ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2085/24
Провадження №1-кс/477/817/24
УХВАЛА

про арешт майна

21 серпня 2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 , внесене у кримінальному провадженні №0000457 від 06 серпня 2024 року про арешт тимчасово вилученого майна

ВСТАНОВИВ:

19 серпня 2024 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області засобами поштового зв`язку надійшло клопотання прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 від 09 серпня 2024 року внесене у кримінальному провадженні №0000457 від 06 серпня 2024 року про арешт тимчасово вилученого майна, яке було вилучено 07 серпня 2024 року в ході проведення огляду місця події -ділянки місцевості по АДРЕСА_1 , а саме на транспортний засіб - автомобіль, марки ВАЗ 2107, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у фактичному володінні ОСОБА_4 .

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що у провадженні СВ ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000457 від 06 серпня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 06 серпня 2024 року близько 03.02 години на полі біля автодороги М-14, неподалік с. Полігон виявлено тіло ОСОБА_5 без зовнішніх ознак насильницької смерті, про що до ЄРДР цього ж дня внесено відомості за №0000457 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статі 115 КК України.

Постановою слідчого від 08 серпня 2024 року змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення на частину другу статті 286 КК України, оскільки встановлено, що смерть ОСОБА_5 настала від тупої травми тіла, що було заподіяно внаслідок наїзду транспортного засобу ВАЗ 2102, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 на транспортний засіб ВАЗ 2107, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який продовжив неконтрольований рух та здійснив наїзд на потерпілого.

07 серпня 2024 року в період часу з 17.10 години по 17.45 годину на підставі добровільної заяви фактичного володільця транспортного засобу ОСОБА_4 проведено огляд транспортного засобу марки ВАЗ 2107 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під час якого виявлено пошкодження цього транспортного засобу та в подальшому здійснено його вилучено.

Оскільки вилучене майно є знаряддям кримінального правопорушення, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та має ознаки речових доказів з метою забезпечення збереження речових доказів, та з метою недопущення знищення чи їх приховування винила необхідність в застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на вилучене в ході огляду майно, через що прокурор ОСОБА_3 звернулася з даним клопотанням.

У судове засідання прокурор ОСОБА_3 не з`явилася. Від прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд клопотання без його участі. Просив його задовольнити.

Особа, у якої було вилучено майно - ОСОБА_4 , як фактичний володілець майна, в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду клопотання про арешт майна, повідомлений належним чином.

У зв`язку неявкою учасників, фіксування судового засідання аудіо та відео технічними пристроями запису не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, вважаю клопотання обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За матеріалами провадження вбачається, що 05 серпня 2024 року близько 20.00 години на земельній ділянці поля, біля автодороги М-14, сполученням Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, неподалік с. Полігон, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки ВАЗ 2102, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по польовій дорозі допустив наїзд на автомобіль марки ВАЗ 2107, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який стояв у нерухомому стані, від чого вказаний автомобіль продовжив неконтрольований рух та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який знаходився біля автомобіля.

В результаті ДТП ОСОБА_5 , отримавши тілесні ушкодження помер неподалік місця пригоди.

Відомості про вказану подію 06 серпня 2024 внесено до ЄРДР за №0000457 з попередньою кваліфікацією за ознаками частини першої статті 115 КК України.

Постановою слідчого СВ ВП №3 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 08 серпня 2024 року змінено кваліфікацію кримінального правопорушення з частини першої статті 115 КК України на частину другу статті 286 КК України.

Відповідно до протоколу огляду місця транспортного засобу від 07 серпня 2024 року, в період часу з 17.10 години по 17.45 годину слідчим ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області на підставі заяви ОСОБА_4 про добровільну видачу автомобіля проведено огляд транспортного засобу марки ВАЗ 2107 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що під час проведення його огляду, виявлено пошкодження зовнішньої частини кузова транспортного засобу, що могло вказувати на їх отримання від зіткнення з іншим транспортним засобом.

Враховуючи, що вказаний транспортний засіб мав пошкодження, отримання яких могло мати місце 05 серпня 2024 року від зіткнення з іншим транспортним засобом, що вказувало на його належність до речових доказів, а саме можливого знаряддя вчинення кримінального правопорушення, слідчим після проведення йог огляду прийнято рішення про вилучення цього автомобіля з метою його збереження як речового доказу.

Постановою слідчого від 07 серпня 2024 року вилучений в ході огляду транспортний засіб - автомобіль, марки ВАЗ 2107 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000457 від 06 серпня 2024 року.

Вважаючи, що вилучені під час огляду речі мають ознаки речового доказу, з метою забезпечення їх збереження, прокурор ОСОБА_3 , шляхом надсилання відповідного клопотання засобами поштового зв`язку, 19 серпня 2024 року звернулася до слідчого судді з цим клопотанням, у якому просила накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а також визначити порядок зберігання вилученого майна.

У відповідності до положень частини першої, другої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема є доказом злочину. Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно частин другої статті 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як вбачається з поданого клопотання, прокурор ОСОБА_3 звертаючись до слідчого судді з даним клопотанням посилається на те, що вилучені речі мають значення для досудового розслідування у кримінальному провадженні, оскільки є доказами злочинної діяльності, а тому відповідно до статті 170 КПК України, з метою досягнення дієвості кримінального провадження, існують правові підстави для арешту вилученого майна.

Надані прокурором дані, дають достатні підстави для того, щоб вважати, що злочин могло бути вчинено. При цьому, факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Отже, надані прокурором докази дають достатні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення.

За положенням статті 98 КПК України, речовими доказами є, зокрема предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, або знаряддям їх вчинення.

Так, слідчий суддя погоджується, що вилучений в ході огляду місця 07 серпня 2024 року транспортний засіб - автомобіль, марки ВАЗ 2107 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , має ознаки знаряддя вчинення кримінального правопорушення пов`язаного з порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, та може бути безпосередньо пов`язаний із вчиненням кримінального правопорушення, тому відповідає критеріям, визначеним в статті 98 КПК України, як предмет, що був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а тому має бути арештований для його збереження в якості речового доказу, що саме на цій початковій стадії є необхідним для з`ясування всіх обставин справи, запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна.

Накладення арешту на тимчасово вилучене майно в даному випадку перш за все націлене не на позбавлення власника його майна, а виключно на те, тільки щоб тимчасово припинити його можливості користуватися та розпоряджатися цим майном до прийняття відповідного рішення. Тому цей захід явно слід розцінювати як тимчасовий і такий, що відповідає необхідності збереження речових доказів, які ймовірно містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, або містять інші відомості.

Таким чином, загальний інтерес виправдовує втручання, яке не можна розглядати як невідповідне переслідуваній меті.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на майно, що було вилучено 07 серпня 2024 року в ході проведення огляду місця події - ділянки місцевості по АДРЕСА_1 із встановленням заборони будь-якій фізичній чи юридичній особі користуватися та розпоряджатися цим майном до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.

Крім того, у поданому клопотанні прокурором ставиться питання з приводу визначення місця зберігання речового доказу.

Так, відповідно до частини 5 статті 173 КПК України у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Отже, нормами КПК України не передбачено повноважень слідчого судді визначати місце зберігання речових доказів, а також покладення обов`язків на осіб, щодо схоронності речових доказів на які накладено арешт.

Згідно з частиною 2 статті 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженим постановою КМУ від 19 листопада 2012 р. № 1104, не передбачено, що під час досудового розслідування місце зберігання речового доказу та особи, які мають відповідати за його збереження визначається рішенням слідчого судді.

Із зазначеного вбачається, що під час досудового розслідування зберігання речових доказів, наданих стороні обвинувачення, покладається на зазначену сторону.

При цьому, частиною сьомою статті 100 КПК України визначено, що слідчий за погодженням із прокурором або прокурор звертається з відповідним клопотанням до слідчого судді місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, або до суду під час судового провадження, у випадках, передбачених пунктами 2, 4 та абзацом сьомим частини шостої цієї статті, а саме: для вирішення питання про знищення речового доказу, його передання для реалізації чи технологічної переробки або Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ним.

Отже, діючим законодавством не передбачено звернення слідчого чи прокурора до слідчого судді з клопотанням про визначення місця зберігання речового доказу, та/або покладення рішенням слідчого судді відповідальності за зберігання речових доказів.

Слідчий суддя звертає увагу, що положеннями КПК України та Порядку зберігання речових доказів органом досудового розслідування, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ від 19 листопада 2012 р. № 1104, саме на сторону кримінального провадження, якій надані речові докази, покладено під час досудового розслідування обов`язок організувати належне збереження таких речових доказів та забезпечити їх схоронність.

Виходячи з наведеного, вирішення питання про місце зберігання речових доказів та обов`язки осіб, яким вони передані на відповідальне зберігання не входить до компетенції слідчого судді, всі питання щодо зберігання речових доказів під час досудового розслідування мають прийматися органом досудового розслідування з урахуванням норм законодавства.

На підставі викладеного, керуючись статтями 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке вилучене 07 серпня 2024 року під час проведення огляду місця події - ділянки місцевості по АДРЕСА_1 , а саме на транспортний засіб - автомобіль, марки ВАЗ 2107, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у фактичному володінні ОСОБА_4 , у виді заборони будь-якій фізичній чи юридичній особі користуватися та розпоряджатися цим майном.

В іншій частині поданого клопотання - відмовити.

Копію ухвали для виконання направити слідчому ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, прокурору Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 , та особі, у якої було вилучене відповідне майно - для відома.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_8