Рівненський апеляційний суд
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

17 жовтня 2024 року м. Рівне

Справа № 569/13494/23

Провадження № 11-сс/4815/314/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференцзв`язку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 26 вересня 2024 року про застосування щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000225 від 14.06.2023 року, ?

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 26 вересня 2024 року задоволено клопотання старшої слідчої відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 та обрано щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 30 днів до 25 жовтня 2024 року. Одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302 800 грн.. В разі внесення застави покладено на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись з рішенням слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вказана ухвала винесена з грубим порушенням норм кримінального процесуального закону, а висновки, викладені в ній, не відповідають фактичним обставинам справи та є суперечливими між собою. Вважає, що вказані у клопотанні ризики, які були враховані слідчим суддею, є необґрунтованими і недоведеними, оскільки матеріали провадження чи матеріли клопотання не містять жодного посилання на їх підтвердження.

Наголошує, що підозрюваний раніше не судимий, має сім`ю, малолітню дитину, з якою проживає разом, що на його думку, свідчить про тісні соціальні зв`язки останнього, характеризується позитивно, що нівелює ризики, встановлені слідчим суддею.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду захисник уточнив вимоги апеляційної скарги та просив обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, доводи підозрюваного та його захисника про задоволення апеляційної скарги та обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, думку прокурора, яка просила залишити оскаржувану ухвалу без зміни, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, а саме вчинення умисно, з корисливою метою, у період з 04.08.2024 року по 05.08.2024 року незаконного придбання, зберігання та пересилання з метою збуту, а також незаконний збут психотропної речовини метамфетамін, масою не менше 0,016 г. шляхом пересилання у поштовому відправленні через логістичну мережу ТОВ «Нова Пошта».

25 вересня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КК України.

Згідно вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У ч.1 ст.131 КПК України вказано, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою, відповідно до ч.2 даної статті, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).

Згідно вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Отже, слідчий суддя під час обрання/зміни/продовження/скасування запобіжного заходу, в кожному випадку розгляду відповідного клопотання, зобов`язаний зробити висновок про обґрунтованість/необґрунтованість повідомлення про підозру; наявність/відсутність ризику/ризиків у вигляді вчинення відповідних спроб порушення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а у разі продовження запобіжного заходу також про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують його подальше застосування (п.1 ч.3 ст.199 КПК).

Однак, під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 не були дотримані в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя не в повній мірі врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України та не належним чином оцінив їх в сукупності, мотивуючи своє рішення наявністю виправданих та необхідних елементів, які визначають потребу у застосуванні стосовно підозрюваного даного запобіжного заходу, при цьому врахувавши обґрунтовану підозру у вчиненні останнім злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, який згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Разом з тим, на думку колегії суддів, слідчим суддею не враховано належним чином положення ст.183 та практики Європейського суду, прийшовши до передчасного висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Установлена практика Європейського суду з прав людини передбачає, що висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Так, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови). Крім того, сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує із усталеної практики Європейського суду з прав людини.

Обґрунтовуючи рішення про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд першої інстанції в ухвалі зазначив про відсутність підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки ОСОБА_6 ніде офіційно не працює, що свідчить про те, що вчинення злочинів є основним джерелом доходу для нього, також вказав про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тому, на думку місцевого суду, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання процесуальних обов`язків підозрюваним чи запобігти встановленим ризикам.

Однак під час апеляційного розгляду ОСОБА_6 та його захисник вказували на наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, місця проживання разом з дружиною та малолітньою дитиною за адресою АДРЕСА_1 . Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що на даний час відсутній ризик переховування від органу досудового розслідування та суду, проте в разі його встановлення запобігти цьому може покладення на підозрюваного обов`язку носити електронний засіб контролю, що дасть змогу відслідковувати місцезнаходження останнього та запобігти його втечі.

Крім того, слідчий в клопотання та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі вказують на наявність ризику впливу на свідків, однак ні осіб, на яких підозрюваний може чинитися тиск, ні яким чином він це може робити, не вказано. При цьому, в матеріалах провадження докази про можливий вплив на будь-яких осіб як особисто, так і через інших осіб відсутні та стороною обвинувачення не доведені.

З огляду на наведене, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою колегія суддів вважає занадто суворим, оскільки зазначені слідчим у клопотанні доводи не дають підстав вважати, що належну поведінку ОСОБА_6 неможливо забезпечити шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Відповідно ст.181 КПК України, домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Оскільки протягом апеляційного розгляду провадження не було обґрунтовано наявність виняткових обставин, які дають можливість для продовження обмеження права ОСОБА_6 на свободу, то колегія суддів вважає, що забезпечити належну поведінку останнього можливо шляхом застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні залишати житло цілодобово з покладанням на нього процесуальних обов`язків.

Однак, в разі недотримання підозрюваним умов запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, орган, який здійснює розслідування кримінального провадження, не позбавлений права звернутися до місцевого суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу на більш суворий.

За таких обставин апеляційна скарга захисника з урахуванням поданих змін підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням згідно п.2 ч.3 ст.407 КПК України нової ухвали апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 з урахуванням поданих змін задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 26 вересня 2024 року про застосування щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000225 від 14.06.2023 рокускасувати.

Клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, без місця реєстрації, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Звільнити підозрюваного ОСОБА_6 з-під варти.

Виконання ухвали доручити Рівненському районному управлінню поліції ГУНП в Рівненській області.

Строк дії ухвали до 25 жовтня 2024 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3