Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2024 року м. Київ

Колегія суддів Подільського районного суду міста Києва у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю :

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

перекладача - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч.4 ст. 358 КК України, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України,

встановила :

В провадженні Подільського районного суду міста Києва перебуває вказане кримінальне провадження.

Від прокурора надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , оскільки ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, на даний час не відпали та продовжують існувати, а більш м`який запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених під час судового розгляду.

Захисник ОСОБА_6 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених. Зазначив, що ризики зазначені прокурором не обгрунтовані, просив врахувати строк тримання обвинувачених під вартою, та змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачені підтримали свого захисника.

Розглянувши клопотання, заслухавши думку учасників судового засідання, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі " Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів .

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

Злочин, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, характеризуються підвищеною суспільною небезпекою.

Тому вірогідність настання ризиків неналежної процесуальної поведінки останніх, про які вказує прокурор, є досить високою.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно із ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан його здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи; репутацію; майновий стан.

Разом з тим, оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер та тяжкість кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, вирішуючи питання продовження строку тримання особи під вартою, суд має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки такої особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

В ході розгляду даного клопотання суд дійшов висновку, що ризики, встановлені при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу та продовження строку його дії, не зменшились, продовжують існувати, та у судовому засіданні прокурором доведено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою.

Окрім того, доводи захисника щодо укладених договорів оренди житла не знайшли свого підтвердження, оскільки не містять підтверджень осіб власників житла, та від імені яких осіб вони укладені.

Так, обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 є громадянином Чорногорії, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - Республіки Сербія, зазначили що в`їхали на територію України як туристи, в Україні не мають місця проживання та реєстрації.

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину можуть вдатися до відповідних дій, тому суд визнає доведеним існування ризику переховування від суду, вплив на свідків.

Зазначене приводить до висновку, що встановлені вище обставини є вагомими для продовження відносно обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Враховуючи особу обвинувачених та спосіб вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів вважає за необхідне не визначити заставу відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинувачених, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу із визначенням строку в 60 днів.

Керуючись ст. 177, 183, 369 - 372, 395 КПК, колегія суддів

постановила:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів по 20 січня 2025 року, включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів по 20 січня 2025 року, включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, по 20 січня 2025 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, по 20 січня 2025 року включно.

Копію ухвали направити у ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено і оголошено о 13 год. 55 хв. 22.11.2024 року.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3