ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2929/24 Номер провадження 11-сс/814/581/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29 липня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені слідчим суддею обставини.

Ухвалою слідчого судді у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000087 від 18.01.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 368 КК України задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_9 та накладено арешт на вилучене 17 липня 2024 року в ході проведення обшуку в гаражному приміщенні № НОМЕР_1 , що в АДРЕСА_1 , майно, а саме:

-медичну справу ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 46 арк.;

-мобільний телефон Iphone 14 Pro IMEI НОМЕР_2 з сім-картою НОМЕР_3 ;

-грошові банкноти України номіналом 500 (п`ятсот) грн з номерними позначеннями ЄВ4993194, ЗВ2435920, ГА5236829, ВЕ9036330, ЄБ4926226, ЄГ2875499, АГ1609038, БГ3598537, ГЛ7403575, ЗГ3617561, ЄА6641895, ЄЕ1645863, ЛГ9827165, ЗБ5227811, ГК4892923, МВ2382831, УЖ5205695, номіналом 1000 (тисяча) грн. з номерними позначеннями БА4943609, БМ8587798, АН7274086, ЄГ9049990, БН6439768, АБ9776349, АД5696103 (загальна сума 15500 грн),

з позбавленням права відчуження, користування та розпоряджання до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Мотивуючи рішення про задоволення клопотання слідчий суддя зазначив, що на даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, оскільки існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала.

В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 - представник власника майна ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту на наступне майно: мобільний телефон, що належить ОСОБА_7 та грошові кошти в сумі 15500 грн. та повернути зазначені кошти та телефон власнику.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що під час проведеного обшуку доступ до мобільного телефону надавався слідчому, як і пароль від нього. В судовому засідання прокурором було повідомлено про те, що слідчий ознайомився з інформацією, яка міститься в мобільному телефоні та вона фактично була знята, проте наполягав на тому, щоб на мобільний телефон було накладено арешт і він залишався в якості доказу в матеріалах кримінального провадження, але обґрунтування такої необхідності прокурор не пояснив.

Вказує, що фактично власник мобільного телефону залишився без зв`язку, можливості здійснити придбання іншого не має, оскільки під час проведення обшуку було вилучено всі грошові кошти які знаходились в домоволодінні, що за відсутності поточної роботи, унеможливлюють існування родини з чотирьох чоловік і трьох домашніх тварин елементарно прохарчуватись.

Зазначає, що слідчий суддя здійснюючи відкладення розгляду справи з 22.07.2024 на 29.07.2024 зобов`язав прокурора здійснити огляд купюр із залученням адвоката власників майна та осіб, у яких проводився обшук. Проте, на даний час зазначений огляд не здійснено, протоколи співставлення грошових купюр також не надаються особі, у якої проводився обшук.

Посилається, що грошові кошти належать ОСОБА_11 , отримані від здійснення підприємницької діяльності і необхідні для збереження потреб саме сім`ї, де є неповнолітня дитина.

Вказує, що докази джерела отримання грошових коштів в судовому засіданні було долучено до матеріалів провадження.

Зазначає, що до матеріалів клопотання про арешт майна слідчим не долучено процесуальних документів (постанов), які б дозволили слідчому судді перевірити наявність повноважень у слідчого, який звернувся з клопотанням, та у прокурора, який його погодив та приймав безпосередню участь у його розгляді, тобто клопотання подане, погоджене та підтримане суб`єктами, неуповноваженими на здійснення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні та процесуального керівництва ним.

Також вказує, що висновки слідчого судді про те, що у кримінальному провадженні № 0000087 здійснюється досудове розслідування відносно службових осіб міжрайонної медико-соціальної експертної комісії міста Бахмут, які упродовж 2024 року в м. Полтава, за попередньою змовою групою осіб одержують неправомірну вигоду щодо вчинення певних дій з використанням наданої їм службового становища, а саме надання груп інвалідності для уникнення осіб від мобілізації із подальшим переправленням чоловіків призовного віку через державний кордон України, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджуються доказами.

Посилається, що слідчим суддею безпідставно зроблено висновки про те, що майно, питання про арешт якого вирішувалось, може бути доказом у цьому кримінальному провадженні, тобто його висновки не підтверджуються доказами та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім того вказує, що слідчим суддею допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки він не врахував, що майно, питання про арешт якого вирішувалось, не можливо використати як доказ у кримінальному провадженні, так як воно не відповідає жодному з критеріїв, зазначеним у ст. 98 КПК України, чим порушив п.2 ч.2 ст. 173 КПК України.

Позиції інших учасників судового провадження.

Учасники провадження до апеляційного суду не з`явилися, звернулися із заявами про здійснення розгляду без їх участі. Представник власника майна - адвокат ОСОБА_6 у своїй заяві просила скасувати ухвалу слідчого судді як незаконну, а прокурор ОСОБА_12 заперечував проти задоволення апеляційних вимог.

Мотиви суду.

Як встановлено колегією суддів, адвокат ОСОБА_6 звернулася до апеляційного суду з двома апеляційними скаргами в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в яких вказала про оскарження ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 29.07.2024 у провадженні № 1-кс/554/7688/2024.

Однак, після виконання вимог ст. 422 КПК України та витребування з суду першої інстанції відповідних матеріалів провадження було встановлено, що адвокатом ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 оскаржується ухвала слідчого судді в іншому провадженні, а апеляційна скарга містить вимоги щодо арештованого майна, вилученого в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_2 , на яке арешт слідчим суддею не накладався в межах провадження № 1-кс/554/7688/2024.

Отже з наведеного слідує, що на даний час апеляційним судом переглядається ухвала слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29 липня 2024 року у провадженні № 1-кс/554/7688/2024, якою накладено арешт на майно вилучене в ході проведення обшуку в гаражному приміщенні № НОМЕР_1 , що в АДРЕСА_1 , яке орендував ОСОБА_7 , а тому вказана ухвала не стосується прав чи законних інтересів ОСОБА_8 та не може бути ним оскаржена.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Колегія суддів враховує, що після призначення апеляційної скарги до розгляду встановлені обставини, що передбачають повернення поданої апеляційної скарги.

Верховний Суд у своїй правовій позиції, що стосується схожих обставин, зазначив, що рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження та про повернення скарги можуть бути ухвалені на стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, а у випадку оскарження ухвали слідчого судді при вирішенні питання про призначення судового засідання щодо розгляду апеляційної скарги на таке рішення.

Якщо після відкриття апеляційного провадження (у випадку оскарження ухвали слідчого судді після призначення судового засідання) буде встановлено, що апеляційний розгляд здійснюється за апеляційною скаргою на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження (ухвала Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі №569/17036/18, провадження № 51-598кмо19).

Враховуючи наведене, оскільки оскаржена ухвала не стосується законних прав ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_6 не мала права подавати апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29 липня 2024 року, постановлену у провадженні № 1-кс/554/7688/2024, а тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою закрити.

Апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 підлягає розгляду у відповідності до вимог КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

В силу ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На думку колегії суддів, слідчим суддею при винесенні рішення враховано наведені положення КПК та практики Європейського Суду.

З поданого клопотання вбачається, що слідчим відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 18 січня 2024 року внесені до ЄРДР під № 0000087 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням по даному кримінальному провадженню встановлено, що упродовж 2024 року в м. Полтаві службові особи Бахмутської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії, за попередньою змовою групою осіб одержують неправомірну вигоду щодо вчинення певних дій з використанням наданої їм службового становища, а саме отримання груп інвалідності для уникнення осіб від мобілізації із подальшим переправленням чоловіків призовного віку через державний кордон України.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України за № 255 від 08 березня 2022 року Бахмутська міжрайонна медико-соціальна експертна комісія має статус екстериторіальності та змінила своє місце знаходження та переїхало до м. Полтави.

Керівник Бахмутської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_13 за попередньою змовою із членами МСЕК та залучивши ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 за одержану неправомірну вигоду від 15 000 грн до 200 000 грн, використовуючи службове становище надавали особам відповідну групу інвалідності.

Крім цього встановлено, що ОСОБА_13 на території Полтавської області організувала злочинну схему пов`язану з отриманням документів про стан здоров`я, а саме виготовлення фіктивних довідок про інвалідність жінкам, які перебувають у шлюбі з чоловіками, що підлягають мобілізації, або ж виготовлення фіктивних довідок про інвалідність чоловіків з метою сприяння їх незаконному перетину державного кордону України (призовного віку, які підлягають мобілізації), чи продовження відповідної групи інвалідності чоловікам та жінкам, шляхом оформлення відповідних документів за неправомірну вигоду в розмірі від 3000 грн. до 200 000 грн. При цьому документи та грошові кошти передаються через поштові відділення ТОВ «Нова Пошта».

Так, на відділення ТОВ «Нова Пошта» у м. Полтаві від ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 надходили поштові посилки на ім`я ОСОБА_13 із упакованими грошовими коштами, копіями паспортних документів, аркуші паперу в яких були записи осіб, яку саме групу інвалідності необхідно встановити із зазначенням суми неправомірної вигоди.

Вищевказані поштові відправлення отримувала особисто ОСОБА_13 , або ОСОБА_7 , чи ОСОБА_14 .

В подальшому складалися медичні документи про встановленні нібито групи інвалідності та особам видавалася відповідна довідка.

Також під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_15 , перебуваючи на посаді керівника одного із структурних підрозділів Бахмутської багатопрофільної лікарні інтенсивного лікування особисто або за допомогою ОСОБА_13 спільно із ОСОБА_7 , ОСОБА_14 за одержану неправомірну вигоду використовуючи службове становище складала відповідну медичну документацію для подальшого надання особам відповідної групу інвалідності.

Керівник Бахмутської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_13 із членами МСЕК, ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 спілкувалися між собою щодо встановлення нібито групи інвалідності та про суми одержаної неправомірної вигоди за допомогою мобільних телефонів і здійснювали переписку через мобільні месенджери «Signal», «WhatsApp», «Viber» та інші.

17 липня 2024 року у період часу з 06 год 34 хв до 09 год 07 хв слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_9 на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава було проведено обшук в гаражному приміщенні № НОМЕР_1 , що в АДРЕСА_1 , в ході проведення обшуку виявлено та вилучено: медичну справу ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 46 арк., мобільний телефон Iphone 14 Pro IMEI НОМЕР_2 з сім-картою НОМЕР_3 , грошові банкноти України номіналом 500 (п`ятсот) грн. з номерними позначеннями ЄВ4993194, ЗВ2435920, ГА5236829, ВЕ9036330, ЄБ4926226, ЄГ2875499, АГ1609038, БГ3598537, ГЛ7403575, ЗГ3617561, ЄА6641895, ЄЕ1645863, ЛГ9827165, ЗБ5227811, ГК4892923, МВ2382831, УЖ5205695, номіналом 1000 (тисяча) грн. з номерними позначеннями БА4943609, БМ8587798, АН7274086, ЄГ9049990, БН6439768, АБ9776349, АД5696103 (загальна сума 15500 грн).

Постановою слідчого від 18 липня 2024 року вилучене майно визнано речовими доказами в кримінальному провадженні.

Необхідність арешту на зазначене майно слідчий мотивував тим, що вилучені речі містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального провадження, а саме вилучена медична справа ОСОБА_10 та телефон містять відомості фактичних обставин вчинення злочинів, а грошові кошти можуть бути здобуті злочинним шляхом та підлягають безпосередній ідентифікації із коштами, які попередньо фіксувалися під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

Доводи апелянта про наявність сумнівів з приводу повноважень слідчого та прокурора у кримінальному провадженні, спростовуються наданими прокурором постановами.

Відповідно до постанови т.в.о. начальника СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_19 від 28.06.2024 до слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000087 включено слідчого ВР ОТЗ СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_9 .

Згідно з постановою першого заступника керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_20 від 19.01.2024 до складу групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000087 включено прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_12 .

З огляду на наведене, у колегії суддів відсутні сумніви у наявності повноважень у слідчого ВР ОТЗ СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором відділу Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_12 звертатися із клопотанням про накладення арешту на майно до слідчого судді у кримінальному провадженні № 0000087.

Крім того, прокурором надано витяги з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000087 на підтвердження того, що досудове розслідування здійснюється саме за тими фактами, що зазначені у клопотанні.

Слід також звернути увагу, що на момент апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, ОСОБА_7 09.09.2024 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 354 КК України, а саме в наданні працівникові підприємства, який не є службовою особою, неправомірної вигоди, за вчинення працівником дій з використанням становища, яке він займає в інтересах третьої особи, вчиненої повторно.

На користь існування факту кримінального правопорушення, що розслідується в межах даного кримінального провадження та обставин, зазначених у клопотанні слідчого, свідчить й те, що як вбачається із протоколу обшуку від 17.07.2024, у гаражному приміщенні що орендував ОСОБА_7 , було виявлено та вилучено медичну документацію на третіх осіб.

Однак жодних даних про те, з якою метою зберігалася медична документація на третіх осіб у ОСОБА_7 в гаражному приміщенні, в апеляційній скарзі не наводиться.

В той же час, враховуючи, що за обставин що розслідуються в межах даного кримінального провадження, службові особи Бахмутської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії, за попередньою змовою групою осіб одержують неправомірну вигоду щодо вчинення певних дій з використанням наданої їм службового становища - отримання груп інвалідності для уникнення осіб від мобілізації із подальшим переправленням чоловіків призовного віку через державний кордон України, свою діяльність координували за допомогою мобільних телефонів і здійснювали переписку через мобільні месенджери «Signal», «WhatsApp», «Viber» та інші, існують обгрунтовані підозри вважати, що вилучені грошові кошти у ОСОБА_7 можуть бути здобуті злочинним шляхом та підлягають безпосередній ідентифікації із коштами, які попередньо фіксувалися під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а наявна на мобільному телефоні інформація може мати значення для встановлення обставин кримінального провадження.

Наведені дані дають достатніх підстав для накладення арешту на вилучене майно та здійснення подальшого досудового розслідування, адже вилучені речі можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування, а тому вони цілком відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України та на них може бути накладений арешт.

З огляду на викладене, ухвала слідчого судді є законною та вмотивованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29 липня 2024 року - без змін.

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29 липня 2024 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_21 ОСОБА_4 ОСОБА_3