Дата документу 01.10.2024 Справа № 310/6902/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/164/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №310/6902/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.389 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора (зі змінами) на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 жовтня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Горький рф, яка зареєстрована у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 ,

визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватою і засуджено за те, що вона, діючи умисно, з метою ухилення від відбування призначеного їй вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23.02.2021 року покарання у виді громадських робіт, без поважних причин порушила встановлене їй відбування покарання та не вийшла на роботу з благоустрою території м.Бердянськ. ДУ «Центр пробації» 4 рази а саме: 11.05.2021 року, 25.05.2021 року, 09.07.2021 року, 19.07.2021 року, чим ухилилася від відбування покарання у виді 80 годин громадських робіт та станом на 26.07.2021 року не відбула 63 години громадських робіт.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.389 КК, як ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

ЇЇ звільнено від покарання за ч.2 ст.389 КК у зв`язку з неможливістю його призначення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23.02.2021 року ухвалено виконувати самостійно.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.389 КК із застосуванням положень ст.69 КК у виді 80 годин громадських робіт. На підставі ст.71 КК за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23.02.2021 року остаточно призначити покарання у виді 100 годин громадських робіт. Свої вимоги прокурор мотивував тим, що суд помилково, з посиланням на неможливість, не призначив обвинуваченій покарання. При цьому суд, встановивши пом`якшуючі покарання обставини, а саме щире каяття, визнання вини, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, та інші дані, які свідчать про тяжкий збіг особистих обставин, а також, що позитивно характеризують особу обвинуваченої та значно знижують її суспільну небезпеку, а саме задовільну характеристику, наявність постійного місця проживання, склад сім?ї, не був позбавлений можливості із застосуванням ст.69 КК призначити обвинуваченій найбільш м`який вид покарання, а саме громадські роботи. Також суд всупереч вимогам ст.71 КК в резолютивній частині вироку зазначив про необхідність самостійного виконання вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23.02.2021 року, тим самим суд не врахував, що обвинувачена вчинила новий злочин після винесення зазначеного вироку, а призначене покарання не відбуте. А тому суд повинен був призначити обвинуваченій остаточне покарання на підставі ст.71 КК.

До вказаної апеляційної скарги прокурором було внесено зміни, відповідно до яких прокурор просив вирок скасувати, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.389 КК та кримінальне провадження щодо неї закрити у зв`язку із закінченням строку давності, передбаченого п.2 ч.1 ст.49 КК України. Свої вимоги мотивував тим, що обвинувачена вчинила кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.389 КК, 26.07.2021 року, а відтак строк давності притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності минув.

З огляду на те, що в апеляційній скарзі прокурора з урахуванням внесених до неї змін не порушується питання про погіршення становища обвинуваченої, а навпаки ставиться питання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності, а сама обвинувачена вирок суду не оскаржила, тим самим погодилася із встановленими судом обставинами, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності обвинуваченої. При цьому оголошення про виклик обвинуваченої було розміщено на офіційному веб-сайті апеляційного суду, а тому з моменту розміщення цього оголошення обвинувачена вважається належним чином ознайомленою з її змістом.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала апеляційну скаргу зі змінами та наполягала на її задоволенні; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги зі змінами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга зі змінами підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що прокурором на оскаржуваний вирок було подано апеляційну скаргу, в якій порушувалося питання про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

В подальшому у зв`язку із закінченням строків давності притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності прокурор змінив свої вимоги та вимагав вирок суду скасувати, звільнити обвинувачену від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо неї закрити.

Проте, незважаючи на те, що прокурор змінив свої вимоги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції встановивши, що обвинувачена має дитину, яка на час ухвалення вироку не досягла семи років, обґрунтовано зазначив, що з огляду на ч.3 ст.60, ч.3 ст.61 КК обвинуваченій не може бути призначено жодне із передбачених санкцією ч.2 ст.389 КК в редакції станом на день ухвалення оскаржуваного вироку покарання, а тому правомірно звільнив обвинувачену від покарання (Постанова Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання»).

Отже доводи прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність не знайшли свого підтвердження.

Разом з тим колегія суддів погоджується з вимогами прокурора про скасування вироку і закриття кримінального провадження щодо обвинуваченої у зв`язку із закінченням строків давності.

Так, відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За частиною 1 статті 285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Стаття 49 КК не містить окремої вказівки щодо особливостей обрахування строку давності стосовно триваючих кримінальних правопорушень, яким є, зокрема і кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.389 КК.

Початком триваючого кримінального правопорушення є вчинення особою діяння, безпосередньо спрямованого на виконання об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення; закінченням досягнення діянням стадії закінченого кримінального правопорушення; завершенням момент, починаючи з якого особа більше не вчиняє кримінальне правопорушення за своєю волею (припинення кримінального правопорушення) чи незалежно від її волі (переривання) кримінального правопорушення.

Відтак, у разі вчинення триваючого кримінального правопорушення першим днем строку давності є день, наступний за днем завершення кримінального правопорушення.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 ухилялась від відбування покарання у виді громадських робіт по 26 липня 2021 року включно. Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.389 КК, відповідно до ст.12 КК відноситься до категорії кримінальних проступків. Даних про переривання чи зупинення строку давності притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності не надано і колегією суддів не встановлено. Відтак з огляду на п.2 ч.1 ст.49 КК строк давності притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності на час апеляційного розгляду закінчився.

Відповідно до ст.417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора (зі змінами) задовольнити.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 в цій справі скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4