ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000832 за апеляційною скаргою прокурора Краматорської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_6 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2023 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Краматорськ, Донецької області, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, який має на утриманні дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів фактично тимчасово мешкає в АДРЕСА_2 раніше судимого:

- 05.08.2022 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 111-1 КК України до покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування України строком на 10 (десять) років;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

У відповідності до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено на нього обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

Відповідно до ст. 71 ч.1 КК України до призначеного покарання повністю приєднати покарання призначене вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2022 року за ч. 1 ст. 111-1 КК України та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі строоком на 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік у відповідності до ст. 75 КК України від призначеного основного покарання у виді обмеження волі звільнено, з іспитовим строком на 1 рік та позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування України строком на 10 років

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2022 року за ч. 1 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування України строком на 10 (десять) років ухвалено виконувати самостійно.

Крім того судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

За встановлених судом першої інстанції фактичних обставин 19.08.2022 приблизно о 07:38 годин ОСОБА_7 , керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем ВАЗ 21101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Українській м. Краматорська Донецької області в напрямку від вул. Спартака до вул. Поповича. Разом з ОСОБА_7 в якості пасажиру на передньому правому сидінні перебував неповнолітній ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Під час руху у вказаному напрямку ОСОБА_7 , перебуваючи в районі опори ЛЕП АДРЕСА_3 , діючи в порушення вимог п. 10.1. та 12.1 Правил дорожнього руху України, де зазначено:

п. 10.1 ПДР України «Перед … будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

п. 12.1 ПДР України «При виборі в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», не переконавшись у безпеці свого подальшого руху, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і мав їх передбачити, не приділив належної уваги тому, що його дії не створять небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не прийняв вчасно необхідні і достатні заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху й недопущенню виникнення небезпечної ситуації і її переростання в ДТП, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням транспортним засобом, що у свою чергу привело до виникнення аварійної ситуації та переростання її в ДТП, а саме виїзду керованого ним автомобілю за межі проїзної частини та подальшого наїзду на опору ЛЕП.

В результаті даної дорожньо-транспортної події пасажиру автомобіля ВАЗ 21101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , неповнолітньому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лонної та сідничної кістки праворуч з незначним зміщенням уламків, закритий перелом правої ключиці з незначним зміщенням, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню важкості, які потребують для свого загоєння довготривалого строку лікування понад 21 добу (більше 3-х тижнів).

Порушення водієм автомобіля ВАЗ 21101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вимог п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події та спричиненими неповнолітньому ОСОБА_11 тілесними ушкодженнями.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді арешту строком на 1 місяць, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за цим вироком повністю приєднати невідбуте покарання, призначене вироком Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 05.08.2022 за ч. 1 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування України строком на 10, та остаточно визначити покарання у вигляді арешту строком на 1 місяць, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, та позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування України строком на 10 (десять) років.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування України строком на 10 років, - виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Обгрунтовуючи свої вимоги прокурор посилаєється на те, що суд першої інстанції після призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України мав визначити остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України у виді штрафу, арешту або обмеження волі та повністю приєднати покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

Вказав, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків у виді обмеження волі та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, звільнив останнього від відбування лише частини покарання у виді обмеження волі на підставі ст. 75 КК України, що є неприпустимим, а звільнення від відбування покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю статтею 75 КК України не передбачено.

Зазначив, що ч. 3 ст. 72 КК України передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома, з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування судом вимог закону України про кримінальну відповідальність просив вирок суду скасувати в частині призначення пркарання та ухвалити новий.

Обвинувачений заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив вирок суду залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, які не оспорювалися учасниками судового провадження й на підставі чого судовий розгляд було проведено в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, в апеляцій скарзі не оскаржуються й апеляційним судом не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом вимог закону України про кримінальну відповідальність, суд вважає, що вони заслуговують на увагу.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Положення вказаної норми, як уже було зазначено, є імперативними, тобто обов`язковими для застосування.

Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків.

За правилами ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно. .

При цьому, положення ч. 3 ст. 72 КК України не тільки не виключають можливості застосування положень ст. ст. 70, 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час ч. 3 ст. 72 КК України передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Також, відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, звільнення від відбування призначеного судом покарання у виді штрафу з випробуванням за цією нормою закону не допускається.

Отже, у вказаному вище випадку суд призначає остаточне покарання за сукупністю вироків, яке складається з поєднання (сукупності) невідбутої частини покарання за попереднім вироком і покарання за новим вироком, та ухвалює рішення про самостійне виконання покарань, що не підлягають складанню одне з одним.

Цих вимог закону судом дотримано не в повному обсязі.

З матеріалів провадження видно, що ОСОБА_7 раніше судимий за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2022 за ч. 1 ст. 111-1 КК України до покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування України строком на 10 років.

В межах кримінального провадження, яке переглядається судом апеляційної інстанції, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яке він вчинив 19.08.2022, тобто у період відбуття основного покарання за попереднім вироком.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, і на підставі ст. 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік і на підставі ч. 1 ст. 71 КК, за сукупністю вироків, шляхом приєднання до призначеного покарання невідбутого покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2022, остаточно визначив ОСОБА_7 покарання у виді двох років обмеження волі, с позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік у відповідності до ст. 75 КК України від призначеного основного покарання у виді обмеження волі звільнити, з іспитовим строком на один рік та позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування України строком на 10 (десять) років

При цьому, одночасно ухвалено виконувати самостійно вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2022, яким ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування України строком на 10 років,

Втім, з урахуванням того, що ОСОБА_7 вчинив нове кримінальне правопорушення до відбуття покарання за попереднім вироком, при застосуванні ст. 71 КК та призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків у виді обмеження волі та позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування України, рішення про звільнення обвинуваченого від відбування лише частини покарання у виді обмеження волі на підставі ст. 75 КК, було неприпустимим, а звільнення від відбування покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування України статтею 75 КК не передбачено.

Водночас, суд, призначаючи ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків, помилково визначив самостійне виконання вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2022.

Пунктом п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Частиною 2 статті 409 КПК України визначено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

З огляду на те, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, безпідставно звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого помилково не призначив обвинуваченому ОСОБА_7 остаточного покарання, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, із застосуванням положень ч. 3 ст. 72 КК України, колегія суддів вбачає підстави для скасування оскаржуваного судового рішення в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку в цій частині.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше судимий, характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні трьох малолітніх дітей, а саме ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , потерпілий та його законний представник не мають претензій до обвинуваченого (а.п. 14), цивільний позов не заявлено.

Обставиною, що пом`якшує покарання, колегія суддів визнає щире каяття, наявність на утриманні трьох малолітніх дітей.

Обставин, що обтяжують покарання, колегією суддів не встановлено.

Частиною 1 статті 69 КК України (в редакції чинній на час вчинення злочину) передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Як зазначено в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у кожному випадку застосування ст. 69 КК, суд зобов`язаний зазначити у мотивувальній частині вироку не тільки те, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують тяжкість вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а й врахувати мету й мотиви, якими керувалася особа при вчиненні злочину, її роль та поведінку, як під час, так і після вчинення злочинних дій тощо.

Зважаючи на викладене сукупно, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та наявність на утриманні у обвинуваченого малолітніх дітей, позитивну характеристику обвинуваченого, апеляційний суд вважає, що перелічені вище обставини є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення і впливають на пом`якшення покарання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік, а також вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, що відповідатиме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, та сприятиме його виправленню та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Крім того, враховуючи що ОСОБА_7 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення в період невідбутого покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2022 року, колегія суддів вважає за необхідне, із застосуванням положень ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік, з додатковим покарання позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік та позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування України строком на 10 років, які у відповідності до ч. 3 ст. 72 КК України, слід виконувати самостійно.

Отже, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора та приходить до висновку про необхідність її задоволення й скасування вироку щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання з ухваленням нового вироку в цій частині у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Краматорської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2023 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік, з позбавленням пава керувати транспортними засобами на 1 (рік).

Відповідно до ч. 2 ст. 59-1 КК КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за новим вироком, повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2022 року та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік, та позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування України строком на 10 (десять) років.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування України строком на 10 (десять) років, - виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4