Справа № 943/270/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/709/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року у м. Львові Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянула у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Буського районного суду Львівської області від 31 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

за участю: прокурора ОСОБА_8

захисника-адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 152 КК України (у редакції Закону №2227-VIII від 06.12.2017; із змінами, внесеними згідно із Законом №2617-VIII від 22.11.2018) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення у строк покарання, який ухвалено обчислювати з моменту його взяття під варту, тобто з 06 грудня 2022 року.

Обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання його під вартою, - залишено без зміни до набрання цим вироком законної сили.

Судом встановлено, що у грудні 2014 року, точного числа не встановлено, в денний час доби, ОСОБА_7 , знаходячись у житловому будинку на АДРЕСА_1 , маючи умисел на задоволення статевої пристрасті, нехтуючи правом малолітньої на статеву свободу та статеву недоторканість, достовірно знаючи, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є малолітньою і внаслідок цього не може розуміти характеру та значення вчинюваних із нею дій, адекватно реагувати на них, зокрема, чинити опір, а тому фактично перебуває в безпорадному стані, користуючись таким безпорадним станом малолітньої ОСОБА_9 , на дивані у приміщені кухні за вказаною адресою зняв із ОСОБА_9 одяг та зґвалтував її, вступивши з потерпілою в статеві зносини шляхом вагінального проникнення в її тіло своїм статевим членом.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у зґвалтуванні малолітньої ОСОБА_9 , тобто у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням з використанням геніталій в тіло іншої особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України (у редакції Закону №2227-VIII від 06.12.2017; із змінами, внесеними згідно із Законом №2617-VIII від 22.11.2018).

Продовжуючи свої протиправні дії, на наступний день після вчинення вищевказаного правопорушення, в грудні 2014 року, точного числа не встановлено, у денний час доби, ОСОБА_7 , знаходячись у житловому будинку на АДРЕСА_1 , маючи умисел на задоволення статевої пристрасті, нехтуючи правом малолітньої на статеву свободу та статеву недоторканість, достовірно знаючи, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є малолітньою і внаслідок цього не може розуміти характеру та значення вчинюваних із нею дій, адекватно реагувати на них, зокрема, чинити опір, а тому фактично перебуває в безпорадному стані, користуючись таким безпорадним станом малолітньої ОСОБА_9 , на дивані у приміщені кухні за вказаною адресою зняв із ОСОБА_9 одяг та повторно зґвалтував її, вступивши з потерпілою в статеві зносини шляхом вагінального проникнення в її тіло своїм статевим членом.

У подальшому, через декілька днів після вчинення вищевказаного правопорушення, в грудні 2014 року, точного числа не встановлено, у денний час доби, ОСОБА_7 , знаходячись у житловому будинку на АДРЕСА_1 , маючи умисел на задоволення статевої пристрасті, нехтуючи правом малолітньої на статеву свободу та статеву недоторканість, достовірно знаючи, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є малолітньою і внаслідок цього не може розуміти характеру та значення вчинюваних із нею дій, адекватно реагувати на них, зокрема, чинити опір, а тому фактично перебуває в безпорадному стані, користуючись таким безпорадним станом малолітньої ОСОБА_9 , на дивані у приміщені кухні за вказаною адресою зняв із ОСОБА_9 одяг та повторно зґвалтував її, вступивши з потерпілою в статеві зносини шляхом вагінального проникнення в її тіло своїм статевим членом.

У подальшому, в період часу з весни 2015 року по літо 2018 року, точних дат та кількості випадків у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , у житловому будинку на АДРЕСА_1 , маючи умисел на задоволення статевої пристрасті, нехтуючи правом малолітньої на статеву свободу та статеву недоторканість, достовірно знаючи, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є малолітньою і внаслідок цього не може розуміти характеру та значення вчинюваних із нею дій, адекватно реагувати на них, зокрема, чинити опір, а тому фактично перебуває в безпорадному стані, користуючись таким безпорадним станом малолітньої ОСОБА_9 , неодноразово, повторно вчиняв зґвалтування ОСОБА_9 , вступаючи із потерпілою в статеві зносини шляхом вагінального проникнення в її тіло своїм статевим членом.

Крім цього, влітку 2018 року, точної дати не встановлено, у денний час доби, ОСОБА_7 , знаходячись у господарському приміщенні на АДРЕСА_1 , маючи умисел на задоволення статевої пристрасті, нехтуючи правом малолітньої на статеву свободу та статеву недоторканість, достовірно знаючи, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є малолітньою і внаслідок цього не може розуміти характеру та значення вчинюваних із нею дій, адекватно реагувати на них, зокрема, чинити опір, а тому фактично перебуває в безпорадному стані, користуючись таким безпорадним станом малолітньої ОСОБА_9 , повторно зґвалтував її, вступивши з потерпілою в статеві зносини шляхом вагінального проникнення в її тіло своїм статевим членом.

У подальшому, в квітні 2019 року, точного числа не встановлено, у денний час доби, ОСОБА_7 , перебуваючи у лісовому масиві поблизу с. Полоничі Золочівського району Львівської області, маючи умисел на задоволення статевої пристрасті, нехтуючи правом малолітньої на статеву свободу та статеву недоторканість, достовірно знаючи, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є малолітньою і внаслідок цього не може розуміти характеру та значення вчинюваних із нею дій, адекватно реагувати на них, зокрема, чинити опір, а тому фактично перебуває в безпорадному стані, користуючись таким безпорадним станом малолітньої ОСОБА_9 , повторно зґвалтував її, вступивши з потерпілою в статеві зносини шляхом вагінального проникнення в її тіло своїм статевим членом.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у зґвалтуванні малолітньої ОСОБА_9 , тобто у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням з використанням геніталій в тіло іншої особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України (у редакції Закону №2227-VIII від 06.12.2017; із змінами, внесеними згідно із Законом №2617-VIII від 22.11.2018).

На цей вирок захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій не погоджується із призначеним ОСОБА_7 покаранням у виді 10 років позбавлення волі просить прийняти новий вирок, яким змінити призначене покарання у бік пом`якшення і призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Сторона захисту вважає, що при обранні покарання ОСОБА_7 суд не в повній мірі врахував характеризуючі дані останнього, обставини, які пом`якшують його вину і тому обрав покарання суворіше, ніж можна було застосувати до обвинуваченого.

Зокрема, захисник ОСОБА_6 звертає увагу на такі обставини справи:

-відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 2 від 24.02.23 р. ОСОБА_7 з дитинства перебуває на обліку в психіатричному диспансері з діагнозом розумова відсталість помірного ступеня з вираженим порушенням поведінки і є інвалідом 2 групи. В період інкримінованих йому дій він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

- ОСОБА_7 раніше не був судимий і за місцем проживання характеризується задовільно.

-відповідно до обвинувального акту у кримінальному проваджені №0000452 від 27.11.2022 р., ОСОБА_7 виразив щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що в межах ст. 66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Згідно поданої апеляційної скарги сторона захисту вважає призначене ОСОБА_7 покарання надто суворим та просить пом`якшити обране йому покарання.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримані.

В силу вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Перевіривши апеляційні доводи сторони захисту щодо призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів приходить до висновку, що призначене місцевим судом ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, відповідає вимога ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_7 перебуває на обліку в лікаря-психіатра КНП «Буська ЦРЛ» з приводу розумової відсталості помірного ступеня з вираженим порушенням поведінки, а згідно висновку судово-психіатричного експерта №2 від 24.01.2023 року ОСОБА_7 у період інкримінованих йому дій не міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції ураховуючи даний висновок, прийшов до правильного переконання, що наявний у ОСОБА_7 на час скоєння психічний розлад обмежував, але не позбавляв його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, тобто ОСОБА_7 відповідно до ст. 20 КК України є обмежено осудним, а тому в силу приписів частини першої цієї статті кримінального закону останній підлягає кримінальній відповідальності на загальних підставах.

При призначенні ОСОБА_7 покарання місцевим судом у повній мірі враховано ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими злочинами, особу винного, який не працює, утриманців не має, позитивно характеризується за місцем свого проживання, є обмежено осудним та відсутність майнових претензій зі сторони потерпілої.

Обставинами, які пом`якшують обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, відповідно до ст.66 КК України суд першої інстанції визнав активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, а також те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності; є особою з інвалідністю ІІ групи та наявність психічного розладу, внаслідок чого обвинувачений є обмежено осудною особою.

Обставиною, яка згідно з вимогами ст.67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченого судом визнано вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини.

Колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, у межах санкції цієї статті, у повній мірі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому, оскільки всі обставини, на які посилається захисник у апеляційній скарзі, судом враховані.

При цьому, за наслідками судового розгляду обвинувального акта місцевий суд не встановив обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття. З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений в судовому засіданні вину заперечив та пояснив, що на досудовому розслідуванні давав визнавальні показання, оскільки ймовірно був п`яним.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що саме таке покарання є законним, справедливим, буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому вирок суду є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 376,404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів.

постановила:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Буського районного суду Львівської області від 31 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді: