цієї ж статті встановлено, що у разі якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Статею 395 КПК розмежовує строки апеляційного оскарження ухвали суду або слідчого судді для осіб, які викликалися судом, та ухвали, постановленої судом без виклику особи, яка її оскаржувала. Таким чином, оскарження рішення з моменту його отримання передбачено для особи, яка не викликалась в судове засідання, в якому було постановлено оскаржуване рішення.

Разом із тим, як встановлено колегією суддів апеляційної інстанції, потерпіла ОСОБА_4 , як і її представник, були присутні в судовому засіданні, де було оголошено короткий текст ухвали Печерського районного суду м. Києва від 15 березня 2024 року, відтак останній було достеменно відомо призначення дати та часу оголошення повного тексту судового рішення на 21 березня 2024 року о 07 годині 50 хвилин, однак для отримання його копії потерпіла звернулась лише 25 березня 2024 року, при цьому, зауваживши на спростування доводів про поважність пропущеного строку, що матеріали провадження не містили документального підтвердження факту розірвання угоди з адвокатом, а також підтверджень того, що остання через хворобу не була присутньою під час проголошення повного тексту оскаржуваної ухвали.

З урахуванням зазначеного, відсутні підстави для висновку про те, що потерпілу було обмежено у доступі до правосуддя, а тому колегія суддів апеляційної інстанції обґрунтовано керувалась приписами п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК, дійшовши висновку, що строк апеляційного оскарження цієї ухвали почався з моменту її оголошення, а потерпілою у касаційній скарзі не наведено достатніх підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Підсумовуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційний суд, повертаючи апеляційну скаргу, зазначивши в своїй ухвалі підстави прийняття такого рішення, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, касаційна скарга заявника не містить доводів щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

При цьому, надаючи оцінку доводам представника щодо необхідності врахування практики ККС ВС, висловленої у постанові від 08 серпня 2023 року (справа № 753/19868/21, провадження № 51-1583км23), де, за схожих, на думку представника обставин, було задоволено касаційну скаргу, колегія суддів зауважує, що у вказаному провадженні відповідне рішення було прийнято за інших обставин, зокрема неможливості своєчасного оскарження ухвали суду першої інстанції в умовах воєнного стану, повітряних тривог, у зв`язку з небезпекою переміщення ворожих літальних об`єктів, зокрема у бік м. Києва, та ракетних атак рф, що не є тотожним обставинам даного кримінального провадження, а тому, відповідна практика не є релевантною у даному випадку.

Згідно з приписами п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення процесуального строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Підсумовуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційний суд, відмовляючи у поновленні строку на апеляційне оскарження та повертаючи апеляційну скаргу, зазначивши в своїй ухвалі підстави прийняття такого рішення, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Водночас, з огляду на вище наведене, доводи касаційної скарги про розірвання договору з адвокатом та погіршення самопочуття не спростовують законність та обґрунтованість прийнятого судом апеляційної інстанції рішення.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга заявникане містить доводів щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 квітня 2024 року слід відмовити.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись частинами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 квітня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3