Справа №949/856/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2024 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000042 від 20 квітня 2024 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки, зареєстрованої по АДРЕСА_1 , фактично проживаючої в АДРЕСА_2 , громадянки України, освіти середньої-спеціальної, непрацюючої, неодруженої, на утриманні має одну малолітню дитину, раніше несудимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

20 квітня 2024 року близько 18:20 год. (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_4 , перебуваючи на подвір`ї господарства будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел спричинити страждання, на грунті неприязних відносин, що виникли іще раніше із ОСОБА_5 , штовхнула її рукою на землю. Після чого, як ОСОБА_5 впала, нанесла їй не менше двох ударів кулаком правої руки в область голови, чим завдала ОСОБА_5 фізичного болю, не спричинивши при цьому тілесних ушкоджень.

Своїми умисними протиправними діями, які виразились в умисному завданні удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 126 Кримінального кодексу України.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала повністю, підтвердивши зазначені у обвинувальному акті обставини. Обвинувачена ОСОБА_4 суду пояснила, що вона раніше із ОСОБА_5 перебувала у неприязних відносинах, а тому дійсно 20 квітня 2024 року близько 18 год. вона, перебуваючи на подвір`ї господарства за місцем проживання ОСОБА_5 , штовхнула її рукою на землю та після того, коли ОСОБА_5 лежала на землі, вона нанесла їй не менше двох ударів кулаком правої руки в область голови.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд кримінального провадження без її участі, претензій до обвинуваченої ОСОБА_4 не має та щодо виду і міри покарання покладається на розсуд суду.

Крім повного визнання вини обвинуваченою ОСОБА_4 , її вина у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю доводиться доказами, отриманими в ході судового розгляду та наявними в матеріалах кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні надала на підтвердження вини обвинуваченої ОСОБА_4 письмові докази, зібрані в ході досудового розслідування, у тому числі характеризуючі дані обвинуваченої.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні з огляду на пояснення та докази, зібрані в ході досудового розслідування і досліджені в ході судового розгляду характеризуючі дані обвинуваченої, а також, враховуючи обставини справи, просила визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кримінального кодексу України та призначити їй мінімальне покарання у вигляді штрафу, а саме у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченої, оцінивши у сукупності вищезазначені пояснення, а також дослідивши письмові докази, надані прокурором, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у скоєнні вищевказаного кримінального правопорушення доведена в повному обсязі, а її дії правильно кваліфіковані за частиною 1 статті 126 Кримінального кодексу України, як умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні учасники судового провадження не оспорювали обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, а тому суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, за відсутності заперечень учасників судового провадження, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченою та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вважає доведеним, що обвинувачена ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 126 Кримінального кодексу України.

При обранні міри покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог статті 12 Кримінального кодексу України відноситься до кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченої, її характеристику за місцем проживання, негативне ставлення до скоєного, не перебуває на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра КНП "Дубровицька МЛ".

Обставинами, які відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , є визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , судом не встановлені.

При призначенні обвинуваченій покарання, суд також враховує і думку потерпілої ОСОБА_5 , яка щодо призначення виду і міри покарання обвинуваченій ОСОБА_4 поклалася на розсуд суду.

Слід зазначити, що як передбачає стаття 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При цьому судом враховано положення пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", де зазначено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Також суд враховує практику Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену у постанові по справі №634/609/15-к від 01 лютого 2018 року, згідної якої поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 Кримінального кодексу України), визначенні "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 Кримінального кодексу України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Тому, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, враховуючи характеризуючі дані особи обвинуваченої, поведінку обвинуваченої після вчинення кримінального правопорушення, суд приходить висновку, що обвинуваченій ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції частини 1 статті 126 Кримінального кодексу України, за якою кваліфікуються її дії, а саме у вигляді штрафу в мінімальних його межах.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що визначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 , попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Майнова шкода кримінальним правопорушенням не заподіяна.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої не обирався.

Речові докази та витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись статтями 349, 368, 370, 371, 374, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кримінального кодексу України та призначити їй покарання - штраф у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. (п`ятсот десять гривень).

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченій та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_1