Справа №:755/8820/24
Провадження №: 1-кс/755/2293/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" липня 2024 р. м.Київ

Слідчий суддя Дніпровського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, клопотання представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002177 від 16.06.2023 року та додані до нього матеріали,

В С Т А Н О В И В:

26.06.2024 року до Дніпровського районного суду м.Києва надійшло клопотання представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002177 від 16.06.2023 року.

Відповідно до ст.35 КПК України автоматизованою системою документообігу суду було визначено головуючого суддю ОСОБА_1 та передано їй матеріали 26.06.2024 року.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що в провадженні Дніпровського УП ГУ НП у м.Києві перебуває кримінальне провадження №0002177 від 16.06.2023 року за ч.2 ст.307 КК України, в якому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус підозрюваної.

12.06.2024 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м.Києва у справі №755/8820/24 задоволено клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м.Києві ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Дніпровської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на вилучені 05.06.2024 року під час затримання ОСОБА_7 , в порядку ст.208 КПК України, особисті речі, документи, що посвідчують особу, а саме: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 , свідоцтво на реєстрацію ТЗ на іншу особу, жіночу сумку чорного кольору із особистими речами всередині, а також грошовими коштами в розмірі 1000 грн. - одна купюра, 500 грн. - дві купюри, 200 грн. - l купюра, 50 грн. - l купюра, 20 грн. - одна купюра, 2 долари - 3 купюри, 1 долар - 4 купюри та інші речі.

Постановляючи вказану ухвалу, слідчий суддя виходив з того, що слідчий у клопотанні обґрунтував необхідність накладення арешту на вищевказане майно з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Сторона захисту вважає, що слідчим суддею накладено арешт на вище зазначені речі передчасно, не обгрунтовано та безпідставно, оскільки слідчим введено в оману слідчого суддю щодо необхідності накладання арешту та безпідставно визнано речовим доказом по справі.

Зазначені особисті речі та документи підозрюваної ОСОБА_7 не мають жодного відношення до кримінального провадження №0002177 від 16.06.2023 року за ч.2, 3 ст.307, ч.3 ст.311 КК України та не відповідають вимогам ст.98 КПК України, безпідставно та необґрунтовано визнано речовими доказами постановою слідчого від 06.06.2024 року.

Водійське посвідчення та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 не є речовим доказом, а є особистими документами підозрюваної, які посвідчують її особу та дають право на керування транспортним засобом, визнання їх речовими доказами є абсурдним, так як на даний час ОСОБА_8 не має жодних документів на підтвердження своєї особи, що є порушенням її прав і свобод, так як в Україні діє воєнний стан та документи перевіряють постійно і громадяни зобов`язані їх при собі мати.

Щодо вилучених речей та накладеного арешту на свідоцтво на реєстрацію ТЗ на іншу особу, жіночу сумку чорного кольору із особистими речами всередині, а також грошові коштами в розмірі 1000 грн. - одна купюра, 500 грн. - дві купюри, 200 грн. - l купюра, 50 грн. - l купюра, 20 грн. - одна купюра, 2 долари - 3 купюри, 1 долар - 4 купюри та інші речі, то такий арешт є абсурдним, та таким, що не відповідає вимогам КПК України, порушує права особи. Вилучені речі не містять на собі слідів злочину, не несуть жодної інформації, яка використовується чи може бути в подальшому використана органом досудового розслідування для встановлення всіх обставин у кримінальному провадженні.

Згідно з ч.1 ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. У зв`язку з вищевикладеним заявник просить задовольнити дане клопотання.

Представник власника майна - ОСОБА_3 , не з`явилася, про дату, час та місце розгляду клопотання була належним чином повідомлена, подала до суду заяву, в якій клопотання підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, з підстав викладених у ньому.

Прокурор та слідчий в судове засідання повторно не з`явилися,про дату, час та місце розгляду клопотання були належним чином повідомлені, про причини неявки суду не повідомили. Їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали у їх сукупності, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м.Києва від 12.06.2024 року у справі №755/8820/24 було задоволено клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м.Києві ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Дніпровської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на вилучені 05.06.2024 року під час затримання ОСОБА_7 , в порядку ст.208 КПК України, особисті речі, документи, що посвідчують особу, а саме: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 , свідоцтво на реєстрацію ТЗ на іншу особу, жіночу сумку чорного кольору із особистими речами всередині, а також грошовими коштами в розмірі 1000 грн. - одна купюра, 500 грн. - дві купюри, 200 грн. - l купюра, 50 грн. - l купюра, 20 грн. - одна купюра, 2 долари - 3 купюри, 1 долар - 4 купюри та інші речі.

Постановою слідчого від 06.06.2024 року вказані вище речі було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 1 ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбаченого, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Частиною 3 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Обов`язок доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, дізнавача чи прокурора також і ч.3 ст.132 КПК України.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст.174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Слід зазначити, що доводи слідчого про відповідність вилученого майна, критеріям передбаченим ст.98 КПК України, не є безумовною підставою для накладання арешту на майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, при цьому висновки слідчого судді не залежать лише від наявності чи відсутності у кримінальному провадженні постанови про визнання вказаного майна речовими доказами.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі "Іатрідіс проти Греції" від 25 березня 1999 року). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі "Антріш проти Франції" від 22 вересня 1994 року, "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Згідно зі ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На підставі ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Питання застосування інституту тимчасового вилучення майна врегульоване Главами 16 та 17 Кримінального процесуального Кодексу України, зокрема статтями 167-175 цього Кодексу. Даними правовими нормами законодавцем визначено конкретне визначення можливої наступної долі вилученого майна, зокрема до вирішення питання про арешт такого майна або до його повернення.

Враховуючи викладене, обмеження, в даному випадку, власника у праві користування його особистими документами, є очевидно непропорційним та містить ознаки свавільного втручання.

Разом з тим, у своєму клопотанні заявником не доведено, що у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, на жіночу сумку чорного кольору із особистими речами всередині, а також грошовими коштами в розмірі 1000 грн. - одна купюра, 500 грн. - дві купюри, 200 грн. - l купюра, 50 грн. - l купюра, 20 грн. - одна купюра, 2 долари - 3 купюри, 1 долар - 4 купюри, відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, зокрема не надано слідчому судді достатніх доказів на підтвердження вказаних у клопотанні доводів.

Крім того, як зазначає заявник, транспортний засіб зареєстрований на іншу особу, ОСОБА_4 не є його власником, а тому звернення її до суду з клопотанням про скасування арешту на свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу є безпідставним.

Таким чином, слідчий суддя, враховуючи зазначені положення закону, а також те, що виходячи з принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.110, 131, 170-175, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002177 від 16.06.2023 року - задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м.Києва від 12.06.2024 року у справі №755/8820/24, а саме на паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 та посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 .

В іншій частині клопотання - відмовити.

Копію ухвали направити для відома заявнику та слідчому.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Дніпровського районного суду

м.Києва ОСОБА_1