Справа № 132/2523/23
УХВАЛА

24 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 ,представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці клопотання сторін кримінального провадження в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 29.05.2023 в ЄРДР за №0000231 за обвинуваченням ОСОБА_7 в вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області на судовому розгляді перебуває вищезазначене кримінальне провадження.

24.09.2024 в даному судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив суд продовжити обвинуваченому солдату ОСОБА_7 строк дії застосованого запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою без визначення застави, оскільки такий строк спливає, а ризики, які стали підставою для його застосування на даний час продовжують існувати, не змінилися та не відпали, а саме: обвинувачений ОСОБА_7 вчинив інкримінований йому злочин за ч.2 ст.121 КК України в стані алкогольного сп`яніння; будучі військовослужбовцем, який самовільно залишив військову частину; останній зловживав спиртними напоями, вів антисоціальний спосіб життя; обвинувачується у вчинені злочину санкція за який передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років позбавлення волі, а тому вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 на волі може вчинити інше кримінальне правопорушення та переховуватись від суду.

Окрім того, прокурор зазначив, що хоча судовий розгляд даного кримінального розпочатий, однак ще не допитані свідки, потерпіла та сам обвинувачений в даному провадженні , а тому він вважає, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків у даному провадженні, які є членами сім`ї та родичами обвинуваченого, з метою схилити їх до зміни первинних показів на свою користь.

Також прокурор вважає, що жоден із інших видів запобіжних заходів не може запобігти зазначеним ним ризикам, а тому просив суд задовольнити його письмове клопотання.

Потерпіла ОСОБА_4 та представник потерпілої адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали клопотання прокурора в повному обсязі, з підстав зазначених прокурором та просили клопотання задовільнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 в даному засіданні заперечував щодо задоволення клопотання прокурора, заявив суду усне клопотання про зміну йому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Захисник ОСОБА_6 також заперечував проти задоволення клопотання прокурора, підтримав усне клопотання обвинуваченого.

Прокурор заперечував проти задоволення усного клопотання обвинуваченого, оскільки вважає що подане ним клопотання є обґрунтованим.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просила відмовити в задоволені клопотання обвинуваченого, оскільки вважає, що на волі ОСОБА_7 може впивати на свідків, в перелік яких входять його родичі.

Вислухавши клопотання прокурора та обвинуваченого , з`ясувавши думки сторін кримінального провадження щодо них, суд вважає клопотання прокурора обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а клопотання обвинуваченого необґрунтованим та таким, що підлягає відмові в задоволенні, виходячи з такого.

Згідно до п.п.4,5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років та до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до положень, викладених в ч.1 ст. 177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1)вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Судом установлено, що запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_7 застосований за рішенням суду, тобто у спосіб, встановлений КПК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого у виді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п.3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою; суд враховує, що тримання під вартою є винятковим та відповідно до ст. 176 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Суд вважає, що хоча судовий розгляд даного кримінального провадження вже розпочатий , однак ризики вказані прокурором, передбачені п.п.1, 3,5 ч.1 ст.177 КПК України , продовжують існувати , не зменшилися та не відпали.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 є раніше не судимою особою, на час затримання офіційно не працював; доказів на те, що обвинувачений є одруженим та має на утриманні дітей суду не надано; обвинуваченому ОСОБА_7 органом досудового розслідування інкримінується вчинення тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи за ч.2 ст.121 КК України, вчиненого ним будучі в стані алкогольного сп`яніння та як військовослужбовцем, який самовільно покинув військову частину, а тому суд вважає, що обвинувачений не має на волі достатніх соціально-стримуючих факторів.

На даний час судом ще не заслухані покази потерпілої, свідків, обвинуваченого, не досліджені судом і письмові документи та речові докази, в зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що існують ризики чинення незаконного впливу ОСОБА_7 на потерпілу, свідків, з метою зміни їх показів у суді на його користь; вчиненням ним іншого кримінального правопорушення та переховування ним від суду.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд доходить висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не зачіпляючи питання доказовості вини обвинуваченого, суд вважає за доцільне продовжити ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме - по 22.11.2024 включно, без визначення розміру застави.

Таким чином, слід задовольнити клопотання прокурора та відмовити в задоволені усного клопотання обвинуваченого, оскільки обвинуваченим не доведено перед судом належними та допустимими доказами, що наведені ризики прокурором зменшилися або відпали.

Керуючись ст.ст.331, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Письмове клопотання прокурора ОСОБА_3 , задовільнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, - строком на шістдесят днів, тобто по 22 листопада 2024 року включно.

В задоволені усного клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому застосованого запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, - відмовити.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)», - для виконання; іншим учасникам кримінального провадження, вручити в залі судового засідання, - для відома

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів: обвинуваченим - з дня отримання копії ухвали; а іншими учасниками - з дня проголошення ухвали.

Суддя ОСОБА_8