ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/333/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження №11-сс/817/333/24 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.09.2024 року про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.09.2024 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_10 , застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17 листопада 2024 року з визначенням застави - 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 гривень та у випадку її внесення та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного просить ухвалу слідчого судді про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати та обрати щодо нього запобіжний захід, у вигляді домашнього арешту.

Вимоги обґрунтовує тим, що як у клопотанні слідчого, так і в оскаржуваній ухвалі не наведено і не мотивовано існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, а також не доведено необхідності застосування до ОСОБА_7 найбільш суворого запобіжного заходу.

Вважає що слідчим суддею не враховано, крім тяжкості покарання за злочин в якому підозрюється ОСОБА_7 , вимоги ст. 178 КПК України, які слідчий суддя зобов`язаний врахувати при обранні запобіжного заходу.

Крім того зазначає, що слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_7 в даному провадженні ніякі заходи не порушував (більше того він в порядку cт. 208 КПК України органом досудового розслідування не затримувався, а сам прийшов до суду для розгляду клопотання); стан його здоров`я, те що протягом тривалого часу він хворіє, отримав черепно-мозкову травму в 2017 році і продовжує лікування до даного часу, потребує оперативного втручання; його молодий вік; наявність постійного місця проживання та реєстрації в м. Тернополі; виключно позитивні характеристики, важкий матеріальний стан сім`ї - проживає з матір`ю, яка теж важко хворіє, майже не ходить, ніде не працює та перебуває на утриманні сина; працює водієм таксі та забезпечує сім`ю, виховувався без батька який проживає окремо та матеріально сім`ю не підтримує.

Стверджує, що слідчий суддя необ`єктивно, необґрунтовано підійшов до визначення розміру застави підозрюваному ОСОБА_7 з врахуванням навіть обставин справи, які зазначені в клопотанні про застосування запобіжного заходу: зокрема, вказує що ОСОБА_7 визначено аналогічну суму застави як і організаторам у даному кримінальному провадженні, хоча в клопотанні та ухвалі вказано, що останній був виконавцем, як і підозрювана ОСОБА_11 , якій суд визначив заставу - 80 розмірів прожиткового мінімуму.

Крім того зазначає, що суд в ухвалі не аргументував, не мотивував, чому вийшов за межі законодавчо встановленого розміру застави для тяжких злочинів, а лише зазначив, що прийшов до висновку про необхідність його збільшення і який не буде завідомо непомірним для підозрюваного.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги з викладених у ній мотивів, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та просив залишити її без змін, колегія суддів, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, прийшла до наступних міркувань.

Як вбачається із матеріалів справи, старшим слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000114 від 09.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 332 КК України.

20.09.2024 року, в межах кримінального провадження № 0000114 від 09.03.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 332 КК України- організації незаконного переправлення осбі через державний кордон України, керівництві такими діями та сприянні їх вчиненн вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів для усунення перешкод, вчинених організованою групою з корисливих мотивів та щодо кількох осіб.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність ризиків, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; незаконно впливати на свідків, які йому відомі та інших підозрюваних; продовжувати вчинення інших кримінальних правопорушень; знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документів, які мають істотне значення та не віднайдені органом досудового розслідування, передбачених п.п. 1-3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод підозрюваного.

Так, слідчим суддею було враховано те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 ч. 3 ст. 332 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років, тому ОСОБА_7 усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке йому загрожує, може умисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності.

Наведені в апеляційній скарзі обставини, що підозрюваний не ухилявся від слідства, не був затриманий, самостійно з`явився в суд, ніякі заходи не порушував не є доказом того, що ОСОБА_7 надалі не зможе переховуватись від слідства і суду. Посилання захисника на дані про особу ОСОБА_7 в силу наявності обґрунтованої підозри про його участь в організованій групі з корисливих мотивів не можуть слугувати достатніми стримуючими факторами для забезпечення його належної процесуальної поведінки, а тому обрання щодо ОСОБА_7 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не зможе забезпечити виконання ним його процесуальних обов`язків.

Оцінюючи вищевказане, колегія суддів також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Щодо наявності ризиків незаконно впливати на свідків, які йому відомі, та на інших підозрюваних, сховати або спотворити будь-які речі чи документів, які мають істотне значення та не віднайдені органом досудового розслідування, то слідчий суддя вірно вказав, що наявність даних ризиків доведено в судовому засіданні. Доведення існування вказаних ризиків не вимагає надання доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме дії, передбачені ч.ч. 1,2,3 ст. 177 КПК України, проте вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у кримінальному провадженні в майбутньому.

Зокрема, фактичні обставини провадження дають підстави вважати, що з урахуванням обставин, вчинення злочину, наявність у нього анкетних даних свідків, підозрюваних вказують на те, що існує достатня вірогідність вчинення ОСОБА_7 дій пов`язаних з впливом на свідків та приховуванням, спотворенням речей чи документів, які ще не віднайдені.

Зважаючи на багатоепізодність обґрунтованої підозри, про яку повідомлено ОСОБА_7 колегія суддів також вважає доведеним наявність ризику продовжувати вчинення інших кримінальних правопорушень.

Тому суд обґрунтовано визнав, що вищенаведені обставини свідчать про неможливість запобігання переліченим ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України, а також, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної поведінки та належного виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, наведені в клопотанні підстави для обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею були ретельно перевірені.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не пов`язані із триманням під вартою, а саме: домашній арешт чи особисте зобов`язання, про які просить захист, будуть адекватними у даному кримінальному провадженні на даному етапі досудового розслідування та зможуть попередити ризики, встановлені ст. 177 КПК України, з огляду на що колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки в судовому засіданні доведено обставини, які виправдовують обмеження права підозрюваного на свободу.

Крім того, слідчий суддя одночасно із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою також визначив альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, у разі внесення якої підозрюваний підлягає звільненню з під варти.

При цьому, як вбачається зі змісту оскарженої ухвали слідчий суддя врахував вищеперелічені наявні відомості щодо особи підозрюваного, його матеріальне становище та характер інкримінованого йому правопорушення, яке вчинялось з корисливих мотивів, що несе особливо суспільно-небезпечний характер і визначив розмір застави - 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, вийшовши за межі, встановлені ст.182 КПК України, що на думку суду не підлягає зменшенню, оскільки розмір застави не є завідомо непомірним для нього та повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Отже, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та відповідно скасування оскаржуваної ухвали щодо підозрюваного ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.09.2024 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді