Справа № 465/6862/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/811/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 28 червня 2024 року,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 -

адвоката ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 -

адвоката ОСОБА_7 , -

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Димитров, (м. Мирноград), Покровського району, Донецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.4 ст. 186 КК України до семи років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання - 03 травня 2024 року.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 22 серпня 2023 року по 13 вересня 2023 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 до вступу вироку у законну силу залишено без змін.

Вирішено питання з речовими доказами, заставою та заходами забезпечення кримінального провадження.

Цивільний позов задоволено частково та постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 146 339,40 грн. та моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_9 відмовлено.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , 17 серпня 2023 року, близько 15:00 год., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , усвідомлюючи, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (із подальшими змінами) в Україні введено воєнний стан, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, діючи повторно, шляхом вільного доступу, зайшов у кімнату вказаної вище квартири, де піднявши верхню кришку столу, викрав конверти в яких знаходились грошові кошти. В той час, у кімнату зайшов потерпілий ОСОБА_9 , який виявив злочинні дії ОСОБА_6 та намагався його зупинити, однак ОСОБА_6 , усвідомлюючи що його викрито, відштовхнув потерпілого на диван та вибіг із викраденими коштами із квартири, внаслідок чого відкрито викрав грошові кошти в сумі 8000 доларів США, 1450 швейцарських фунтів, 100 фунтів стерлінгів, 50 канадських доларів, що у відповідності до курсу НБУ становить 371 011,61 грн. та 50 000,00 грн., що належали потерпілому ОСОБА_9 , чим завдав шкоду останньому на загальну суму 421 011,61 грн., що відповідно до примітки до ст. 185 КК України в 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину та становить великий розмір.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 покликається на те, що рішення суду, в частині задоволення матеріальних вимог потерпілого є необґрунтованим та несправедливим.

Наголошує, що у своїх показаннях обвинувачений ОСОБА_6 визнав, що заволодів грошовими коштами потерпілого, однак зазначив, що серед викрадених грошей було 4 500 грн., а не 50 000 грн., як заявлено в цивільному позові.

Акцентує, що існування грошей, викрадених у потерпілого ОСОБА_9 , підтверджується лише його заявою та допитом, а також протоколом добровільної видачі викрадених грошей обвинуваченим ОСОБА_6 .

Зазначає, що при визначені розміру відшкодування моральної шкоди, суд не врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 не заподіяв потерпілому жодних тілесних ушкоджень, повернув майже усі викрадені кошти і готовий повертати й ту частину, що витратив.

Просить змінити вирок Франківського районного суду, м. Львова від 28 червня 2024 року та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 101 339 грн. 40 коп., стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

На апеляційну скаргу сторони захисту потерпілий ОСОБА_9 подав заперечення, в якому наголошує, що викрадення саме 50 000 грн. підтверджується його показаннями, матеріалами справи та свідченнями інших осіб.

Акцентує, що обвинувачений ОСОБА_6 спершу визнавав весь цивільний позов, однак в подальшому, на останньому судовому засіданні під впливом адвоката частково відмовився від визнання.

Вважає оскаржуваний вирок суду законним та справедливим і просить залишити такий без змін, та стягнути зазначені у судовому рішенні суми відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, виступ представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 та думку прокурора про її заперечення і залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам місцевий суд дав належну правову оцінку та вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.4 ст. 186 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок місцевого суду лише в межах апеляційної скарги, згідно якої апелянт оскаржує розмір матеріальної шкоди, покликаючись на те, що обвинувачений ОСОБА_6 визнав лише заволодіння частиною грошей потерпілого ОСОБА_9 в сумі 4 500 грн., окрім цього, просить зменшити розмір моральної шкоди.

Ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Європейський суд з прав людини стоїть на позиції, про можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання чи шкоду.

Спричинені посяганням на належні їй особисті майнові та немайнові блага, слід розцінювати як один із виявів верховенства права.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення (постанова Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №639/2981/19).

Згідно із ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Цивільний позов потерпілого базується на положеннях статей 127 та 128 КПК України, які дозволяють вимагати відшкодування шкоди у рамках кримінального провадження.

Оцінюючи правильність вирішення судом цивільного позову про стягнення із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 146 339,40 грн. матеріальної та 30 000 грн. моральної шкоди, колегія суддів вважає законним і належним чином обґрунтованим у вироку визначення сум відшкодувань і приходить до висновку, що такі, всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту, за своїм розміром є виправданими.

На переконання колегії суддів, визнання ОСОБА_6 лише частини із заявленої у цивільному позові суми матеріальної шкоди не спростовує надані на її підтвердження докази, досліджені в ході судового розгляду кримінального провадження, зокрема, показання потерпілого ОСОБА_9 .

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що у судовому засіданні 26 вересня 2023 року (т.1 а.с. 43-45) обвинувачений ОСОБА_6 визнав повністю заявлену у цивільному позові суму у розмірі 146 339 грн., що, у даному випадку, на думку колегії суддів, свідчить про відсутність спору щодо фактичного розміру матеріальної шкоди і слугує об`єктивною підставою для задоволення позовної вимоги в цій частині.

Що стосується розміру моральної шкоди, то колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд, виходячи з конкретних обставин справи, тривалості моральних страждань, враховуючи стан здоров`я потерпілого ОСОБА_9 та негативних наслідків, які настали, у зв`язку із вчиненням щодо нього кримінального правопорушення підставно стягнув таку у розмірі 30 000 грн., що є правомірним, відповідає вимогам розумності і справедливості цивільного судочинства та ступеню вини обвинуваченого ОСОБА_6 і є достатньою компенсацією завданої моральної шкоди.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни вироку місцевого суду.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Франківського районного суду м. Львова від 28 червня 2024 року відносно ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4