ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/582/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Колабораційна діяльність
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м.Харків апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 листопада 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному 16 жовтня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000802,за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харків, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-1 ККУкраїни,

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 листопада 2023 року засуджено ОСОБА_9 за ч.1 ст.111-1 КК України до покарання у виді заборони займатися певною діяльністю, а саме заборони у соціальних мережах Інтернет розміщувати відеоматеріали, публікації, фото, відповідні коментарі, зміст яких заперечує здійснення збройної агресії проти України, встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, заклики до підтримки рішень та/або дій держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора, до співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та/або окупаційною адміністрацією держави-агресора, до невизнання поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані території України та позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та органах, що надають публічні послуги, строком на 10 років.

Ухвалено рішення щодо долі речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_9 визнаний винним в тому, що він перебуваючи в невстановленому в ході досудового розслідування місці, 01 жовтня 2023 року, після початку збройної агресії рф проти України,в період дії воєнного стану, умисно, з мотивів несприйняття діючої української влади та схвалення політики країни агресора, використовуючи власний мобільний телефон, у соціальній Інтернет-мережі «Ютуб» нa своїй персональній сторінці під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яка має відкритий доступ і з нею має змогу знайомитись необмежене коло користувачів соціальної Інтернет-мережі « ОСОБА_10 », поширив та зберіг, шляхом так званих публікацій та зображень, публічні заперечення здійснення збройної агресії проти України, публічні заклики до підтримки рішень та/або дій держави агресора під назвою «На Украине фашизм ЕСТЬ! Вот за шо вас.».

Зокрема, в невстановлений в ході досудового розслідування час, але не раніше 24 лютого 2022 року, ОСОБА_9 перебуваючи у невстановленому в ході досудового розслідування місці та використовуючи власний мобільний телефон, через мережу Інтернет, зі своєї сторінки у соціальній мережі «Інстаграм» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розмістив публікацію під якою прописав коментар «Харьков - россияrururu».

Крім того, ОСОБА_9 , перебуваючи у приміщенні супермаркету «Рост Олексіївський», за адресою: м. Харків, проспект Перемоги, буд. 61-Ж, неодноразово розпочинав конфлікт на мовному грунті, вимагаючи спілкуватись із ним російською мовою, та пояснюючи «Харків це російське місто та знаходиться на ісконно російській землі».

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі прокурор, в редакції внесених в неї змін, не оспорюючи висновки суду першої інстанції щодо доведеності обвинувачення та винуватості ОСОБА_9 , правову кваліфікацію, просить вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 листопада 2023 року змінити в частині призначеного покарання у зв`язку ізнеправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_9 покарання у виді заборони займатись певною діяльністю, а саме заборонити у соціальних мережах інтернет розміщувати відеоматеріали, публікації, фото, відповідні коментарі, зміст яких заперечує здійснення збройної агресії проти України, встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, заклики до підтримки рішень та/або дій держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора, до співпраці з державою агресором, збройними формуваннями та/або окупаційною адміністрацією держави-агресора, до невизнання поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані території України та позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та органах, що надають публічні послуги, строком на 10 років фактично заборонив обвинуваченому здійснювати діяльність, яка прямо і так заборонена діючим законодавством України.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги в редакції внесених в неї змін підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні.

Захисник в судовому засіданні не заперечували проти задоволення зміненої апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, зваживши на доводи захисника, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню за наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з вироку суду, судовий розгляд було проведено за процедурою, передбаченою ч.2 ст.382 КПК України, з врахуванням цього суд встановив фактичні обставини кримінального провадження та відповідно кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч.1 ст.111-1 КК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведення винуватості та кваліфікації його дій, які в апеляційній скарзі не оскаржуються, у відповідності з нормами ч.2 ст.394, ст.404 КПК України в апеляційному порядку не перевіряються.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає, що вони заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.65 КК України покарання винній особі має бути призначено у межах, встановлених у санкції статті особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, при цьому призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин та попередження нових злочинів.

Частиною 1 ст. 111-1 КК України передбачено покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади та займатись певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю призначається в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) КК (2341-41), за якою підсудний визнаний винним, а якщо воно нею не передбачене, - в межах, установлених ст. 55 КК України. Та обставина, що до постановления вироку підсудний не обіймав посаду або не займався діяльністю, з якими було пов`язано вчинення злочину, не є перешкодою для застосування цього покарання.

Так, оскаржуваним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-1 КК України та призначено покарання у виді заборони займатись певною діяльністю, а саме заборонити у соціальних мережах інтернет розміщувати відеоматеріали, публікації, фото, відповідні коментарі, зміст яких заперечує здійснення збройної агресії проти України, встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, заклики до підтримки рішень та/або дій держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора, до співпраці з державою агресором, збройними формуваннями та/або окупаційною адміністрацією держави-агресора, до невизнання поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані території України та позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та органах, що надають публічні послуги, строком на 10 років.

Тобто, вказане призначене покарання є неправильним через занадто абстрактне його формулювання в резолютивній частині вироку, що призвело до пом`якшення кримінально-правового становища засудженого через те, що йому було фактично заборонено судом здійснювати діяльність, яка й так заборонена Законом.

Відповідно до правового висновку, який міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 02 лютого 2022 року у справі №344/16025/18, рішення суду про позбавлення такого права має бути чітко і ясно сформульоване в резолютивній частині вироку для того, щоб не виникало жодних сумнівів під час його виконання. Якщо в санкції статті Особливої частини КК України визначено характер посади або вид (рід) діяльності, то формулювання покарання у вироку має точно відповідати змісту цієї санкції. Якщо ж покарання у санкції зазначене в загальній формі (наведене у формулюванні, що використовується у ст.55 КК України), суд повинен конкретизувати правову заборону і точно зазначити (описати, окреслити) у вироку характер та коло тих посад або вид (рід) тієї діяльності, права обіймати які чи займатися якою він позбавляє засудженого. Більше того, покарання має формулюватися таким чином, щоб засуджений не мав права обіймати зазначені у вироку посади або займатися забороненою діяльністю в будь-якій галузі (сфері), а також був позбавлений можливості обіймати такі посади або займатися такою діяльністю, які за змістом (характером) і обсягом повноважень є аналогічними тим, з якими було пов`язане вчинення кримінального правопорушення.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Але зазначеним обставинам судом першої інстанції не було надано належної оцінки та всупереч приписам ст.55 KK України, фактично звузив сферу його застосування, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Наведене свідчить про те, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_9 покарання у видізаборони займатись певною діяльністю, а саме заборонити у соціальних мережах інтернет розміщувати відеоматеріали, публікації, фото, відповідні коментарі, зміст яких заперечує здійснення збройної агресії проти України, встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, заклики до підтримки рішень та/або дій держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора, до співпраці з державою агресором, збройними формуваннями та/або окупаційною адміністрацією держави-агресора, до невизнання поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані території України та позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та органах, що надають публічні послуги, строком на 10 років фактично заборонив обвинуваченому здійснювати діяльність, яка прямо і так заборонена діючим законодавством України, та таке його формулювання не позбавило права засудженого займатись діяльністю, пов`язаною з публічними закликами до підтримки дій держави-агресора та до невизнання поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані території України.

Зазначені обставини, на думку колегії суддів, є підставами для зміни оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_9 в частині призначеного обвинуваченому покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

У зв`язку з викладеним, на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_9 покарання змінити та виключити з резолютивної частини вироку формулювання щодо заборони обвинуваченому ОСОБА_9 розміщення у соціальних мережах інтернет відеоматеріалів, публікацій, фото, відповідних коментарів, зміст яких заперечує здійснення збройної агресії проти України, встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, заклики до підтримки рішень та/або дій держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора, до співпраці з державою агресором, збройними формуваннями та/або окупаційною адміністрацією держави-агресора, до невизнання поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані території.

На підставі викладеного, керуючись ст.404, 407, 409, 418 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 листопада 2023 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного йому покарання змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку формулювання щодо заборони обвинуваченому ОСОБА_9 розміщення у соціальних мережах інтернет відеоматеріалів, публікацій, фото, відповідних коментарів, зміст яких заперечує здійснення збройної агресії проти України, встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України, заклики до підтримки рішень та/або дій держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора, до співпраці з державою агресором, збройними формуваннями та/або окупаційною адміністрацією держави-агресора, до невизнання поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані території.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч.1 ст.111-1 КК України до покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, які надають будь-які публічні послуги, строком на 10 (десять) років.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4