Справа № 743/523/23
Провадження № 1-кп/737/13/24
УХВАЛА

31 жовтня 2024 р. с-ще Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 в режимі відеоконференції,

потерпілої ОСОБА_6 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Куликівка кримінальне провадження № 0000270 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , на даний час утримується в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України

ВСТАНОВИВ:

На стадії судового розгляду в Куликівському районному суді Чернігівської області перебуває кримінальне провадження за № 0000270 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Справа перебуває в провадженні Куликівського районного суду Чернігівської області з 29.09.2023.

В судовому засіданні прокурор подав клопотанням про продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою, посилаючись на те, що зібраними в ході досудового розслідування доказами підтверджується вчинення ОСОБА_4 вказаного кримінального правопорушення. Зазначив, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: невідворотність покарання обумовлює ризик переховування від суду, ризик впливу на свідків обґрунтовується тим, що обвинувачений може чинити на них вплив, також існує ризик перешкоджання кримінальному провадженню шляхом створення штучних доказів та підбурювання осіб з числа військовослужбовців, які не були свідками до дачі завідомо неправдивих свідчень для підтвердження версії сторони захисту, оскільки обвинувачений є військовослужбовцем, прокурор вбачає ризик порушення ним порядку несення служби.

В судовому засіданні прокурор своє клопотання підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини, та наполягав на тому, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать запобігання неведеним ризикам. Потерпіла підтримала клопотаня прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, оскільки він раніше не судимий, має постійне місце проживання, має трьох дітей одна з яких неповнолітня та хвору матір з якими хоче спілкуватися, в слідчому ізоляторі у нього погіршується стан здоров`я.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вважаючи його необґрунтованим, підтримав позицію обвинуваченого з даного питання, просив змінити запобіжний захід ОСОБА_4 на домашній арешт.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, суд дійшов до таких висновків.

ОСОБА_4 затриманий за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України 23.01.2023. Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 24.01.2023 йому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Під час досудового слідства строк дії запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного ОСОБА_4 під вартою продовжувався на підставі ухвал слідчих суддів Деснянського районного суду міст Чернігова на строк до 23.05.2023.

У подальшому, на підставі ухвал Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 09.05.2023, 20.06.2023, 28.08.2023 ОСОБА_4 утримувався під вартою до 04.11.2023. На підставі ухвал Куликівського районного суду Чернігівської області від 19.10.2023, 12.12.2023, 02.02.2024, 26.03.2024, 17.05.2024, 11.07.2024 та 05.09.2024 ОСОБА_4 утримується під вартою в ДУ "Чернігівський слідчий ізолятор".

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 утримується під вартою безперервно понад 18 місяців, суд вважає за необхідне зазначити, що при розгляді клопотання прокурора враховує статтю 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якими гарантовано право кожного на розгляд справи упродовж розумного строку, однак суд має обґрунтовану впевненість у тому, що більш м`які запобіжні заходи, ніж просить прокурор, можуть не забезпечити належної поведінки обвинуваченого.

Так, причиною тривалого розгляду кримінального провадження судом є неможливість допитати свідків - військовослужбовців ЗСУ, які станом на 23.01.2023 проходили службу разом з потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_4 та продовжують проходити службу за межами Чернігівської області. Таким чином, кримінальне провадження не розглянуте по суті з об`єктивних причин, викликаних воєнним станом, відповідно, у встановлений законом строк суд обговорює питання щодо подальшого застосування запобіжного заходу.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.

Частиною другою статті 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Оцінюючи наявність ризиків вказаних прокурором, дослідивши рішення суду, на підставі яких обрався запобіжний захід, суд вважає, що вказані ризики на цей час не зменшилися, є реальними та продовжують існувати.

Питання щодо продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд вирішує у кожному конкретному випадку з дотриманням вимог ст.ст. 177, 178 КПК України шляхом оцінки в сукупності всіх обставин, конкретних аргументів, прав та свобод людини, ризиків та наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, за наявності ознак того, що цього вимагаються істинні вимоги суспільного інтересу, які в даному випадку переважають правило поваги до особистої свободи обвинуваченого.

В даному кримінальному провадженні суспільний інтерес полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, оскільки інкриміноване кримінальне правопорушення відноситься до категорії злочинів проти життя та здоров`я особи, що відповідно до ст. 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину під час воєнного стану з застосуванням вогнепальної зброї. За таких обставин тяжкість, характер та обставини протиправних дій, в яких він обвинувачуються свідчать про суспільну небезпеку обвинуваченого та є визначальними при вирішенні питання щодо дії запобіжного заходу.

Суд вважає, що суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності вини обвинуваченого, наявність у нього місця постійного проживання поза межами юрисдикції суду, дає обґрунтовані підстави для висновку про наявність ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і домашній арешт не буде достатнім для запобігання зазначеному ризику.

Крім того, враховуючи стадію судового провадження, коли ще не всі свідки допитані вірогідність впливу на свідків не виключається.

Судом враховано дані, що характеризують особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність родини та утриманців, відсутність судимостей, однак наявність цих обставин не виключає та не мінімізує до маловірогідності ймовірність настання ризиків переховування від суду та впливу на свідків, які були допитані органом досудового слідства, і які не буди допитані судом, однак можуть бути обізнані щодо обставин вчинення злочину.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі домашній арешт не зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Таким чином, застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою буде недостатнім для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання встановлених ризиків. Ця позиція суду обґрунтовується сукупністю усіх без винятку обставин, наведених вище, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого.

На підставі наведеного, суд переконаний у необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Судом враховано аргументи, які висловлювалися стороною захисту, проте, в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі, тому не є наразі достатніми підставами для відмови у задоволенні даного клопотання прокурора чи для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

З урахуванням викладеного, обставин вчинення правопорушення, даних про особу обвинуваченого, також враховуючи, що обставини, які слугували підставою для встановлення запобіжного заходу не змінилися, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшилися та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не достатній для їх запобігання.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, вчиненого із застосуванням насильства та яке спричинило загибель людини, суд вважає за доцільне не застосовувати до нього альтернативний запобіжний захід у виді застави, що узгоджується з вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 177, 178, 183, 197, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 29 грудня 2024 року включно з утриманням в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».

Копію ухвали направити сторонам кримінального провадження та на адресу ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1