КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києвіапеляційні скарги прокурора Офісу Генерального прокурора Прос ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 з доповненнями на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківськогорайонного суду міста Києва від 26.09.2024 задоволено частково клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_10 , погоджене прокурором третього відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного Бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , та продовжено підозрюваному ОСОБА_6 строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто по 24.11.2024 включно.

Цією ж ухвалою визначено ОСОБА_6 заставу в розмірі 750 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 271 000 гривень.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покладено на підозрюваного ОСОБА_6 , у разі внесення застави, такі обов`язки:

____________________________________________________________________________________

Справа № 761/35544/24 Слідчий суддя - ОСОБА_11

Апеляційне провадження № 11-сс/824/6563/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

- прибувати до слідчого, прокурора та суду (в залежності від стадії кримінального провадження) по першому виклику у даному кримінальному провадженні;

- не відлучатися з населеного пункту, де проживає, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду (в залежності від стадії кримінального провадження);

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд (в залежності від стадії кримінального провадження) про зміну місця свого проживання та засобів зв`язку;

- утриматись від позапроцесуального спілкування з особами, що перебувають у статусі свідків та підозрюваних у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в?їзд в Україну.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.

Прокурор в апеляційній скарзі просила частково скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваного строком на 60 днів, із визначенням підозрюваному застави в розмірі 1500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 4 542 000 гривень, та у разі внесення застави покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні, як безпосередньо, так і через інших осіб; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор зазначала, що визначений судом розмір застави є неспіврозмірний вчиненому підозрюваним кримінальному правопорушенню та його наслідкам і не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Також просила врахувати, що після отримання для себе та третіх осіб від представника ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» неправомірної вигоди у вигляді обумовлених раніше грошових коштів у сумі 30 000 доларів США (1 222 428 грн.), ОСОБА_6 , розуміючи, що його злочинні дії викрито, з місця вчинення кримінального правопорушення зник разом з неправомірною вигодою.

Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу слідчого судді про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу, посилаючись на необґрунтованість підозри ОСОБА_6 , з тих підстав, що викладені в ній фактичні обставини є недостовірними, а стороною обвинувачення не надано жодного доказу на підтвердження своєї позиції, викладеної в повідомленні про підозру.

У той же час, стороною захисту було надано органу досудового розслідування відповіді ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» та Київською митницею ДМС на адвокатські запити, зміст яких спростовує твердження, викладені у підозрі та підтверджує її недостовірність та необґрунтованість.

Також апелянт вказував про відсутність наведених у клопотанні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та зазначав, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження існування цих ризиків.

Зокрема, ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду є безпідставним, оскільки ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, при попередньому розгляді питання щодо запобіжного заходу підтверджував свою згоду у добровільному порядку з`являтися на першу вимогу та належним чином виконувати всі судові рішення по даній справі.

В матеріалах справи відсутні дані щодо законного переслідування автомобіля ОСОБА_6 , якому лише згодом стало відомо про його начебто переслідування.

Крім того, ОСОБА_6 самостійно прибув до СБ України, що спростовує твердження органу досудового розслідування про наявність у підозрюваного мети переховуватись чи покинути територію України.

Також, стороною обвинувачення не надано жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_6 може знищити, сховати чи спотворити будь-яку із речей чи документів, що має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Ризик незаконного впливу на свідків унеможливлюється тим, що свідки у даному кримінальному провадженні вже допитані та попереджені про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та дачу завідомо неправдивих показань.

Жодних повідомлень від учасників кримінального провадження про нібито вплив на них зі сторони підозрюваного до органу досудового розслідування та слідчого судді не надходило.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином або можливість вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, є суто формальними та не підтверджуються жодними доказами.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотанні слідчого. У разі, якщо суд дійде до переконання про необхідність продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, захисник просив визначити заставу в розмірі, передбаченому ч. 5 ст. 182 КПК України - 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб або застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту.

30.10.2024 від захисника ОСОБА_7 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких останній вказував про необґрунтованість повідомлення про підозру, з тих підстав, що викладені у ньому обставини є цілком недостовірними, що підтверджується наданими стороною захисту матеріалами.

Апелянт зазначав, що стороною обвинувачення не доведено факт самого існування неправомірної вигоди в розмірі 30 000 дол. США.

Зазначені у клопотанні слідчого ризики, носять формальний характер, ґрунтуються виключно на припущеннях, а тому не можуть бути підставами для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На думку апелянта, при вирішенні клопотання про продовження запобіжного заходу слідчим суддею не враховано відсутність вагомих доказів вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, дані про його особу, який характеризується позитивно, має на утриманні дружину та 3 дітей, самостійно прибув до СБ України за повісткою 04.07.2024, де його було затримано, раніше не судимий, має постійне місце роботи, де характеризується позитивно, майновий стан підозрюваного та стан його здоров`я.

Крім того, слідчим суддею формально та необґрунтовано визначено розмір застави у виді 750 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який перевищує розмір установлений п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Апелянт зазначав, що майновий стан ОСОБА_6 та членів його сім`ї унеможливлює внесення такого розміру застави, який є завідомо непомірним.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку із Державною установою "Київський слідчий ізолятор", його захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги сторони захисту та просили їх задовольнити, та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; заслухавши думку прокурора ОСОБА_5 , яка просила задовольнити подану нею апеляційну скаргу, заперечуючи проти задоволення апеляційних скарг з доповненнями сторони захисту підозрюваного, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, 1 відділом 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000810 від 26.06.2024 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

Згідно даних протоколу затримання від 04.07.2024, цього ж дня о 13 год. 10 хв. затримано ОСОБА_6 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК.

04.07.2024 ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру у проханні та одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди в особливо великому розмірі для себе та третіх осіб за вчинення та невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 368 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05.07.2024 відносно підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з можливістю внесення застави у розмірі 4 542 000 грн., строком по 01.09.2024 включно.

Постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_12 від 21.08.2024 задоволено клопотання слідчого та продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000810 від 26.06.2024 до 3-х місяців, тобто до 01.10.2024.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27.08.2024 підозрюваному ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою, з можливістю внесення застави у розмірі 4 542 000 грн., строком по 01.10.2024 включно.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25.09.2024 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000810 від 26.06.2024 до 5 місяців, тобто до 04.12.2024.

26.09.2024 старший слідчий в особливо важливих справах 1 відділу 4 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором третього відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного Бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про продовження підозрюваному ОСОБА_6 строку тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, до 30.11.2024 включно, із визначенням застави у виді 1500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 4 542 000 гривень.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.09.2024 задоволено частково клопотання слідчого та продовжено підозрюваному ОСОБА_6 строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто по 24.11.2024 включно, із визначенням застави в розмірі 750 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 271 000 гривень, та покладенням на підозрюваного ОСОБА_6 , у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, що підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у кримінальному провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення,передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування ризиків переховуватися підозрюваного від органу досудового розслідування та суду; знищення, сховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Такого висновку слідчий суддя дійшов з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 368 КК України, а також з огляду на характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.

Слідчим суддею досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та встановлено, що необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, без проведення яких завершення досудового розслідування є неможливим.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися не достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

При цьому, на переконання колегії суддів, слідчий суддя, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, його вік, майновий та сімейний стан підозрюваного, та ту обставину, що факт невнесення підозрюваним чи іншими особами в його інтересах розміру раніше визначеної застави, фактично свідчить про непомірність такого розміру застави, дійшов обґрунтованого висновку про можливість визначення йому застави у значно меншому розмірі, а саме у виді 750 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2 271 000 гривень.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, та вважає, що вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

При визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 .

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою із визначенням застави, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення, є обґрунтованим, та підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційних скаргах захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 доводи про недоведеність обґрунтованості повідомленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368КК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій та наявність або відсутність у його діях складу інкримінованих злочинів, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, посилання апелянтів на недостовірність викладених у повідомленні про підозру відомостей фактичним обставинам справи, недоведеність самого факту існування неправомірної вигоди, відсутність достатніх доказів для доведення причетності ОСОБА_6 до інкримінованого йому злочину, є передчасними.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Посилання захисників на недоведеність продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

При цьому, доводи захисників про те, що підозрюваний не має наміру переховуватись від органу досудового розслідування та суду, та самостійно прибув до Служби безпеки України за повісткою, не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваного, у випадку застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків та інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Колегія суддів погоджується із доводами сторони обвинувачення про існування інших вказаних у клопотанні слідчого ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вірогідність настання яких, з огляду на характер та обставини інкримінованих йому дій, є досить високою.

Посилання сторони захисту на дані про особу підозрюваного, який характеризується позитивно, має на утриманні дружину та 3 дітей, раніше не судимий, має постійне місце роботи, враховані слідчим суддею при розгляді клопотання, проте вказані обставини не свідчать про зменшення ступеню існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та не є достатньою підставою для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що визначена слідчим суддею застава є завідомо непомірною для підозрюваного ОСОБА_6 та його родини, є необгрунтованими, оскільки з урахуванням обсягу повідомленої підозри, розміру неправомірної вигоди, одержання якої інкриміновано підозрюваному в сумі 30 000 доларів США, даних про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що застава саме у межах 750 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 2 271 000 гривень, здатна забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, з чим погоджується і колегія суддів.

При цьому, колегія суддів не погоджується також і з доводами апеляційної скарги прокурора про необхідність визначення підозрюваному на даному етапі досудового розслідування розміру застави у виді 1500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 4 542 000 гривень, та вважає такі доводи не обгрунтованими належним чином.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на обвинуваченого, та покликаний забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок підозрюваного злочину, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні.

Так, якзазначив Європейський суд з прав людини у рішенні "Istomina v. Ukraine" від 13.01.2022 (заява № 23312/15), «гарантія, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок підозрюваного злочину, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні. Таким чином, розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на обвинуваченого, його майно та його чи її відносини з особами, які мають надати особисту поруку, іншими словами, на ступінь впевненості щодо можливої перспективи того, що втрата застави або позов проти гарантів у разі неявки підсудного в судове засідання буде діяти як достатній стримуючий фактор, щоб запобігти бажанню втекти з його або її боку… Оскільки йдеться про основне право на свободу, гарантоване статтею 5, органи влади повинні надзвичайно обережно встановити відповідний розмір застави, і вирішити, чи є необхідним продовження тримання під вартою. Серйозність звинувачень проти обвинуваченого не може бути вирішальним фактором, що виправдовує суму застави» (§25 рішення).

Гарантії, передбачені частиною 3 статті 5 Конвенції, покликані в першу чергу забезпечити не відшкодування шкоди, а, зокрема, явку обвинуваченого на слухання. Тому розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь вірогідності того, що перспектива втрати застави або вжиття заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі» («Гафа проти Мальти» (Gafa v. Malta), § 70; «Мангурас проти Іспанії [ВП]» (Mangouras v. Spain [GC]), § 78; «Ноймайстер проти Австрії» (Neumeister v. Austria), § 14).

Той факт, що затриманий залишається під вартою після прийняття рішення про можливість звільнення під заставу, свідчить про те, що національні суди не виявили необхідної ретельності при встановленні належного розміру застави («Гафа проти Мальти» (Gafa v. Malta), § 73; «Колакович проти Мальти» (Kolakovic v. Malta), § 72).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що на даному етапі досудового розслідування наведених у клопотанні слідчого та апеляційній скарзі прокурора доводів є недостатньо для визначення застави саме у розмірі 1500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 4 542 000 гривень.

Крім того, викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи не містять обставин, які б давали підстави для обгрунтованого для висновку, що з урахуванням даних про особу підозрюваного, визначений слідчим суддею розмір застави у межах 750 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2 271 000 грн., є недостатнім стримуючим заходом для підозрюваного, та не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного і виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Інші доводи апеляційних скарг висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 182, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 з доповненнями залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києвавід 26 вересня 2024 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3