У Х В А Л А
підготовчого судового засідання
Справа № 936/848/24
Провадження № 1-кп/936/123/2024
03.10.2024 cелище Воловець
Воловецькийрайонний суд Закарпатськоїобласті в ОСОБА_1 , заучастю секретаря судового ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , законних представників малолітнього потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Воловецького відділу Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_9 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.2 ст.345, ч.1 ст.125 КК України,-
Ухвалою слідчого судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 12.06.2024 обвинуваченому ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 09.08.2024, який ухвалою судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 08.08.2024 було продовжено до 07.10.2024.
У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 , оскільки 07.10.2024 спливає строк, на який такий запобіжний захід було встановлено, а підстав для звільнення останнього з підтримання під вартою немає, так як ризики, які послужили обранню запобіжного заходу у такому виді продовжують існувати.
Захисник обвинуваченого та обвинувачений заперечили щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обов?язків, визначених ухвалою судді Воловецького районного суду Закарпатської областівід 08.08.2024, просили суд змінити запобіжний захід з тримання під вартою на нічний домашній арешт, оскільки жоден із ризиків не підтверджений будь-яким доказом. Обвинувачений має постійне місце проживання та раніше не притягувався до кримінальної відповідальності. Також стороною обвинувачення не доведено, що більш м?який запобіжний захід є недостатнім для запобігання ризикам.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду клопотання і вирішення його по суті, суд встановив наступні обставини та наддав їм правовуоцінку.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 315 КПК Українипід час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.
12.06.2024 ухвалою слідчого судді Воловецького районного суду Закарпатської області до ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 09.08.2024.
Підставами застосування запобіжних заходів є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області від 08.08.2024 продовжено обвинуваченому ОСОБА_10 строк тримання підвартою до 07.10.2024 включно.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 був обраний та продовжений з урахуванням його особи, тяжкістю злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на цей же строк та існування ризиків того, що останній може переховуватися від суду та продовжити злочинну діяльність.
Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Запобіжні заходи це превентивні заходи процесуального примусу попереджувального характеру, які за наявності підстав та в порядку, встановленому законом, застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, з метою забезпечення їх належної процесуальноїповедінки.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуваннямйогоконкретних обставин.
Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналізуючи ризик переховування від органів досудового розслідування та суду в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку.
Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманніпід вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови).
При розгляді даного клопотання про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою, суд враховує правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 в справі «Тодоров проти України», відповідно до якої для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.
Також у рішенні ЄСПЛ в справі «Клішин протии України» зазначено, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Окрім того, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії», зокрема те, що небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.
Більше того, пунктом 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини та практикою Європейського суду з прав людини визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути виправданий очікуваним покаранням у вигляді позбавлення волі.
У Резолюції Комітету міністрів Ради Європи №11 від 09.04.1965 «Взяття під варту» і Рекомендації R 11 від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зазначено, що взяття під варту не повинно бути запобіжним заходом, що застосовується в обов`язковому порядку, судовий орган повинен приймати рішення з урахуванням фактів та усіх обставин справи.
Відповідно до ст. 194 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимстаттею 177 цього Кодексу.
Відповідно п. 3 абз. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 за №4, запобіжні заходи застосовуються за наявності підстав вважати, що підозрюваний буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.
Разом з тим, в п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного.
З огляду на викладене, вирішуючи клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому, суд враховує тяжкість покарання за ч. 2 ст. 345 КК України, дані про його особу, наявність у нього постійного місця проживання. Обвинувачений з 12.06.2024 перебуває під вартою, з моменту обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею. В подальшому строк дії обраного запобіжного заходу продовжувався.
Судом враховується також факт перебування обвинуваченого під вартою без прийняття судом рішення по суті висунутого обвинувачення, відсутність будь-яких повідомлень на адресу суду з боку сторін та учасників цього кримінального провадження про здійснення на них тиску, впливу, примусу, тощо з боку ОСОБА_10 .
Отже, суд не вбачає наявності достатніх підстав вважати, що продовжує існувати ризик, на який вказує прокурор, а саме, можливість впливу обвинуваченого на свідків, зокрема, потерпіла ОСОБА_11 у заяві від 02.10.2024 та потерпілий ОСОБА_12 у судовому засіданні зазначили, що не мають до обвинуваченого претензій морального та матеріального характеру. Також, в судовому засіданні законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та представник ОСОБА_8 не заперечили щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 .
Таким чином, зважаючи на правову позицію, викладену у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, відповідно до якої при розгляді клопотання про обрання або ж продовження строку тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, суд вважає, що стороною захисту обґрунтовано підстави для зміни запобіжного заходу, оскільки суттєво зменшилися ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що існували раніше.
При цьому, з урахуванням особи обвинуваченого, суд приходить до переконання про існування достатньої ймовірності ризику намагань з боку ОСОБА_10 ухилитися від суду, який цілком може бути усунутий, шляхом застосування до останнього менш суворого, у порівнянні з триманням під вартою, запобіжного заходу, котрий буде достатньою гарантією для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
При цьому, суд бере до уваги, що сама тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 , з урахуванням вищенаведеного, не є достатньою підставою для тримання останнього під вартою надалі.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, згідно якої сама по собі наявність обґрунтованого обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання особи під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_10 , суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, дані про його особу та вважає доцільним змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, без застосування електронного засобу контролю, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, які, на переконання суду, в повномуобсязізабезпечатьвиконанняобвинуваченимсвоїхпроцесуальнихобов`язків.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризику, передбаченого п.5 ч.1ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт у судовому засіданні не встановлено.
Керуючись ст.ст.176-178, 181, 194, 331, 369-372 КПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у видітримання під вартою - відмовити.
Обрати запобіжний захід відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого проживання Закарпатськаобласть, АДРЕСА_1 , без застосування електронних засобів контролю.
Покласти на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:
- не залишати своє фактичне місцепроживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора та суду у визначений час;
- прибувати за викликом прокурора та суду за першою вимогою, в тому числі у разі виклику за допомогою телефонного зв`язку;
- утриматись від спілкування з представниками потерпілих, свідками, понятими та експертами;
- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання;
-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- не виїжджати за межі Закарпатської області протягом часу дії обраного запобіжного заходу без дозволу прокурора та суду.
Роз`яснити обвинуваченому порядок виконання ухвали, передбачений ч.5 ст. 181 КПК України.
Встановити строк дії ухвали та строк дії запобіжного заходу -до 02.12.2024 включно.
Контроль за виконанням ухвали покласти на відділення поліції №2 Мукачівського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Закарпатській області.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що згідно Рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 №4-р/2019 вони вправі оскаржити дану ухвалу суду до Закарпатського апеляційного суду.
Повний текст ухвали виготовлено 08.10.2024.
Суддя ОСОБА_13