Справа № 194/1103/24
Номер провадження 1-кс/194/255/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2024 року Слідчий суддя Тернівського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції у залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області клопотання прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_5 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернівка, Дніпропетровської області, громадянина України, солдата в/ч НОМЕР_1 , з повною середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-24.02.2010 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки. На підставі ст. 75, 76, 104 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік.

-13.01.2011 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 1 місяць.

-09.08.2012 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 9 місяців.

-18.11.2014 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 2 місяці.

-15.11.2018 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки.

-12.02.2019 року Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст.185, ч. 2 ст.186, ч. 1 ст.70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 1 місяць.

-05.09.2019 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст.190, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 1 місяць. Звільнився 26.12.2023 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та додані до клопотання матеріали, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Своє клопотання мотивує тим, що курсант ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, перебував на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Проте, курсант ОСОБА_6 , достовірно знаючи свої обов?язки, передбачені зазначеним вище законодавством та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив тяжкий злочин проти власності, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 , 17.06.2024 року приблизно о 21:10 год. знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров?я потерпілого, штовхнув ОСОБА_7 в грудну клітину, внаслідок чого останній впав на землю. Продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 почав залазити до кишень ОСОБА_7 , звідки діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану відкрито викрав мобільний телефон Vivo V2120 IMEI НОМЕР_2 , який лежав у лівій кишені шортів потерпілого. Після чого ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись із викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальний збиток на загальну суму 2867,63 грн.

Внаслідок умисних злочинних дій ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_7 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця на задній поверхні лівої вушної раковини; саден на лобі зліва, лівого колінного суглобу по передній поверхні, правого колінного суглобу по передній поверхні та зовнішньо-боковій поверхні; саден-подряпин правого передпліччя у верхній третині по задній поверхні, на лівому передпліччі у верхній, середній та нижній третинах по згинальній поверхні, на лівому передпліччі на межі середньої та нижньої третини по розгинальній поверхні, які за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень.

01.08.2024 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, було скеровано до Тернівського міського суду Дніпропетровської області.

Прокурор зазначає, що встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. У зв`язку з чим, прокурор просить продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів, з дня винесення ухвали, без визначення розміру застави.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , посилаючись на обставини, викладені в клопотанні. Також зазначає, що ризики на даний час продовжують існувати, у зв`язку з чим є необхідність в продовженні запобіжного заходу визначивши тримання під вартою в умовах гауптвахти, оскільки ОСОБА_6 є військовослужбовцем.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу не заперечував, в той же час просив обрати цілодобовий домашній арешт. Також зазначив, що він самовільно не залишав військову частину, не має наміру ухилятись від органу досудового розслідування чи суду, оскільки вину визнає.

Захисник ОСОБА_4 заперечував щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , та просив обрати йому цілодобовий домашній арешт. Так, ОСОБА_6 одружений, мешкає разом з дружиною, отже має міцні соціальні зв`язки. Зазначає, що ОСОБА_6 не може впливати на свідків та потерпілого, який не є місцевим жителем. Також, долучено розписку про відшкодування ОСОБА_6 шкоди потерпілому. Крім того, зазначає, що ОСОБА_6 має дохід, оскільки є військовослужбовцем та отримує грошове забезпечення. Також, зауважував щодо можливості обрання тримання під вартою в умовах гауптвахти.

Вислухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, дослідивши доводи клопотання та надані письмові докази, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 6 ст. 199 КПК України, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Згідно витягу з ЄРДР, обвинувальний акт у кримінальному провадженні від 18.06.2024 року №0000275 за обвинуваченням ОСОБА_6 , 31.07.2024 року направлено в суд з обвинувальним актом.

Згідно інформації з порталу Судова влада, по справі № 194/1370/24, вбачається, що кримінальне провадження в Тернівському міському суді Дніпропетровської області не було розподілено у зв`язку з неможливістю розподілу справи між суддями.

Також згідно інформації з порталу Судова влада та Єдиного державного реєстру судових рішень по справі № 194/1370/24, вбачається, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07.08.2024 року було задоволено подання Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 01.08.2024 року про направлення до іншого суду для розгляду матеріалів кримінального провадження № 0000275 від 18.06.2024 року стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та кримінальне провадження направлено до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області для здійснення судового розгляду.

Поміж іншим, згідно інформації з порталу Судова влада по справі № 194/1370/24, вбачається, що вищевказане кримінальне провадження до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області не надійшло.

Згідно ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Розглядаючи питання щодо обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , слідчий суддя враховує ст.ст. 177, 178 КПК України та вимоги ст. 194 КПК України, якою передбачено, що під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Перелік доказів зібраних під час досудового розслідування, та які долучені до матеріалів клопотання щодо підтвердження обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри, є вагомими, при цьому слідчий суддя вважає, що більш детальну оцінку вказаним доказам надасть суд в ході судового розгляду під час вивчення змісту цих доказів та під час перебування в нарадчій кімнаті при прийнятті остаточного рішення у даному кримінальному провадженні, однак на даній стадії судового провадження, на думку слідчого судді, цього достатньо для вирішення питання щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу, про який йдеться у клопотанні прокурора.

Матеріали досудового розслідування внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18.06.2024 року за №0000275 за ч. 4 ст. 186 КК України.

17.06.2024 року о 23-00 год. ОСОБА_6 був затриманий на підставі ст. 208 КПК України.

18.06.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

31.07.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України

19.06.2024 року ухвалою слідчого судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23-59 год. 14.08.2024 року.

В ході досудового розслідування було встановлено достатньо підстав вважати, що ОСОБА_6 вчинив зазначене кримінальне правопорушення, що підтверджується зібраними доказами: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 18.06.2024 року; протоколами огляду предметів від 18.06.2024 року, від 21.06.2024 року, від 29.06.2024 року, від 19.07.2024 року, 29.07.2024 року; протоколами пред`явлення особи для впізнання від 18.06.2024 року; протоколами проведення слідчих експериментів від 18.06.2024 року; постановами про визнання речовими доказами від 19.07.2024 року, від 21.06.2024 року; протоколами допиту свідків ОСОБА_8 від 18.06.2024 року, ОСОБА_9 від 18.06.2024 року, ОСОБА_10 від 18.06.2024 року, ОСОБА_11 від 04.07.2024 року, ОСОБА_12 від 04.07.2024 року, ОСОБА_13 від 20.06.2024 року; висновком експерта №381 від 24.06.2024 року; висновком експерта №425-Д від 18.07.2024 року; висновком експерта №СЕ-19/104-24/27431-ТВ від 09.07.2024 року; протоколом пред`явлення речей для впізнання від 29.07.2024 року; протоколами пред`явлення особи для впізнання від 18.06.2024 року.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами. Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» («Klishyn v. Ukraine» № 306/1/04 від 23.02.2012) наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Слідчий суддя, враховує вимоги ст.ст. 177, 178, 183 КПК України та те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, що у відповідності зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, та згідно пред`явленого обвинувачення вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Під острахом отримання можливого покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду, що унеможливить виконання завдань кримінального провадження, визначених у ст. 2 КПК України. Запобігання ризикам переховування підозрюваного/обвинуваченого від суду становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні відправлення судочинства.

Також слідчий суддя враховує, що підозрюваний одружений, втім перебуваючи на свободі може переховуватися від суду.

Слідчий суддя враховує, що ОСОБА_6 , раніше судимий, у тому числі за вчинення корисливих майнових кримінальних правопорушень, за що має не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, та після звільнення 26.12.2023 року з місць позбавлення волі (тобто через 6 місяців) згідно пред`явленого обвинувачення знову скоїв нове умисне корисливе тяжке кримінальне правопорушення.

Крім того, суд не бере до уваги посилання захисника з приводу того, що ОСОБА_6 має дохід, оскільки є військовослужбовцем та отримує грошове забезпечення, з огляду на наказ командира в/ч НОМЕР_1 № 173 від 17.06.2024 року, відповідно до якого виплату грошового забезпечення ОСОБА_6 призупинено з 17.06.2024 року.

Відтак, ОСОБА_6 не має стабільного джерела доходу, не працює, що також свідчить про наявність ризику вчинити інший корисливий злочин.

Вказане свідчить про його стійку кримінальну поведінку, небажання ставати на шлях виправлення,та про наявність ризику вчинити інші кримінальні правопорушення.

Наявність ризику незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному правопорушенні обґрунтовується тим, що перебуваючи на свободі обвинувачений ОСОБА_6 , будь-яким чином може впливати на вказаних осіб, з метою зміни чи викривлення показів на його користь.

Зважаючи на те, що кримінальне правопорушення вчинено в умовах воєнного стану, слідчий суддя вважає, що в даному випадку суворість покарання, передбаченого за кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 є достатньо суттєвим елементом при оцінюванні ризику його переховування, оскільки на сьогодні в Україні продовжує діяти правовий режим воєнного стану.

Крім того, слідчим суддею враховується, що ОСОБА_6 , на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Також суд враховує, що згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08.07.2024 року, ОСОБА_14 (на підставі наказу командира в/с НОМЕР_1 №112 від 21.04.2024 року іменований як ОСОБА_6 ), призваний на військову службу до лав ЗСУ 24.01.2024 року у в/ч НОМЕР_1 на підставі Указу Президента України №734/2023 від 06.11.2023 року.

Втім, згідно витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 17.06.2024 року №173, ОСОБА_6 , курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону, вважати таким, що 17.06.2024 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 .

В той же час, слідчий суддя зазначає, що ОСОБА_6 на даний час є військовослужбовцем, зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 не виключений, а тому на останнього покладаються права, обов`язки військовослужбовця.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Отже, оскільки ОСОБА_6 є військовослужбовцем, з урахуванням положень Закону України «Про попереднє ув`язнення», Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України», Порядку тримання засуджених, узятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців, тримання під вартою в ізоляторі тимчасового тримання повинно відбуватись на гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Слідчий суддя вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти відповідає особі ОСОБА_6 , характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що йому інкримінується, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи, що ОСОБА_6 , захворювань, які б перешкоджали йому утримуватись в умовах гауптвахти, у тому числі за станом здоров`я, не має, характеру, обставин та тяжкості кримінального правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується, менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки вони не зменшились, не змінились та продовжують існувати.

Слідчий суддя приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість підозри не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте така підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Також, як слідує з практики ЄСПЛ допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного (обвинуваченого) таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 у справі «Воляник проти України»). Крім цього, у рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України» зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Крім того, згідно зі статтями 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

Отже є всі підстави вважати, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, отже менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.

В той же час, суд не ігнорує аргументи, які наводяться захисником, проте в даному конкретному випадку, суд оцінюючи вищевказані обставини, приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість підозри не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте така підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, у зв`язку з чим, клопотання захисника та обвинуваченого щодо застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту задоволенню не підлягає.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованим, тому підлягає частковому задоволенню.

Слідчий суддя, зазначає, що про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 не буде мати негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану та підриву авторитету Збройних Сил України.

Отже, слідчим суддею враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , його вік, стан здоров`я, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя, з урахуванням чого суд не знаходить підстав для застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, оскільки враховуючи наявні ризики, підвищену суспільну небезпеку інкримінованого йому кримінального правопорушення, в даному випадку загальносуспільний інтерес переважає його інтереси на особисту свободу.

Все вищевикладене в сукупності свідчить, що продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого та обмеження його конституційних прав, у даному випадку є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Слідчий суддя наголошує, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

Крім того, згідно пред`явленої підозри, ОСОБА_6 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, в умовах воєнного стану, тобто ним, згідно пред`явленої підозри, вчинено злочин із застосуванням насильства, тому з урахуванням п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, вважає за необхідне не визначати розмір застави.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 32, 131, 132, 176, ч. 1 ст. 177, 178, 183- 184, 193-194, 196-197, 369, 372 КПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_6 щодо обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту - відмовити.

Клопотання прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_5 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 строком до 23-59 годин 01 вересня 2024 року без визначення розміру застави.

Ухвала слідчого судді діє до 23-59 годин 01 вересня 2024 року та підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а особою, що утримується під вартою - протягом того ж строку з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1