Справа № 314/4828/24
Провадження № 1-кс/314/1360/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2024 м. Вільнянськ

Слідчий суддя Вільнянського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за клопотанням слідчого Слідчого відділення Відділення поліції № 2 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 000386, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.10.2023, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Гладке Василівського району Запорізької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

старшого слідчого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

25.10.2024 до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання слідчого СВ Відділення поліції № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 000386, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.10.2023, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Згідно з матеріалами клопотання ОСОБА_5 повідомлено про підозру у тому, що він будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді підсобного робітника 3 інженерного відділення 1 інженерного взводу 1 інженерної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», 23.07.2023, діючи в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилення від проходження військової служби, самовільно залишив місце несення служби військову частину НОМЕР_1 , яка тимчасово дислокувалась в АДРЕСА_2 , після чого свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв.

24.10.2024 ОСОБА_5 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України, а 25.10.2024 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Підставою до внесення клопотання стало те, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали вказане клопотання, просили його задовольнити, обґрунтовуючи наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тим обставинами, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, санкція за яке передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років, тому останній, усвідомлюючи тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення і невідворотність покарання, може умисно ухилятися від явки в органи досудового розслідування або ж буде переховуватись від органів досудового розслідування та суму, чим може перешкоджати встановленню істини по справі. На їх думку, ОСОБА_5 під час дії на території України воєнного стану, з метою створення перешкод досудовому слідству, може виїхати за межі території України або на тимчасово окуповані території України, у зв`язку з цим у правоохоронних органів фактично не буде можливості затримати підозрюваного та, як наслідок, притягнути останнього до кримінальної відповідальності. Крім того, на думку слідчого та прокурора, ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати поради цим особам з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тобто існує вірогідність незаконного впливу на свідків. Окрім цього, своїми протиправними діями ОСОБА_5 підриває бойовий дух військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 та демонструє негативний приклад поведінки військовослужбовця Збройних Сил України. На даний ОСОБА_5 притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 407 КК України за самовільне залишення військової частини НОМЕР_2 . Таким чином, на думку слідчого та прокурора, менш суворий запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам.

Підозрюваний та його захисник заперечували проти задоволення клопотання. Підозрюваний вказав на недоведеність жодним доказом та необґрунтованість ризиків, на які посилається слідчий та прокурор. Зазначив, що не переховувався від органу досудового розслідування, одразу після дзвінка самостійно з`явився до органу досудового розслідування, після чого був затриманий. В свою чергу захисник просив врахувати, що ОСОБА_5 пішов до лав Збройних сил України добровольцем, був направлений до військової частини НОМЕР_2 із дислокацією у АДРЕСА_3 , служив на посаді стрільця у військовому званні «солдат». Під час несення служби отримав контузію, проходив лікування у ІНФОРМАЦІЯ_2 , за результатами ВЛК отримав висновок про обмежену придатність, повернувся для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 . В подальшому він був переведений до військової частини НОМЕР_3 , а у червні 2023 року ОСОБА_5 був переведений до військової частини НОМЕР_1 із дислокацією в АДРЕСА_2 на посаду підсобного робочого. Зазначив, що ОСОБА_5 не мав на меті ухилитися від проходження військової служби, а залишив місце служби з метою отримання належної медичної допомоги у зв`язку із закритим переломом IV ребра праворуч по задній пахвовій лінії без зміщення, 28.07.2023 був оглянутий лікарем хірургом та 01.08.2023 лікарем травматологом, йому призначено відповідне лікування. В цей же період він звертався до ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо його переміщення для подальшого проходження військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак дане клопотання про переміщення було проігноровано керівництвом військової частини НОМЕР_1 . Також захисник просив врахувати, що підозрюваний окрім отриманої під час виконання бойового завдання 21.01.2023 закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку у вигляді цефалгічного, вестибуло-атактичного та астено-невротичного синдромів з незначним порушенням функції, акубаротравми у вигляді хронічної лівобічної сенсоневральної приглухуватості зі сприйняттям шуму 2,0 м, глухоти праворуч з помірним порушенням функції, має ряд захворювань, зокрема: остеохондроз, спондильоз, спондилоартроз, протрузії та екструзії, міопію при гостроті зору з корекцією 0,4, ангіопатію сітківки за гіпертонічним типом обох очей, тому потребує постійного лікування. Згідно довідок підозрюваний із 22.03.2023 по 13.04.2023, із 05.02.2024 по 21.02.2024 також перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР, зокрема, у зв`язку з наслідками закритої черепно-мозкової травми.

Перевіривши надані матеріали клопотання, дослідивши докази по даних матеріалах, вислухавши думку слідчого, прокурора, захисника та підозрюваного, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до положень ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з ч. 1 ст. 184 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, і повинно містити:

1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа;

2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;

4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу;

5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;

6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів;

7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

Як встановлено ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя констатує, що зібрані органом досудового розслідування докази, які були досліджені під час розгляду клопотання, свідчать про те, що наразі ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні військового кримінального правопорушення.

Так, слідчий посилається на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, проте клопотання не містить викладу обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшли висновку про наявність одного або кількох ризиків, обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, а наведені у клопотанні доводи органу досудового розслідування зводяться виключно до припущень.

Зокрема, як у клопотанні, так і під час судового засідання слідчим та прокурором не доведено те, що ОСОБА_5 намагався ухилитися від органів досудового розслідування, будь-яким чином впливати на свідків у кримінальному провадженні або ж перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Обґрунтування, які можуть вважатися «відповідними» та «достатніми», включають небезпеку переховування, ризик вчинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризики змови, повторного вчинення злочину або спричинення порушення громадського порядку, а також необхідність захисту затриманого (рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» [ВП] (Buzadji v. the Republic of Moldova) [GC], заява № 23755/07, пункти 87, 88 та 102, ЄСПЛ 2016 (витяги).Ці ризики повинні бути належним чином обґрунтовані, і міркування органів державної влади з цих питань не можуть бути абстрактними, загальними або стереотипними (див. згадане рішення у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia), п. 222).

Таким чином, ризик переховування не може оцінюватися виключно на підставі тяжкості можливого покарання; його слід оцінювати з урахуванням інших факторів, таких як характер обвинуваченого, моральні якості, майновий стан, зв`язки з країною та міжнародні контакти (п. 223).

Слідчий суддя вважає даний ризик таким, що не доведений слідчим та прокурором, оскільки ризик переховування від органів досудового розслідування та суду в даному випадку обумовлюється виключно можливістю притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для нього наслідками і суворістю передбаченого покарання.

В свою чергу, у справі «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01.06.2006 щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Ризики переховування підозрюваного від правосуддя, перешкоджання кримінальному провадженню та вчинення інших кримінальних правопорушень не можуть оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування таких ризиків, або свідчити про такий їх незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Жодних даних про те, що протягом строку з моменту внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про самовільне залишення ОСОБА_5 розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 підозрюваний яким-небудь чином переховувався від органу досудового розслідування, а також доказів про це, клопотання не містить. Так само не надано слідчому судді і доказів, що підозрюваний намагався покинути територію України, здійснивши спробу виїхати за її межі або ж на тимчасово окуповану територію України.

Таким чином, твердження сторони обвинувачення про наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду зводяться виключно до суворості можливого судового рішення, постановленого за результатами розгляду вказаного кримінального провадження судом. Однак, на думку слідчого судді, твердження про тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, без урахування низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, не є достатнім для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не надано слідчим і прокурором доказів, які б свідчили про вплив підозрюваного на свідків. Як вбачається з клопотання, на теперішній час проведено допити свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення, жоден з яких не вказав на те, що підозрюваний яким-небудь чином намагався вплинути на них.

Не доведеним слідчим і прокурором і ризик вчинення іншого кримінального правопорушення. Так, на обґрунтування цього ризику слідчим за погодженням з прокурором посилаються на ту обставину, що ОСОБА_5 своїми протиправними діями підриває бойовий дух військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 та демонструє негативний приклад поведінки військовослужбовця Збройних Сил України. Разом з тим, ні у клопотанні, ні під час судового засідання не обґрунтовано і не доведено яким саме чином вищевказана обставина (підрив бойового духу, негативний приклад поведінки військовослужбовця) може призвести до вчинення ОСОБА_5 інших кримінальних правопорушень.

Не приймає до уваги слідчий суддя і доводи слідчого та прокурора, наведені на обґрунтування наявності ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, щодо притягнення на даний час ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 407 КК України, оскільки вказані доводи не підтверджені обвинувальним вироком суду, а тому порушують презумпцію невинуватості, як одну із загальних засад кримінального провадження. Сам факт наявності у провадженні суду іншого кримінального провадження відносно ОСОБА_5 за відсутності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, жодним чином не може вважатися притягненням останнього до кримінальної відповідальності, а тому не може служити належним обґрунтуванням ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

Частиною 1 ст. 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Із матеріалів клопотання слідчий суддя вбачає, що підозрюваний ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне місце проживання та стійкі соціальні зв`язки, має ряд захворювань, отриманих ним у тому числі за обставин безпосередньої участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а також як наслідок отриманої під час захисту Батьківщини травми, у зв`язку із чим він періодично знаходився на лікуванні в закладах охорони здоров`я. Крім того, досліджені у судовому засіданні матеріали свідчать, що ОСОБА_5 не переховувався від досудового розслідування, надав пояснення на суті інкримінованого йому кримінального правопорушення, що у своїй сукупності дає підстави стверджувати про недоведеність стороною обвинувачення наявності хоча б одного з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Оскільки слідчим і прокурором не доведено, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу слідчий суддя не вбачає.

Разом з тим, зважаючи,що при розгляді клопотання встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність покладення на підозрюваного обов`язку прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора або слідчого залежно від стадії кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 184, 192-194, 196, 197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого Слідчого відділення Відділення поліції № 2 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 000386, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.10.2023, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, відмовити.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора або слідчого залежно від стадії кримінального провадження.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду негайно.

Ухвала слідчого суді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1

28.10.2024