Справа № 307/2010/24
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.07.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/366/24 за апеляційною скаргою прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 17.05.2024. Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному 15.05.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000403, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, а саме: на круглий лісоматеріал ділових сортів породи «Ялина» в кількості 117 шт, масою 52,03 м.куб, що перебуває у власності ОСОБА_6 .

Клопотання мотивоване тим, що в провадженні СВ Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного 15.05.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000403 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Вказує на те, що 13.05.2024 близько 17 год, працівниками внутрішньої безпеки ДСГП « Ліси України» по вул. Заводській в с. Брустури, біля річки Брустурянка, було виявлено складування круглого лісоматеріалу породи « Ялина» в кількості 117 шт, який являється не облікованим.

14.05.2024 слідчим СВ Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області проведено огляд місця події, а саме вказаної лісопродукції за участю спеціаліста, де встановлено, що загальна кількість деревини становить 117 шт, масою 52,03 м.куб, власником якої є ОСОБА_6 , мешканець АДРЕСА_1 .

15.05.2024 постановою слідчого СВ Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області вказана деревина визнана речовим доказом а кримінальному провадженні № 0000403 від 15.05.2024.

З метою збереження речових доказів слідчий просить накласти арешт на вищевказане тимчасово вилучене майно.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя вказав про відсутність достатніх мети та підстав, які відповідали б критеріям, передбаченим ст. 170 КПК України, для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно. Слідчий суддя вважав, що в клопотанні слідчого відсутні правові підстави для арешту майна, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, оскільки ОСОБА_6 законним способом придбав вказану деревину, зокрема, це підтверджується товаротранспортними накладними, в яких кубомаса та розміри фактично співпадають із кубомасою та розміром

-2-

виявленої деревини. Крім того, слідчим суддею констатовано, що сам факт відсутності маркування на деревині не підтверджує нелегальний спосіб її придбання, оскільки таке її маркування необхідне лише при транспортуванні після придбання, а не при зберіганні та/або користуванні.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити або призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Посилається на ті самі доводи, які наведені у клопотанні та наполягає на тому, що вказане у клопотанні майно визнане речовим доказом. Стороною обвинувачення доведена необхідність арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України. Дана деревина є предметом можливого вчинення кримінального правопорушення, а тому з метою забезпечення кримінального провадження підлягає арешту.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, власника майна, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з таких підстав.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів враховує наступне.

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

Відповідно до ст. 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, в провадженні СВ Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного 15.05.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000403 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

У межах зазначеного кримінального провадження, слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме: на круглий лісоматеріал ділових сортів породи «Ялина» в кількості 117 шт, масою 52,03 м.куб, що перебуває у власності ОСОБА_6 .

-3-

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За приписами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірив наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно - круглий лісоматеріал ділових сортів породи «Ялина» в кількості 117 шт,

-4-

масою 52,03 м.куб, що перебуває у власності ОСОБА_6 , та прийшов до обґрунтованого висновку про не доведеність слідчим та прокурором необхідності арешту майна, зазначеного у клопотанні, у зв`язку з відсутністю обґрунтування мети та підстав за якими потрібно здійснити арешт такого майна відповідно до вимог ст. 170, 171 КПК України.

З матеріалів судового провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складання клопотання не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Орган досудового розслідування у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Окрім того, клопотання не містить відомостей, які б давали розумні підстави вважати, що майно - круглий лісоматеріал ділових сортів породи «Ялина» в кількості 117 шт, масою 52,03 м.куб, що перебуває у власності ОСОБА_6 , який є предметом арешту, відповідає критеріям ст. 98 КПК України, оскільки речовими доказами можуть бути речі (майно), які набуті кримінально-протиправним шляхом. Речі які набуті правомірно, не можуть бути речовими доказами у справі.

Разом з тим, колегія суддів констатує й те, що на даній стадії досудового розслідування, жодній особі не повідомлено про підозру, а слідчим не доведено фактів того, що існують підстави вважати, що вищевказаному майну загрожує знищення, чи воно підлягає спеціальній конфіскації, або конфіскації, як виду покарання, або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, або відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, і цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів уважає, що висновок слідчого судді про безпідставність та невмотивованість клопотання про необхідність накладення арешту на деревину, з метою збереження речових доказів, є обґрунтованим, таким, що ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону та фактичних обставинах, на підставі яких слідчий вніс клопотання.

Погоджуючись з таким висновком, колегія суддів уважає, що слідчим суддею обґрунтовано враховано, що наявні в матеріалах судового провадження документи (товарно-транспортні накладні) підтверджують той факт, що ОСОБА_6 на законних підставах придбав вказану деревину, в яких, окрім іншого, зазначена її кубомаса та розмір, які фактично співпадають із кубомасою та розміром виявленої у нього деревини.

Крім того, сам факт відсутності маркування на деревині не підтверджує незаконний спосіб її придбання, оскільки таке її маркування необхідне лише при транспортуванні після придбання, а не при зберіганні та /або користуванні.

З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги прокурора, у тому числі й про те, що необхідність накладення арешту на вищевказане майно полягає у збереженні речових доказів, колегія суддів визнає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та приєднаних до клопотання доказах, відхиляє їх як такі, що не являються належними й обґрунтованими підставами для накладення арешту на майно круглий лісоматеріал ділових сортів породи «Ялина» в кількості 117 шт, масою 52,03 м.куб, що перебуває у власності ОСОБА_6 .

Враховуючи викладене, колегія суддів уважає, що при вирішенні питання про накладення арешту на майно, слідчий суддя правильно врахував той факт, що клопотання не містить обґрунтування мети і підстав для арешту відповідно до вимог ст. 170, 171 КПК України, відтак рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, вирішено з дотриманням вимог ст. 170-173 КПК України, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

-5-

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, колегія суддів враховує і те, що відповідальність за ч. 1 ст. 246 КК України настає при наявності порушення, що завдало істотної шкоди (ч. 1 ст. 246 КК України - незаконна порубка дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду). При цьому вартість деревини, походження якої слідчим ставиться під сумнів, у клопотанні не зазначено, документів, які б свідчили про таку вартість до клопотання не додано.

З урахуванням обставин кримінального провадження, викладених слідчим у клопотанні, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність правової підстави для задоволення клопотання слідчого.

На інші дані, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, в апеляційній скарзі не вказується, і такі в матеріалах судового провадження відсутні.

Наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи були предметом перевірки та розгляду слідчим суддею і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені мотиви не дають підстав для зміни чи скасування ухвали слідчого судді і накладення арешту на майно в арешті якого відмовлено.

Колегія суддів уважає, що накладення арешту на майно зазначене у клопотанні та апеляційній скарзі мотивів, не ґрунтується на положеннях вказаних вище норм Кримінального процесуального кодексу України та фактичних обставинах кримінального провадження, у зв`язку з чим, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час розгляду судової справи прокурор не заявляв клопотань про приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б підтверджували обґрунтованість доводів поданого ним клопотання чи могли б істотно вплинути на вищевказані висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Тячівської окружної прокуратури залишити без задоволення,а ухвалу слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 17.05.2024 про відмову в задоволенні клопотання слідчого СВ Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному 15.05.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000403, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді