КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 18 березня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 206-2 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 18 березня 2024 року ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 16 травня 2024 року включно.

Цією ж ухвалою суд визначив ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 107505 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 325 526 000 (триста двадцять п`ять мільйонів п`ятсот двадцять шість тисяч) грн, у разі внесення якої, поклав на обвинуваченого такі обов`язки: прибувати до суду за кожним викликом; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; утриматись від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Судове рішення мотивоване тим, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, зможе вчинити спроби переховуватися від суду, з огляду на можливість призначеного покарання, у випадку встановлення судом його винності, незаконно впливати на ще не допитаних свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Крім того, обвинувачений у зв`язку із проведенням на території України військових дій зможе переховуватися на тій території країни, яка не підконтрольна органам державної влади.

Водночас, у відповідності до положень ч. 4 ст. 183 КПК України суд першої інстанції застосував обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, в раніше встановленому розмірі, який згідно ч. 5 ст. 182 КПК України, перевищує розмір застави, встановлений для даної категорії злочину, та дорівнює сумі спричинених іноземній компанії і зазначеній у обвинуваченні збитків, а сааме: 325 526 000 грн.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 18 березня 2024 року, ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні клопотанні прокурора в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що потягнуло за собою ухвалення незаконного судового рішення.

Захисник звертає увагу на те, що, продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд першої інстанції погодився з доводами сторони обвинувачення щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та їх незмінності, зокрема можливості ОСОБА_7 переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, з чим сторона захисту категорично не погоджується.

Прокурором, на переконання сторони захисту, не було наведено жодного підтвердженого факту, який доводив би те, що існує ризик ухилення від правосуддя.

На переконання захисника, посилання на тяжкість покарання як на підставу для продовження тримання особи під вартою, без наявності інших обставин (доведення існування заявлених ризиків), є недопустимим.

Доводи суду першої інстанції щодо наявності наведених в ухвалі ризиків, на думку апелянта, носять неконкретний та абстрактний характер, що не дає змоги дійти висновку про наявність зазначених ризиків, оскільки відсутні будь-які конкретні докази обґрунтування щодо намірів або дій ОСОБА_7 , спрямованих на незаконний вплив на свідків.

Крім того, доводи суду першої інстанції щодо наявності ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, як зазначає захисник, не можуть служити підставою для наявності такого ризику, оскільки вказаний ризик відсутній.

Також, в апеляційній скарзі зазначається про те, що в судовому засіданні під час вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , стороною обвинувачення не було надано жодних доказів наявності відповідних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Водночас, захисник в апеляційній скарзі не погоджується з розміром застави як альтернативним запобіжним заходом, позаяк спричинені збитки у кримінальному провадженні не відповідають дійсності та є необґрунтованими. Тому обраний судом розмір застави є непомірним для обвинуваченого, не відповідає його статкам та явно суперечить усталеній практиці ЄСПЛ.

Від представника Компанії «Епл хіллз інвестментс лімітед» адвоката ОСОБА_5 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просить залишити ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 березня2024 року - без змін, а у задоволенні апеляційної скарги поданої захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - відмовити.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав наведених в ній.

Представник потерпілого у судовому засіданні апеляційної інстанції просив апеляційну скаргу сторони захисту залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_5 . вивчивши надані матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" зазначено, що тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи. Відтак, враховуючи обставини вчинення злочинів обвинуваченим, які інкримінуються стороною обвинувачення, суспільний інтерес наразі у даному випадку переважає над правилом поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 18 березня 2024 року ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 16 травня 2024 включно.

Цією ж ухвалою суд визначив обвинуваченому ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 107 505 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 325 526 000 (триста двадцять п`ять мільйонів п`ятсот двадцять шість тисяч) грн., у разі внесення якої, поклав на обвинуваченого такі обов`язки: прибувати до суду за кожним викликом; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; утриматись від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

На переконання колегії суддів таке рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, судом першої інстанції дотримано вимоги кримінального процесуального закону в ході розгляду вказаного питання.

Доводи апеляційної скарги про те, що наведені в ухвалі суду ризики носять неконкретний та абстрактний характер, а тому не дають змоги дійти висновку про існування зазначених ризиків, оскільки відсутні будь-які конкретні докази про наміри або дії ОСОБА_7 , спрямованіна переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконний вплив на свідків або перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Печерського районного суду м. Києва від 18 березня 2024 року, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено даних, які дозволили би зробити висновок про те, що зазначена ухвала є незаконною або необґрунтованою.

Всупереч доводам апеляційної скарги, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції з достатньою повнотою, об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження саме цього запобіжного заходу, в тому числі дані про особу обвинуваченого, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, про що детально наведено в оскаржуваній ухвалі, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що на даній стадії судового розгляду будь-які менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити уникнення дійсних та наявних ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, на які міститься посилання в оскаржуваній ухвалі, та виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов'язків.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність збитків, завданих компанії «ЕПЛ Хіллз Інвестментс Лімітед», суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вказані обставини не можуть бути предметом належної оцінки на даній стадії судового процесу, оскільки передбачають проведення повного судового слідства, за результатом якого судом надається оцінка як доказам сторони обвинувачення, так і доказам сторони захисту, а відтак, посилання захисника на недоведеність обвинувачення ОСОБА_7 , як підстава для відмови у задоволенні клопотання прокурора та задоволення апеляційної скарги, є безпідставними.

Щодо заперечення захисником факту спричинення збитків, колегія судів відмічає, що на даній стадії судового провадження при вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу суд повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування, продовження щодо особи обмежувальних заходів та не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції не порушив вимог кримінального процесуального закону при встановленні обвинуваченому розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, клопотання прокурора є вмотивованим, а судом достатньо враховано всі обставини, надано їм правильну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість на даний час застосування до обвинуваченого будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Наведені в апеляційній скарзі захисника доводи щодо наявності підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти не знайшли свого підтвердження зібраними матеріалами, а також не вказують на зменшення існуючих ризиків або на те, що інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у змозі їм запобігти.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Печерського районного суду міста Києва від 18 березня 2024 року та зміни обвинуваченому запобіжного заходу, а тому апеляційна скарга захисника як необґрунтована задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419, 421 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 18 березня 2024 року - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ______________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3