ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/3483/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1046/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Самовільне залишення військової частини або місця служби
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , на вирок Червонозаводського районого суду м. Харкова від 12 лютого 2024 року відносно ОСОБА_8 , -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Драгово Хустського району Закарпатської області, українця, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, є військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_5 на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії-кухаря ІНФОРМАЦІЯ_2 , військове звання солдат, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:

1)вироком Тячівського районного суду від 01.04.2008 за ч. 3 ст. 185 КК України з застосуванням ст. 71 КК України на 4 роки позбавлення волі,

2)вироком Тячівського районного суду від 28.06.2012 за ч.1 ст. 122, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік і 6 місяців,

3)вироком Хустського районного суду від 28.01.2014 за ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ст. 69 КК України на 4 роки позбавлення волі,

4)вироком Хустського районного суду від 09.07.2018 за ст. 185 ч. 3 КК України на 4 роки і 6 місяців позбавлення волі;

5)вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 01.06.2021р. за ч.3 ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі, із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 2 роки;

6)вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 02.06.2021 за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки 6 місяців,

визнано винним у вчиненні визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуте покарання за викроками від 01.06.2021 Тячівського районного суду Закарпатської області за ч.3 ст.185 КК України, яким він засуджений до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки; та від 02.06.2021 Тячівського районного суду Закарпатської області за ч.3 ст.185 КК України, яким він засуджений до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки 6 місяців, та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Строк покарання рахувати з 08.06.2023, зарахувавши в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Як встановив суд ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, у військовому званні солдат, перебуваючи на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії- кухаря відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 , діючи з прямим умислом, а саме, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та незаконно тимчасово ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості проходити військову службу, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.ст.1,2,24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11,16,49, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, 09 березня 2023 року не з`явився вчасно з відпустки, що була надана у зв`язку з хворобою, на службу до місця тимчасової дислокації підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_5 в АДРЕСА_3 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, в умовах воєнного стану.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та закрити провадження щодо нього.

Вказує, що не мав можливості повернутися до місця тимчасової дислокації підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_5 в АДРЕСА_3 за станом здоров`я, бо потребував подальшого лікування та реабілітації.

Про назване свідчить факт призначення йому медичного дослідження ТРТ колінного суглоба на 09.06.2023 року про що мається довідка яка містьться у матеріалах провадженняю.

Крім того, вказує, що допитані в судовому засіданні свідки давали неправдиві покази стосовно даних про його особу, взаємовідносин із ним, а також щодо відомих їм обставин про вчасне нез`явлення ОСОБА_8 на військову службу що зумовлює необхідність їх повторного допиту.

Також зазначає, що призначаючи йому покарання суд першої інстанцій не врахував ряд обставин, які пом`якшують покарання, а саме наявність у його дружини онкологічного захворювання, дані стан здоров`я самого ОСОБА_8 , який мав бойові поранення, а також наявність у нього інших заслуг під час захисту Вітчизни.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та закрити провадження стосовно ОСОБА_8 .

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що суду достеменно відомо, що ОСОБА_8 було призначене медичне обстеження ТРТ колінного суглоба на 09.06.2023 року, але 08.06.2023 року йому було обрано запобіжний захід тримання під вартою.

Тобто, ОСОБА_8 повинен був продовжити лікування травми спричиненої при виконанні військової служби.

Тому ствердження суду першої інстанції у вироку що у ОСОБА_8 був прямий умисел небажання продовжувати військову службу не підтверджується фактичними обставинами справи.

Отже, захисник вважає, що стороною обвинувачення не доведений мотив ОСОБА_8 на скоєння злочину за ч.5 ст.407 КК України, оскільки в матеріалах справи наявні докази того, що ОСОБА_8 лікувався від травми одержаної внаслідок військової служби.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_7 , яка просила задовольнити апеляційні скарги сторони захисту, прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг та просив залишити вирок суду без змін, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Що стосується клопотання ОСОБА_8 про повторний допит свідків та колегія суддів відхиляє це клопотання виходячи з настпного.

Як вбачається із поданих стороною захисту апеляційних скарг вимога про повторне дослідження доказів, а саме показів свідків висунута лише в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 в контексті їх неправдивих показів щодо даних про його особу, взаємовідносин із ним, а також щодо відомих їм обставин про вчасне нез`явлення ОСОБА_8 на військову службу.

Частинами 1, 2 статті 22 КПК України (далі - КПК) передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 6 ст. 22 КПК, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За змістом цієї норми процесуального закону учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й повинен зазначити, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити, та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Апеляційний суд звертає увагу, що розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у суді першої інстанції, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 10.02.2021 року в справі №127/14811/17.

В постанові від 21.12.2022 року (справа №759/5737/17) Верховний Суд також зазначив, що на відміну від суду першої інстанції, апеляційний суд здійснює перегляд вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому повноваження суду апеляційної інстанції стосовно дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги з урахуванням наявності або відсутності обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження щодо повторного дослідження доказів.

Отже, відсутність обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження про дослідження доказів, за умови того, що в оскарженому вироку суд дав оцінку всім доказам, на неправильну оцінку яких посилається сторона на стадії апеляційного оскарження вироку, не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та не створює передумов для використання апеляційним судом свого права дослідити нові докази за наявності підстав, регламентованих положеннями ч. 3 ст. 404 КПК.

Тому за відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенню ч. 3 ст. 404 КПК, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів, закріплених у приписах зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства.

Таким чином, норми ч. 3 ст. 404 КПК зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушенням. Сама по собі незгода учасників кримінального провадження з висновками, зробленими на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів, апеляційним судом за відсутності обставин, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК.

При цьому, судом апеляційної інстанції також враховується правова позиція Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного кримінального суду по справі №712/2341/15-к, у відповідності до якої, повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Відмова в задоволенні клопотання, щодо повторного дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту досліджень доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження та оскарженого вироку, судом першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . ОСОБА_14 , які надали свої пояснення щодо обставин відомих їм подій інкримінованого ОСОБА_15 злочину.

Надаючи оцінку показам допитаних свідків, місцевим судом встановлено, що свідки надали ґрунтовні, виразні, сумлінні та чіткі покази щодо обставин нез`явлення ОСОБА_8 вчасно на службу.

При цьому, місцевий суд врахував, оскільки покази вказаних свідків надані невимушено, співвідноситься з іншими доказами по провадженню, суд визнав їх достовірними.

Колегія суддів звертає увагу, що під час апеляційного розгляду стороною захисту не наведено переконливих обставин, що свідчили б про будь-яке викривлення, спотворення чи неповноту викладу місцевим судом показів свідків у вироку, що могли б бути підставою для їх повторного допиту.

Таким чином, наведені обставини, а саме фактична відсутність належного мотивування заявленого клопотання про повторний допит свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . ОСОБА_14 , свідчить про його необґрунтованість.

Що стосується безпосередньо доводів апеляційних скарг сторони захисту, колегія суддів вважає їх безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим.

Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, зокрема положеннями ст. 91 та ст. 94 КПК України.

Відповідно дост. 91 КПК України, окрім іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що ставлять під сумнів винуватість обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати обвинувальний чи виправдувальний вирок, суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення та докази і позицію сторони захисту, надати їм належну, логічну оцінку, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

Крім того згідно з п. 15 ст.7, ст.22 КПК однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості.

При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд виконав в повному обсязі.

Зокрема, судом належним чином досліджені письмові докази надані стороною обвинувачення, що підтверджують вину ОСОБА_8 та спростовують висловлену ним версію стосовно того, що він не міг прибути вчасно на військову службу через проходження лікування, зокрема:

За довідкою військової частини НОМЕР_2 від 06.02.2023 №912 гарнізонної військово-лікарської комісії солдат ОСОБА_8 пройшов медичний огляд 06.02.2023, встановлено діагноз травма, пов`язана з проходженням служби, потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів ( а.с.178)

На підставі вказаної довідки наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 07.02.2023 №39-ВВ солдату ОСОБА_8 , надано відпустку тривалістю 30 календарних днів, до виконання службових обов`язків приступити 09 березня 2023 року ( а.с.52).

За наказом начальника 4 прикордонного загону ОСОБА_16 від 10.03.2023 було призначено службове розслідування факту неприбуття з відпустки за станом здоров`я молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії -кухаря відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 прикордонного загону солдата ОСОБА_8 .

За висновком службового розслідування за фактом неприбуття до підрозділу військовослужбовця 4 прикордонного загону ОСОБА_8 було встановлено факт неприбуття до підрозділу з відпустки солдата ОСОБА_8 , матеріали службового розслідування направлено до Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, Державного бюро розслідувань.

Як вбачається з довідки ( а.с.45) комісією у складі начальника відділення повсякденної діяльності відділу організаційної роботи підполковника ОСОБА_17 та старшого офіцера старшого лейтенанта ОСОБА_18 в рамках проведення вказаного службового розслідування за фактом неприбуття з відпустки до військової частини військовослужбовця НОМЕР_3 та 11 березня 2023 року здійснено телефонний дзвінок на номер солдата ОСОБА_8 НОМЕР_4 , останній на дзвінок не відповідав.

За довідкою адміністрації КНП Тячівської районної лікарні від 03.06.2023 №128/01-20 ОСОБА_8 , 1976 року народження, який мешкає АДРЕСА_4 на стаціонарному лікуванні в період з 01.01.2023 по час видачі довідки не перебував ( а.с.124)

Згідно службової характеристики на солдата ОСОБА_8 - молодшого інспектора прикордонної служби2 категорії-кухаря відділення забезпечення 3 відділу прикордонної служби ( типС) (на БТР) прикордонної комендатури швидкого реагування, за час проходження служби він зарекомендував себе негативно, накази та розпорядження не виконує, на зауваження старших начальників реагує неправильно, схильний до вживання алкогольних напоїв, стан здоров`я добрий ( а.с.53)

Медична характеристика на військовослужбовця ОСОБА_8 містить відомості про лікування: в період з 19.01.2023 по 06.02.2023 щодо застарілого розрива хрестоподібної зв`язки, застарілого пошкодження правого колінного суглоба; в період з 07.09.2022 по 21.09.2022 щодо забою правого колінного суглоба, струсу головного мозку, проведена артроскопічна пластика правого колінного суглобу від 26.01.2023. За результатами ВЛК від 06.02.2023 потребував відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів ( а.с.93)

За довідкою в/ч НОМЕР_5 солдат ОСОБА_8 приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії з 30.08.2022 до 31.08.2022, з 01.09.2022 по 15.09.2022 9 (а.с.167)

Відповідно до виписки госпіталя ДУ ТМО МВСУ по Харківській області №1441 медичної карти стаціонарного хворого солдата ОСОБА_8 він проходив лікування у вказаному закладі з 07.09.2022 по 21.09.2022 з приводу мінно-вибухової травми, забій правого колінного суглобу, застаріле пошкодження правого колінного суглобу, струс головного мозку ( а.с.168)

Як вбачається з протоколу про адміністративне затримання від 07.05.2023 27 прикордонного загону відділу прикордонної служби «Тячів» Закарпатської області, о 15 год на напрямку №262 прикордонного знаку на відстані 80м від лінії державного кордону було виявлено та в подальшому затримано громадянина ОСОБА_8 за спробу незаконного перетину державного кордону України до Румунії поза пунктами пропуску через державний кордон, який вчинив правопорушення за ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Крім того, як виходить з інформації ІКС «Інформаційний портал Національної поліції України» про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він притягувався до адміністративної відповідальності: за скоєння правопорушень за ст.ст. 122-4, 124, 126 КУпАП ( порушення правил дорожнього руху) 06.03.2023, про що було складено протоколи Тячівським районним відділом поліції та Тячівським районним судом Закарпатської області накладено стягнення у вигляді штрафу.

Таким чином, сукупність названих доказів, які стороною захисту не оспорюються свідчать про правильність висновків суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 після закінчення відпустки за місцем проживання, не мав наміру прибувати до місця несення служби, а користувався транспортним засобом, під час чого вчиняв порушення Правил дорожнього руху України, а згодом, взагалі мав намір незаконного перетину державного кордону України до Румунії поза пунктами пропуску через державний кордон.

Даних про те, що ОСОБА_8 проходив лікування в період який починається до 09 березня 2023 року, тобто до дня з якого йому належало з`явитись на службу матеріали провадження не містять.

Відтак показання обвинуваченого ОСОБА_8 щодо неможливості прибуття до місця служби після наданої відпустки за станом здоров`я, спростовуються вищевказаними доказами.

Посилання в апеляційній скарзі на призначене ОСОБА_8 медичне обстеження ТРТ колінного суглоба на 09.06.2023 року як на доказ того, що він проходив лікування та саме через нього вчасно не з`явився на службу є безпідставним, оскільки матеріали провадження не містять даних про те, у зв`язку з чим повинно було пройти назване обстеження.

Що стосується покарання ОСОБА_8 , то воно призначено у відповідності з вимогами ст.ст. 50, 65, 71 КК України.

Зокрема, судом враховано відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_8 судом встановлено, який раніше неодноразово судимий, має 8 судимостей, які не зняті та не погашені у встановленому законодавством порядку, останні рази: 01.06.2021 засуджений Тячівським районним судом Закарпатської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки; 02.06.2021 засуджений Тячівським районним судом Закарпатської області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки 6 місяців, даний злочин вчинив під час іспитового строку за останнім вироком суду.

За час проходження служби обвинувачений ОСОБА_8 характеризується негативно, не завжди відповідальний та дисциплінований військовослужбовець, накази та розпорядження не виконує, схильний до вживання алкогольних напоїв.

Крім того, судом на підставі ч.1 ст.71 КК України, оскільки обвинувачений після постановлення вироків від 01.06.2021 Тячівського районного суду Закарпатської області за ч.3 ст.185 КК України, яким він засуджений до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки; та від 02.06.2021 Тячівського районного суду Закарпатської області за ч.3 ст.185 КК України, яким він засуджений до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки 6 місяців, вчинив даний злочин, не відбувши призначене покарання, суд до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднав невідбуту частину покарання за попередніми вироками.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то всі апеляційні скарги належить залишити без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Вирок Червонозаводського районого суду м. Харкова від 12 лютого 2024 року відносно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а особою, яка тримається під вартою у той же строк з дня отримання копії судового рішення.

Головуючий-

Судді: