ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3148/24 Справа № 191/3366/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участі захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , поданими на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.3 ст.332 КК України ОСОБА_7 строком на 60 днів, тобто до 11 листопада 2024 року включно, із можливістю внесення застави в розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 514 000 гривень 00 коп. та ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 про зупинення кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.332 КК України до звільнення останнього з лав Збройних Сил України,

встановила:

В провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області на розгляді перебуває кримінальне провадження № 0000008 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 січня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.332 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_7 18 квітня 2024 року приблизно о 18 годині 50 хвилин, за попередньою змовою групою осіб із військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 , лейтенантом ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , отримав від громадянина ОСОБА_10 незаконну грошову винагороду у розмірі 6 800 доларів США, за організацію переправлення громадянина ОСОБА_10 поза пунктами пропуску через державний кордон України в напрямку Республіки Молдова.

Умисні дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.3 ст.332 КК України, тобто організація незаконного пере направлення осіб через державний кордон України, вчинена за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Крім того, ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 на посаді начальника фінансово-економічної служби головного бухгалтера, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, придбав шляхом привласнення без передбаченого законом дозволу вогнепальну зброю, а саме 5,45-мм автомат Калашникова «АК-74-М», заводський номер НОМЕР_2 , 1992 року випуску, який придатний для стрільби та бойові припаси 5,45-мм патрони зразка 1974 року призначеними для стрільби з бойової нарізної вогнепальної зброї калібру 5,45мм, кількістю 434 штуки. Після чого, переніс та зберігав вказані бойові припаси за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 .

Умисні дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.263 КК України, тобто носіння, зберігання та придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Під час судового засідання ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року клопотання прокурора ОСОБА_11 задоволено та продовжено строк дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ч.3 ст.332 КК України ОСОБА_7 строком на 60 днів, тобто до 11.11.2024 року включно.

Встановлений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 19.04.2024 року альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 500 (п?ятсот ) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 514 000 (один мільйон п?ятсот чотирнадцять тисяч) грн. 00 коп. та покладені на ОСОБА_7 у разі внесення такої застави обов`язки продовжено до 11.11.2024 року включно.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк обов?язків, пов`язаних із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, покладених ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.04.2024 року при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави до 11.11.2024 року, а саме: повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; не відлучатися з Дніпропетровської області без дозволу прокурора або суду; прибувати за кожною вимогою до прокурора або суду.

У задоволенні заяви сторони захисту про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 відмовлено.

Крім того, ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 про зупинення кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.332 КК України до звільнення останнього з лав Збройних Сил України

Не погодившись із рішеннями суду першої інстанції захисник ОСОБА_6 , у інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подав апеляційні скарги.

Оскаржуючи ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.3 ст.332 КК України ОСОБА_7 захисник просить про її скасування та постановлення нової ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби за адресою: АДРЕСА_3 . Також захисник просить суд апеляційної інстанції визначити альтернативний вид запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді застави в розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу не невідповідність клопотання прокурора визначеним чинним законодавством вимогам, відсутність відповідних доказів на підтвердження наявності фактів продовження існування ризиків. Щодо наявності ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, слід зазначити, що низкою чинних законодавчих актів, починаючи з 24.02.2022 року, пов`язаних з військовим станом на території України, перетин кордону України чоловіками у віці від 18 до 60 років заборонений, тобто є неможливим. Покинути територію Дніпропетровської області, в разі внесення відповідних заборон, наприклад застосування електронних браслетів, обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, є неможливим. По всій території України на межі областей встановлені блокпости. Також діє комендантська година. Все це нівелює і робить зазначений ризик взагалі як таким, що суперечить іншим вимогам чинного законодавства, введеного на території України з початком війни з рф.

Окрім того, ОСОБА_7 запевнив суд, що згоден здати закордонний паспорт громадянина України, не буде залишати приміщення квартири, згоден на цілодобовий домашній арешт, обіцяє не порушувати покладених на нього обов?язків судом.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні. Суд не звернув увагу на те, що згідно до реєстру, наданому суду раніше з обвинувальним актом, у вказаному провадженні свідки обвинувачення взагалі відсутні.

Ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України є таким що перестав існувати з огляду на те, що досудове слідство вже завершено, докази у справі зібрані.

Сторона захисту наголошує на наявності у ОСОБА_7 міцних соціальних зв?язків. Так, останній має зареєстроване місце проживання, є одруженим, активно допомагав ЗСУ, а матеріали справи містять безліч нагород останнього та позитивні характеристики. ОСОБА_7 отримує пенсію за інвалідністю, тобто має певні грошові забезпечення.

Суд також не звернув увагу, на те, що починаючи з моменту затримання ОСОБА_7 перебуває під вартою з 19.04.2024 року в загальній кількості вже 150 днів. На даному етапі ризики, про наявність яких зазначав прокурор під час обрання запобіжного заходу зникли. Відповідно, кількість ризиків, в будь - якому випадку зменшилась, а міра запобіжного заходу як і розмір застави судом змінені не були, що не відповідає принципам верховенства права.

Крім того, визначений судом першої інстанції розмір застави у 500 (п?ятсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 514 000 (один мільйон п?ятсот чотирнадцять тисяч) грн. 00 коп. є максимальним та занадто непомірним для обвинуваченого.

Оскаржуючи ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 про зупинення кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.332 КК України до звільнення останнього з лав Збройних Сил України захисник просить про її скасування та зупинення провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 до його звільнення з військової служби.

В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги зазначає, що зупинення кримінального провадження не дорівнює закриттю та не означає, що обвинуваченого буде звільнено від кримінальної відповідальності.

Наголошує на можливості виділення кримінального провадження щодо ОСОБА_8 в окреме провадження.

Під час апеляційного розгляду справи:

- захисник ОСОБА_6 підтримав доводи поданих апеляційних скарг у повному обсязі викладених у ній вимог, просив про їх задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисниці про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати та з`ясував всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними ризики, для запобігання яким продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є доцільним з огляду на наступне.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, можливого здійснення впливу на свідків в межах цього ж кримінального провадження та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 (санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю строком до трьох років з конфіскацією майна) КК України, а тому розуміючи можливе застосування тяжкого покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, останній може переховуватися від суду.

При цьому, апеляційний суд враховує, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Як додаткову обставину в підтвердження продовження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, на застосуванні якого наполягає захисник.

Крім того, доведено продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні. В разі здійснення на них впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_7 останні можуть змінити свої покази, чим ввести суд в оману та перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд наголошує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що судовий розгляд справи триває, свідки у справі не допитані у судовому засіданні, а тому обвинувачений ОСОБА_7 може здійснювати на них незаконний вплив, шляхом вмовлянь або погроз, з метою зміни їх показів задля уникнення кримінальної відповідальності.

Щодо продовження ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином обґрунтовується тим, що на цей час у вказаному кримінальному провадженні судовий розгляд справи триває, не встановлено всіх обставин справи, не допитано свідків, у зв`язку із чим, знаходячись на волі, обвинувачений ОСОБА_7 може перешкодити провадженню шляхом умисної неявки за викликами суду або іншим чином.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника в частині можливості обрання більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційний суд звертає увагу, що більш м`який запобіжний захід на даній стадії кримінального провадження не зможе запобігти встановленим ризикам, так як перебуваючи під дією іншого, більш м`якого запобіжного заходу, обвинувачений без будь-яких перешкод зможе вчинити дії направлені на переховування від органу досудового розслідування та суду, впливу на свідків у межах даного кримінального провадження та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту такі відомості доведені не були.

Доводи захисника про те, що його підзахисний має місце проживання та в нього наявні міцні соціальні зв`язки не заслуговують на увагу, оскільки не є безумовними підставами для відмови в продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім того, апеляційний суд зауважує, що наведені обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Вказане було оцінено судом в сукупності з іншими обставинами по справі та ним було надано належну правову оцінку.

Інші доводи захисника не заслуговують на увагу, оскільки не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи сторони захисту в частині недоведеності ризиків, передбачених п.п.1,2,3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризиків переховування обвинуваченого від суду, можливості впливу на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином не заслуговують на увагу суду, оскільки сукупність даних про тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , яке відносяться до категорії тяжких кримінальних правопорушень, покарання, яке загрожує останньому у разі визнання винуватим, а також відомості про особу обвинуваченого доводить факт існування даних ризиків та доведеність їх продовження стороною обвинувачення.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі кримінального провадження обвинувачення обґрунтоване достатньою мірою для продовження строку раніше обраного запобіжного заходу.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 слід зазначити наступне.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_8 наразі перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_3 у місті Дніпро та проходить службу за контрактом. Натомість, положення ч.1 ст.335 КПК України передбачають можливість зупинення кримінального провадження щодо особи, яка є призваною для проходження військової служби за призовом під вас мобілізації.

На підставі викладеного, судом першої інстанції прийнято законне та належним чином обґрунтоване рішення про неможливість зупинення кримінального провадження щодо ОСОБА_8 у даному випадку.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали суду, при апеляційному розгляді не встановлено.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.3 ст.332 КК України ОСОБА_7 строком на 60 днів, тобто до 11 листопада 2024 року включно, із можливістю внесення застави в розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 514 000 гривень 00 коп. та ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 про зупинення кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.332 КК України до звільнення останнього з лав Збройних Сил України - залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4