ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3053/24 Справа № 173/1643/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 липня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000232 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Верхньодніпровськ, Дніпропетровської області, українець, громадянин України, із базовою загальною середньою освітою, не одружений, офіційно не працевлаштований, утриманців не має, який зареєстрований та фактично проживає по АДРЕСА_1 , засоби зв`язку НОМЕР_1 , раніше судимий:

29 жовтня 2018 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75,76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік. Знятий з обліку у зв`язку із засудженням за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинськ від 05 вересня 2019 року;

05 вересня 2019 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ст. 185 ч. 3, 187 ч. 1, 70 ч. 1 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 ККУ частково приєднано не відбуту частину покарання 2 міс. за вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2018 року, і остаточно призначено покарання у виді 4 року 2 місяці позбавлення волі. Звільнений 10 березня 2023 року ухвалою Первомайського міського суду Харківської області від 02 березня 2023 року, умовно-достроково, на невідбутий строк 4 міс.13 днів;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 липня 2024 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. Строк покарання відраховувати з 09 травня 2024 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 його попереднє ув`язнення у цьому кримінальному провадженні з дня його фактичного затримання - 09 травня 2024 року до набрання цим вироком законної сили, із розрахунку день за день.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Вирішено питання щодо речових доказів та накладених арештів.

Як встановлено судом, ОСОБА_8 30 квітня 2024 року близько 23 години 30 хвилин, тобто в період дії воєнного стану, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 зустрів невідомого йому чоловіка - ОСОБА_9 , який погано орієнтувався на місцевості. ОСОБА_8 завів розмову із ОСОБА_9 та запропонував показати потерпілому адресу, яку він шукав, після чого разом з потерпілим ОСОБА_9 пішов у напрямку вул. Вишнева м. Верхівцеве. Наближаючись до вказаної вулиці, ОСОБА_8 , слідуючи поруч із потерпілим ОСОБА_9 , побачив у останнього в задній кишені штанів мобільний телефон, після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на умисне, таємне, повторне викрадення майна ОСОБА_9 . Із вказаною злочинною метою та керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_8 почав відволікати потерпілого розмовами та рухами руками, після чого наближаючись до перехрестя, де розташовані будинки АДРЕСА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливим мотивом, перебуваючи ліворуч від потерпілого ОСОБА_9 , протягнув свою праву руку та витягнув із задньої кишені штанів ОСОБА_9 його мобільний телефон «Poco NFC Х3» синьо-чорного кольору, серійний номер НОМЕР_2 , imei1: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 . В цей час, ОСОБА_9 , відчув, що з його кишені дістали мобільний телефон, зупинився та запитав у ОСОБА_8 , що він робить. ОСОБА_8 , в свою чергу, не бажаючи припиняти свої злочинні дії, усвідомлюючи, що його дії стали поміченими потерпілим ОСОБА_9 , не реагуючи на вимогу потерпілого повернути йому телефон, змінив свій злочинний умисел із таємного на відкрите викрадення чужого майна, повторно.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний, умисел на відкрите заволодіння майном, повторно, з корисливих мотивів, утримуючи в руках мобільний телефон «Poco NFC Х3» синьо-чорного кольору, ОСОБА_8 почав убігати з місця вчинення злочину, в наслідок чого обернув зазначений телефон на свою користь, завдавши потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на суму 3960 гривень, що підтверджується висновком судово-товарознавчої експертизи №2280/24 від 01 травня 2024 року, у цінах, діючих на момент скоєння злочину.

Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Обвинувачений в апеляційній скарзі просить застосувати до нього вимоги ст. 69 КК України та змінити йому розмір покарання, обрати більш м`який розмір покарання, врахувавши визнання вини та повне щире каяття у вчиненому. Обставини, які б обтяжували покарання в обвинуваченого відсутні.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити та призначити йому більш м`яке покарання, із застосуванням ст. 69 КК України.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, вважав призначене судом першої інстанції повністю відповідним ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставинам кримінального провадження та даним про особу обвинуваченого.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання є повністю обґрунтованим, відповідним обставинам кримінального провадження, ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, стороною захисту не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_8 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Положеннями ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються ст. 69 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Застосування ст. 69 КК України можливе за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону України щодо призначення покарання, підстав для застосування вимог ст. 69 КК України в ході судового провадження не встановив, з чим погоджується і колегія суддів.

Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження вбачається, при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин, характер кримінального правопорушення, яке пов`язано із злочинами проти власності, яке виразилось у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану та правильно врахував суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення.

Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий, не працевлаштований, не одружений, на утриманні нікого не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків та стійку девіантну поведінку, зокрема, забезпечення власних потреб за рахунок вчинення злочинів проти власності, посередню характеристику з місця проживання.

Серед обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, судом було враховано визнання вини та відшкодування шкоди.

Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжували б покарання обвинуваченому, судом першої інстанції не встановлено.

Також, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_10 було враховано поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який повністю визнав вину, дав правдиві покази, сприяв досудовому розслідуванню, щиро розкаявся, відшкодував завдані збитки.

Врахувавши всі вищенаведені обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та наявність обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі строком на 7 років, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, встановленим обставинам справи та даним про особу обвинуваченого, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність вимог обвинуваченого щодо застосування вимог ст. 69, КК України, оскільки не вбачає правових підстав, з яких можна було б дійти беззаперечного висновку про можливість призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 186 КК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, то колегія суддів звертає увагу, що всі встановлені судом обставини - визнання вини, сприяння досудовому розслідуванню, щире каяття, відшкодування збитків були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання за вчинений тяжкий злочин.

При цьому, відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги та застосуванні при призначенні покарання ст. 69 КК України, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_8 є особою раніше неодноразово судимою за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів проти власності, в тому числі тяжких, однак, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, новий умисний корисливий злочин проти власності вчинив в період непогашеної судимості, в надзвичайно тяжких для країни та населення умовах - воєнного стану, що стало кваліфікуючою ознакою вчинення злочину в даному кримінальному провадженні, також вчиняв нові умисні корисливі злочини в період іспитового строку, тобто, нехтував наданою державою можливістю стати на шлях виправлення без реальної ізоляції від суспільства, офіційно ніде не працевлаштований, що свідчить про соціально девіантний спосіб життя обвинуваченого та забезпечення власних потреб за рахунок вчинення злочинів проти власності (чужого майна: крадіжки, грабіж, розбій), суспільно корисною працею, спрямованою на допомогу населенню, ЗСУ або оборону країни, також не зайнятий, за місцем проживання характеризується посередньо, а тому підстав для застосування ст. 69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі санкції ч. 4 ст. 186 КК України суд апеляційної інстанції не вбачає.

Тож, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання є обґрунтованим, призначеним із дотриманням вимог кримінального законодавства України, а тому, відповідно - правильним. Підстав для зміни судового рішення в частині призначеного покарання обвинуваченому колегія суддів не вбачає.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 липня 2024 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 4 ст. 186 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк, з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4