Справа № 163/1182/24 Провадження №11-кп/802/598/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового

засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000051 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 26 червня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Старобільськ Луганської області, що проживає по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, одруженого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, і призначено йому покарання:

- за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України - у вигляді 1 (одного) року обмеження волі;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_7 призначено у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

Вироком вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И В

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він будучи особою призовного віку, яка не має права перетину державного кордону України у військовий час в січні 2024 року, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , через месенджер «Телеграм» вступив у змову із невстановленою досудовим розслідуванням особою, з якою домовився про виготовлення на своє ім`я документа, який надає право безперешкодного виїзду за межі України, а саме, посвідчення про призначення Державної соціальної допомоги дитині з інвалідністю. З цією метою, діючи за попередньою змовою в групі осіб з невстановленою досудовим розслідуванням особою, як пособник у виготовленні вказаного підробленого документу ОСОБА_7 за допомогою цього ж мобільного додатку переслав невстановленій особі свої персональній дані та дані сина ОСОБА_10 . В подальшому через банківський термінал ОСОБА_7 здійснив розрахунок за виготовлення вказаного підробленого документа в сумі 1000 доларів США.

За такого пособництва ОСОБА_7 невстановлена під час досудового розслідування особа у невстановленому місці і в невстановлений час за допомогою комп`ютерної техніки умисно виготовила завідомо підроблений документ: посвідчення серії НОМЕР_1 від 21.12.2024 про державну соціальну допомогу дитині з інвалідністю ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видане УСВП Білоцерківської РДА, в яке вклеїла фотокартки ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , внесла недостовірні відомості про присвоєння інвалідності останньому та дані про визнання ОСОБА_7 законним представником (опікуном) дитини з інвалідністю або особи з інвалідністю з дитинства, яка не має права на пенсію, особи з інвалідністю, якщо таку особу визнано недієздатною та нанесла відтиски гербової печатки «Україна* Білоцерківська районна державна адміністрація Київської області* Управління соціальної та ветеранської політики* код ЄДРПОУ НОМЕР_2 », підробивши підпис начальника вказаної установи.

15 лютого 2024 року невстановлена особа, з відділення № НОМЕР_3 служби доставки ТОВ «Нова Пошта», що в м. Київ, вул. Михайла Бойчука, 7/11 переслала ОСОБА_7 вищевказані підроблені документи, які він отримав 16 лютого 2024 року у відділенні № НОМЕР_4 служби доставки ТОВ «Нова Пошта», що в АДРЕСА_2 .

О 10:30 годині 18 лютого 2024 року під час проходження прикордонного контролю в пункті пропуску для міжнародного залізничного сполучення "Ягодин", що по АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 умисно, з метою незаконного перетину державного кордону України, в порушення Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" як підставу перетину кордону надав працівникам Державної прикордонної служби України завідомо підроблене посвідчення серії НОМЕР_1 від 21.12.2023 про державну соціальну допомогу дитині з інвалідністю ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видане УСВП Білоцерківської РДА, із вклеєними фотокартками ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , внесеними недостовірними відомостями про присвоєння інвалідності останньому та дані про визнання ОСОБА_7 законним представником (опікуном) дитини з інвалідністю або особи з інвалідністю з дитинства, яка не має права на пенсію, особи з інвалідністю, якщо таку особу визнано недієздатною, яка відповідною установою не видавались та не посвідчувалась.

У поданій на вирок апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, не оспорюючи висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскаржує вирок в частині призначеного покарання.

Вважає, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 явно несправедливе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, який свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному і активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень. Крім того, акцентує увагу, що обвинувачений здійснює цілеспрямовані дії для виправлення, зокрема, став на облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем свого проживання, перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітний, однак вживає дій для працевлаштування.

Захисник просить оскаржений вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 більш м`яке покарання, яке не пов`язане з обмеженням волі із застосуванням ст. 75 КК України.

У поданому до суду запереченні на апеляційну скаргу, прокурор вказує про необґрунтованість та безпідставність апеляційних вимог захисника обвинуваченого. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок Любомльського районного суду Волинської області від 26 червня 2024 року без змін.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який апеляційну скаргу сторони захисту заперечив та просив вирок залишити без змін, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Із матеріалів кримінального провадження, вбачається, що воно розглянуте судом першої інстанції у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, висновки суду про фактичні обставини справи та винуватість ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, ніким із учасників кримінального провадження не оскаржуються, тому апеляційним судом не перевіряються.

Перевіряючи вирок в частині призначення ОСОБА_7 покарання, колегія суддів частково погоджується з мотивами апеляційної скарги сторони захисту, з огляду на наступне.

У відповідності до вимог п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За змістом ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі встановленої в санкції статті (частині статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Разом з тим, суд першої інстанції, встановивши наявність обставин, що пом`якшують покарання, врахувавши тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого, призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік, за ч. 4 ст. 358 КК України штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень та остаточно визначив ОСОБА_7 покарання у виді 1 року обмеження волі, що є надто суворим, на думку колегії суддів.

Формулювання п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, тобто, або з`явлення із зізнанням, або щире каяття, або активне сприяння розкриттю злочину, означає, що вимогу цього пункту виконано.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , визнано щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, тобто встановлено кілька обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що фактично дає підстави для застосування положень ст. 69 КК України.

Обставина, що обтяжує покарання, вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, на переконання колегії суддів, не є підтвердженою матеріалами справи.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що обставини, наведені обвинуваченим та його захисником в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду, а саме: офіційне працевлаштування обвинуваченого, його позитивна характеристика за місцем роботи, постановлення на облік у ІНФОРМАЦІЯ_3 , наявність в нього родини й утриманців, вперше притягується до кримінальної відповідальності слід визнати такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За таких обставин, колегія суддів, беручи до уваги ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, особу винного, наявність пом`якшуючих покарання обставин, відсутність обставин, що обтяжують покарання, доходить висновку про необхідність зміни призначеного ОСОБА_7 покарання, а саме залишити призначене за ч. 4 ст. 358 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, а покарання за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України із застосуванням ст. 69 КК України зменшити, перейшовши до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 3 ст. 358 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 5 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_7 призначити у виді штрафу в розмірі 5 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 гривень.

Призначене покарання за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, буде необхідним та достатнім покаранням, відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, сприятиме його виправленню та попередженню вчинення ОСОБА_7 нових кримінальних правопорушень.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_7 покарання змінити, що має наслідком часткове задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Любомльського районного суду Волинської області від 26 червня 2024 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Із застосуванням ст. 69 КК України зменшити призначене ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України покарання до штрафу в розмірі 5 (п`яти) тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень.

За сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбуття ОСОБА_7 призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 5 (п`яти) тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді