Справа №: 1-42/2007
провадження №: 1-в/398/41/24
УХВАЛА

Іменем України

"09" жовтня 2024 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Олександрії заяву ОСОБА_3 про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про припинення обтяження у виді арешту, зареєстрованого на підставі постанови державної виконавчої служби у м.Олександрії про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії НОМЕР_1 від 03.07.2008, на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 (зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 10.07.2008 за реєстраційним номером 7540400).

В обґрунтування заяви посилається на те, що 31.03.2023 отримана інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з якої заявнику стало відомо, що постановою державної виконавчої служби ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.07.2008 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , співвласником якої є заявник. Даний арешт було накладено на підставі вироку Олександрійського міськрайонного суду від 27.06.2007 у кримінальній справі № 1-42/2007, за яким ОСОБА_3 відбув покарання. 22.02.2024 представник заявника звернулася до ДУ «Бучанська виправна колонія № 85», де ОСОБА_3 відбував покарання, про надання інформації про відбуття заявником покарання, але відповіді не отримала. 19.02.2024 на запит представника заявника ІНФОРМАЦІЯ_2 було надано відповідь про те, що станом на 19.02.2024 в АСВП відсутня інформація стосовно відкритих чи завершених виконавчих проваджень стосовно ОСОБА_3 , що, більш за все, пов`язане зі знищенням виконавчого провадження. Тому рекомендовано звернутись до суду за вирішенням питання про зняття арешту. 23.02.2024 на запит представника заявника Олександрійським РВП ГУНП в Кіровоградській області надано відповідь про те, що зняття арешту з нерухомого майна не відноситься до компетенції відділу поліції.

В судовому засіданні 01.08.2024 року представник заявника ОСОБА_4 підтримала вимоги заяви. В подільшому подала заяву продовжити судовий розгляд без її участі.

Прокурор та в.о. начальника Олександрійського ВДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області в судове засідання подали заяви, якими просили слухати справу без їх участі.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, ознайомившись із заявою та долученими матеріалами, приходить до висновку, що заява про зняття арешту задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про право власності на житло заявник ОСОБА_3 є співвласником квартири АДРЕСА_1 .

27.06.2007 вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 71 КК України у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна, що належала засудженому на праві власності.

Відповідно до ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 06.11.2007 вирок Олександрійського міськрайонного суду від 27.06.2007 залишено без змін.

26.08.2008 згідно ухвали Верховного Суду України ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 06.11.2007 скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 23.12.2008вирок Олександрійського міськрайонного суду від 27.06.2007 змінено в частині обчислення відбування покарання.

03.07.2008 року державним виконавцем відділу ДВС Олександрійського МРУЮ винесено постанову серії АА № 411360 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_3 , - 1/2 частину 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , та заборонено здійснювати відчуження даного нерухомого майна.

Вказане підтверджується також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 31.03.2023, згідно якої ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі постанови державного виконавця ДВС Олександрійського МРУЮ серії НОМЕР_1 від 03.07.2008 зареєстровано 10.07.2008 обтяження у виді арешту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 , реєстраційний номер обтяження: 7540400.

19.02.2024 на запит представника заявника Олександрійським відділом ДВС було надано відповідь за № 44479 про те, що станом на 19.02.2024 в АСВП відсутня інформація стосовно відкритих чи завершених виконавчих проваджень стосовно ОСОБА_3 , що, більш за все, пов`язане зі знищенням виконавчого провадження, що передбачено наказом Міністерства юстиції «Про затвердження ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби». Тому рекомендовано звернутись до суду за вирішенням питання про зняття арешту.

22.02.2024 представник заявника звернулася до ДУ «Бучанська виправна колонія № 85», де ОСОБА_3 відбував покарання, про надання інформації про відбуття заявником покарання.

23.02.2024 на запит представника заявника Олександрійським РВП ГУНП в Кіровоградській області надано відповідь за № 3205/114-2024 про те, що зняття арешту з нерухомого майна не відноситься до компетенції відділу поліції та рекомендовано звернутись до суду з письмовою заявою про скасування арешту.

Як вбачається із постанови про арешт майна божника та оголошення заборони на його відчуження серії НОМЕР_1 від 23.07.2008, виконавче провадження відкрито в межах кримінального провадження на виконання виконавчого листа №1-42 від 06.12.2008, виданого Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області.

Відтак ОСОБА_3 у поданій заяві просить зняти арешт, який був накладений в порядку виконання вироку суду у кримінальній справі за правилами КПК України 1960 року. При цьому, згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Ця правова норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України 2012 року, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Отже, у визначенні порядку звільнення майна з-під арешту потрібно керуватися правилами КПК України 1960 року.

Порядок щодо скасування арешту на майно було передбачено таким чином на підставі постанови слідчого в порядку частини шостої 126 КПК України 1960 року, або судом під час попереднього судового засідання в порядку статті 253 КПК України 1960 року, під час ухвалення вироку в порядку статті 324 КПК України 1960 року, або судом в порядку виконання вироку в порядку статей 409, 411 КПК України 1960 року.

У порядку, передбаченому статтею 411 КПК України 1960 року, суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку, зокрема щодо виконання вироку у частині цивільного позову чи конфіскації майна.

Судом установлено, що в даному випадку арешт було накладено державним виконавцем на підставі вироку суду, за яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину та призначено додаткове покарання у виді конфіскацію 1/2частини майна.

Тобто, арешт було накладено державним виконавцем, а не слідчим чи не слідчим суддею під час досудового розслідування, і не судом під час судового провадження.

Відповідно до пункту 1 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, та зазначала про таке.

Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за правилами КПК України 1960 року та завершено у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №372/2904/17-ц (провадження №14-496цс18)) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №2-3392/11 (провадження №14-105цс19)). Залежно від суб`єктного складу учасників такого спору його потрібно розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Якщо арешт накладений на майно особи під час досудового розслідування за правилами КПК України 1960 року, ця особа була засуджена, і вирок не виконаний, однак до її засудження інша особа на підставі судового рішення стала власником відповідного майна, то вирішення питання щодо зняття такого арешту здійснюється за правилами кримінального судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №569/4374/16-ц).

Вирішуючи порушене у касаційній скарзі питання щодо юрисдикційної належності спору, Велика Палата ВС у справі №586/77/17 від 27 березня 2019 року відхиляючи аргумент скаржника щодо того, що спір має розглядатися за правилами кримінального судочинства вказала, що порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку, врегульований ст.537 КПК. Проте зазначеною нормою не встановлено порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби. Водночас відсутнє і посилання на можливість такого оскарження за правилами ЦПК. Разом з тим, ч.1 ст.181 КАС України(у редакції, чинній на момент звернення зі скаргою) передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Оскільки у даному випадку стороною виконавчого провадження (боржником) оскаржуються дії державного виконавця з прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання вироку суду у частині конфіскації автомобіля і законами України не встановлено іншого порядку оскарження цих дій, то суди зробили правильний висновок, що спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки правило ст.181 КАС Україниє універсальним. За таких обставин Велика Палата Верховного Суду погодилася із висновками судів першої й апеляційної інстанцій щодо того, що вказаний спір належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Також, Верховний Суд в справі №1-10/10 від 23 жовтня 2023 року звернув увагу на те, що арешт майна було накладено не в межах кримінального провадження, а межах виконавчого провадження, у зв`язку з чим вирішення питання зняття арешту з майна не повинно розглядатися за правилами КПК України.

Подібна ситуація була предметом розгляду у Великій Палаті Верховного Суду. Так, у постанові від 19 червня 2019 року у справі №383/493/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що враховуючи, що виконавчий лист був виданий на виконання вироку в частині конфіскації майна, а не на виконання судового рішення у цивільній справі, тому позовні вимоги не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства.

Велика Палата у даній постанові зазначає, що відповідно до вимог статті 404 КПК України 1960 року вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніше як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції. У разі якщо вирок або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який надсилається на виконання органам державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Органи, що виконують вирок, постанову або ухвалу, повідомляють суд, який їх постановив про їх виконання. Статтею 537 КПК України 2012 року (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) урегульовані питання, які вирішуються під час виконання вироків. Положеннями статті 539 КПК України 2012 року визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку. Проте зазначеними нормами закону не встановлено порядку скасування арешту, накладеного в порядку виконання вироку про конфіскацію майна як вид покарання. Відсутнє і посилання на можливість такого скасування за правилами ЦПК України. Крім того, положеннями КПК України 2012 року (розділом VIII) не встановлено порядок оскарження рішення, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб стосовно виконання судового рішення щодо конфіскації майна у кримінальному провадженні. Тобто суди дійшли помилкового висновку про те, що питання про зняття арешту може бути вирішене в порядку виконання вироку суду за правилами КПК України. Згідно з п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З огляду на те, що у ВДВС на виконанні перебувало виконавче провадження по виконанню виконавчого листа, виданого на виконання вироку в частині конфіскації майна, відтак учасник виконавчого провадження на підставі положень статті 287 КАС України має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено його права, свободи чи інтереси. Велика Палата Верховного Суду вважає, що суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про відмову у відкритті провадження у справі за позовними вимогами про скасування арешту, накладеного на майно в порядку виконання вироку в частині конфіскації майна, однак помилково вказали, що такі вимоги повинні розглядатися за правилами КПК України, особа має право на звернення з такими вимогами до суду в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, подібних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 12 грудня 2018 року у справі №757/61236/16-ц, від 22 січня 2020 року у справі №823/564/17.

З огляду на викладене, вирішення заявлених ОСОБА_3 у заяві вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Згідно ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Аналогічна норма викладена в ч.6 ст.368 КПК України.

Отже, на підставі викладеного та беручи до уваги, що арешт на належне ОСОБА_3 нерухоме майно було накладено за правилами КПК України 1960 року в межах виконавчого провадження, в порядку виконання вироку в частині конфіскації майна, суд вважає, що вирішення питання щодо скасування вказаного арешту повинно розглядатися в порядку адміністративного судочинства, у зв`язку з чим заява ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.411 КПК України 1960 року, пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року, ст.ст.369, 371, 372, 376, 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про зняття арешту з майна, накладеного постановою державної виконавчої служби у м. Олександрії серії НОМЕР_1 від 03.07.2008, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 7 днів з моменту її проголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1