КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 вересня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 вересня 2024 року, застосований, зокрема, відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожного з них, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено строком на 60 днів, тобто до 25 листопада 2024 року включно, та залишено без змін раніше визначений ОСОБА_7 розмір застави, який складає 787 280 грн.

Таке рішення суд, врахувавши, що повідомлені обвинуваченим ОСОБА_6 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 307 КК України, та ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 307 КК України, не скасовані у встановленому законом порядку, а трансформовані в обвинувальний акт, тому є наявними підстави для визнання їх обґрунтованими, а також те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є особами молодого віку, раніше не судимі, відомості про їх стан здоров`я, що не дозволяє їм перебувати в умовах ізоляції від суспільства, відсутні, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існує ризик переховування обвинувачених від суду з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а такі кримінальні правопорушення є тяжкими і особливо тяжкими злочинами, суворість покарання, яке їм загрожує, а саме до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а також вік обвинувачених, їх знання та досвід; ризик незаконного впливу на свідків, оскільки свідки та обвинувачені під час судового розгляду ще не допитувались, ризик того, що під впливом дій ______________________________________________________________

Справа №11-кп/824/5551/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8 ,

Категорія: ч. 3 ст. 305 КК України Доповідач ОСОБА_1

обвинувачених, свідки можуть змінити свої показання, є наявним, а також ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином з урахуванням специфіки інкримінованих обвинуваченим діянь, вчинення їх у співучасті, а також того, що у кримінальному провадженні, яке виділене з цього кримінального провадження, перевіряється причетність низки інших осіб до підготовки та вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі знайомих з обвинуваченими, та ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , який підтверджується характером інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, ймовірно вчинених організованою групою після ретельної підготовки та конспіруванням діяльності, і тому визнав необхідним продовжити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строк тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам і забезпечити їх належну процесуальну поведінку.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 , вважаючи ухвалу суду незаконною і необґрунтованою через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою частково відмовити у задоволенні клопотань прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,і застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді застави, та зменшити обвинуваченому ОСОБА_7 розмір застави до розміру застави у вигляді 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки недоведеності існування ризиків у відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, що стосуються обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , зокрема, судом першої інстанції не враховано той факт, що наразі існування ризиків, що зазначені стороною обвинувачення, зменшилися чи перестали існувати, враховуючи, що стороною обвинувачення не надано будь-яких обґрунтувань на реальне існування підстав вважати, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вчинять будь-які з дій, що передбачені ст. 177 КПК України.

Також зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що ОСОБА_6 вже передав всі свої паспорти до органу досудового розслідування, а передача паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_7 до органу обвинувачення повністю нівелює зазначений прокурором ризик переховування.

Що стосується відсутності контролю за деякими частинами державного кордону, у зв`язку з війною з рф, то даний тезис також нівелюється обранням обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді застави та покладанням на них обов`язків не від`їжджати з м. Києва та носіння браслету-контролю.

Тому вважає, що з урахуванням того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 жодних активних дій для переховування не вчиняли, припущення прокурора є безпідставними.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, матір похилого віку, яка потребує допомоги та часом догляду, а ОСОБА_6 має постійне місце проживання, дружину та малолітню дитину на утриманні, що свідчить про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 мають стійкі соціальні зв`язки.

Також вказує й на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що твердження сторони обвинувачення щодо наявності ризику впливу обвинувачених на інших осіб та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, є нічим іншим, ніж припущенням, яке жодним чином не ґрунтується на матеріалах провадження. При цьому даний тезис також нівелюється обранням обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням браслету-контролю.

Що стосується ризику вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому обвинувачуються останні, то на підтвердження обставин щодо здійснення іншого кримінального правопорушення, стороною обвинувачення не надано жодних належних доказів, а у клопотанні прокурора не вказується конкретизація та спосіб можливого здійснення зазначених дій, однак суд першої інстанції жодним чином не врахував даний аспект при винесені ухвали.

Також зазначає, що визначення розміру застави повністю нівелює ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим шляхом. Більше того, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що фактично досудове розслідування відносно ОСОБА_7 завершено, а аргументація прокурора про наявність виділених матеріалів не узгоджується з його ж позицією, оскільки з виділеними матеріалами ОСОБА_7 не ознайомлювали та останній позбавлений взагалі можливості хоч щось знати про них та використовувати в своїх цілях.

Не взяв суд першої інстанції до уваги і те, що фактично досудове розслідування відносно ОСОБА_6 також завершено, а аргументація прокурора про намагання не допущення викриття ОСОБА_6 взагалі не відповідає об`єктивній реальності, оскільки вже всі докази в рамках досудового розслідування зібрані.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції не надає оцінки тому, що прокурор не вказує конкретизацію та спосіб можливого здійснення зазначених дій ОСОБА_7 або ОСОБА_6 , так само це і не підтверджується жодними доказами доданими до клопотання.

Окрім цього, зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінку незадовільному стану здоров`я ОСОБА_6 , оскільки перебування обвинуваченого під вартою не тільки негативно впливає на його психологічний стан, а й призводить до невідворотних наслідків у майбутньому стосовно стану його здоров`я, так як стан здоров`я ОСОБА_6 не сумісний із умовами, в яких він перебуває, бо у останнього діагностовано грижу, яку потрібно оперувати, варікоз серйозної форми, проблеми з клапаном у шлунку.

Також судом першої інстанції не надано належної оцінки і тому, що суд фактично був позбавлений можливості дослідити докази на підтвердження позиції прокурора, оскільки прокурор жодних доказів не долучав.

Крім того, зазначає, що судом першої інстанції не повно та не належно спростовано можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Зокрема, судом першої інстанції не було застосовано до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . міжнародних напрацювань у галузі дотримання прав людини під час вирішення питання в порядку ст. 331 КПК України. При цьому суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вже більше року знаходяться під вартою, а як вказано у п. 10 рішення ЄСПЛ «Ноймайстер проти Австрії» ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою. Дана позиція також узгоджується з рішеннями ЄСПЛ у справах «Харченко проти України» та «Фельдман проти України».

Таким чином, вважає, що суд першої інстанції проігнорував той факт, що ризики, які були підставою для застосування до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зменшили свою інтенсивність, а наявність нових ризиків прокурором не наведено.

Окрім цього, вказує й на те, що обвинуваченому ОСОБА_7 визначено розмір застави у вигляді 260 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 787 280 грн., однак, станом на теперішній час дану заставу не внесено, оскільки вона є непомірною для обвинуваченого, так як у ОСОБА_7 з родичів є мати та сестра, яка не працює, а враховуючи той факт, що перебуваючи під вартою обвинувачений не має можливості заробляти кошти, його мати не в змозі покрити визначений раніше розмір застави, який є непомірно великим та несправедливим для ОСОБА_7 , внаслідок чого останній позбавляється будь-якої можливості та правомірних сподівань скористатися цим запобіжним заходом, а тому вважає за необхідне зменшити розмір застави, визначивши у розмірі, що буде відповідати фінансовим можливостям обвинуваченого, не буде створювати для нього надмірного тягаря, а також відповідати вимогам пропорційності та справедливості.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на вказані вимоги закону апеляційний розгляд здійснено без участі сторін судового провадження, оскільки відсутні клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю, при цьому від захисника ОСОБА_5 надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги, доводи якої він підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, без його участі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи захисника ОСОБА_5 про відсутність підстав для продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими.

Як убачається з матеріалів провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , Дарницьким районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0000352 по обвинуваченню ОСОБА_6 увчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 307КК України, ОСОБА_7 увчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 307 КК України, та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 311 КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожному з них, запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, врахувавши, що повідомлені обвинуваченим підозри у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, не скасовані у встановленому законом порядку, а трансформовані в обвинувальний акт, який перебуває на розгляді в суді, а також те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є особами молодого віку, раніше не судимі, відомості про їх стан здоров`я, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існує ризик переховування обвинувачених від суду з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, які їм інкримінуються, котрі є тяжкими і особливо тяжкими злочинами, та суворість покарання, яке їм загрожує, у разі доведеності їх винуватості у їх вчиненні; ризик незаконного впливу на свідків, оскільки свідки та обвинувачені під час судового розгляду ще не допитувались, а також ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином з урахуванням специфіки інкримінованих обвинуваченим діянь, вчинення їх у співучасті, та ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , і тому визнав необхідним продовжити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожному з них строк тримання під вартою,оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам і забезпечити їх належну процесуальну поведінку.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи захисника ОСОБА_5 проте, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 жодного з більш м`яких запобіжних заходів, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи характер та конкретні обставини висунутого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожному з них, обвинувачення у вчиненні у складі організованої групи, в тому числі й особливо тяжкого злочину у сфері незаконного обігу прекурсорів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, та приймаючи до уваги всі наявні у матеріалах провадження дані про особу кожного з обвинувачених, які є особами молодого віку, раніше не судимі, стан їх здоров`я, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,усвідомлюючи суворість покарання, що їм загрожує, у разі визнання винуватими у їх вчиненні, можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які під час судового розгляду ще не допитувались, та які під впливом дій обвинувачених, можуть змінити свої показання, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином з урахуванням специфіки інкримінованих обвинуваченим діянь, вчинення їх у співучасті, та того, що у кримінальному провадженні, яке виділене з цього кримінального провадження, перевіряється причетність низки інших осіб до підготовки та вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі знайомих з обвинуваченими, та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити дане кримінальне правопорушення, що підтверджується характером інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, ймовірно вчинених організованою групою після ретельної підготовки та конспіруванням діяльності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 жодних активних дій для переховування не вчиняли, до того ж ОСОБА_6 передав всі свої паспорти до органу досудового розслідування, а ОСОБА_7 - паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що повністю нівелює зазначений прокурором ризик переховування, при цьому, відсутність контролю за деякими частинами державного кордону, у зв`язку з війною з рф, також нівелюється обранням обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді застави та покладанням на них обов`язків не від`їжджати з м. Києва та носіння браслету-контролю, то вони жодним чином не спростовують обґрунтованість ризиків та доцільність продовження строку тримання під вартою, а також не дають достатніх підстав вважати, що обвинувачені не зможуть здійснити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Посилання захисника ОСОБА_5 на характер припущень твердження сторони обвинувачення щодо наявності ризику впливу обвинувачених на інших осіб та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, яке не ґрунтується на матеріалах провадження, і також нівелюється обранням обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням браслету-контролю, є неспроможними, оскільки дане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду і докази у повному обсязі ще не досліджені, не допитані свідки, показання яких суд сприймає безпосередньо, а тому, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, існує велика ймовірність того, що обвинувачені, усвідомлюючи тяжкість покарання, що їм загрожує, можуть незаконно впливати на них з метою зміни ними показань.

Також є неспроможними і посилання захисника ОСОБА_5 на те, що на підтвердження ризику вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому обвинувачуються останні, стороною обвинувачення не надано жодних належних доказів, а у клопотанні прокурора не вказується конкретизація та спосіб можливого здійснення зазначених дій, оскільки прокурором в достатній мірі обґрунтовано щодо існування заявлених ризиків з посиланням на відповідні докази, а судом в повній мірі було перевірено наявність ризиків та доводам прокурора надано належну оцінку.

Аналогічним чином вищевказане стосується і доводів захисника ОСОБА_5 щодо безпідставності аргументації прокурора наявності ризику перешкоджання обвинуваченими кримінальному провадженню іншим чином, оскільки досудове розслідування відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 завершено, а всі докази зібрані, і визначення розміру застави повністю нівелює цей ризик, оскільки вказані обставини жодним чином не нівелюють існування вищевказаних ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Твердження захисника ОСОБА_5 про те, що суд фактично був позбавлений можливості дослідити докази на підтвердження позиції прокурора, оскільки прокурор жодних доказів не долучав, не є слушними, оскільки зазначені вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, адже обвинувальний акт переданий до суду та призначено підготовче судове засідання.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_5 про залишення поза увагою суду першої інстанції того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вже більше року знаходяться під вартою, а ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою, то вони не заслуговують на увагу, оскільки вказані вище ризики є реальними, стійкими, триваючими та виправдовують саме такий рівень суворості запобіжного заходу, а застосування альтернативних запобіжних заходів не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшились.

Наведені захисником ОСОБА_5 дані про особу обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , зокрема те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, матір похилого віку, яка потребує допомоги та часом догляду, а ОСОБА_6 має постійне місце проживання, дружину та малолітню дитину на утриманні, що свідчить про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 мають стійкі соціальні зв`язки, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення встановлених судом ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до обвинувачених іншого, більш м'якого запобіжного заходу.

Щодо посилань захисника ОСОБА_5 на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_12 , який не сумісний із умовами перебування під вартою, то, як вбачається з оскаржуваної ухвали, стороною захисту у судовому засіданні суду першої інстанції не було надано доказів, які б свідчили про неможливість перебування ОСОБА_12 в умовах тримання під вартою через незадовільний стан здоров`я. Також не було долучено стороною захисту таких документів і до апеляційної скарги.

Що стосується прохання захисникаОСОБА_5 про зменшення розміру застави визначеної обвинуваченому ОСОБА_10 , оскільки вона є непомірною для нього, так як у ОСОБА_7 з родичів є мати та сестра, яка не працює, і він, перебуваючи під вартою не має можливості заробляти кошти, а його мати не в змозі сплатити визначений раніше розмір застави, то воно не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні, в тому числі особливо тяжкого злочину, отже суд першої інстанції з урахуванням ухвали Київського апеляційного суду від 12.08.2024, якою, поміж іншого, визначено розмір застави, що становить 787 280 грн., та положень ч. 3 ст. 183 КПК України, вірно визначив заставу у розмірі 260 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який не є непомірним і може бути внесений в будь-який момент як обвинуваченим, так і іншою фізичною чи юридичною особою.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду про відсутність підстав визначати обвинуваченому ОСОБА_15 розмір застави, оскільки ОСОБА_16 обвинувачується у вчиненні, в тому числі особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, в особливо великому розмірі. Такий висновок є обґрунтованим і повністю узгоджується з приписами ч. 4 ст. 183 КПК України.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 більш м`якого запобіжного заходу, що є змістом апеляційної вимоги захисника, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 27 вересня 2024 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 вересня 2024 року, якою застосований, зокрема, відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожного з них, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено строком на 60 днів, тобто до 25 листопада 2024 року включно, та залишено без змін раніше визначений ОСОБА_7 розмір застави, який складає 787 280 грн., - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3