ЄУН № 337/2251/23
Провадження № 1-кп/337/70/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року місто Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши в порядку спеціального судового провадження (in absentia), у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Володимирівка Михайлівського району Запорізької області, громадянина України, українця, офіційно не працевлаштованого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який не є особою, щодо якої здійснюється особливий порядок кримінального провадження, передбачений ст. 480 КПК України, раніше на території України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 1111 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У невстановлений час, але не пізніше 01 квітня 2022 року (більш точні дата та час встановити за об`єктивних причин не вдалось можливим) ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасового окупованій російською федерацією території смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, будучи громадянином України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», діючи усвідомлено, з власних корисливих та ідеологічних мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання наслідків, прийняв пропозицію від невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників окупаційної адміністрації держави-агресора російської федерації, та надав добровільну згоду на зайняття посади інженера-системотехніка у незаконному правоохоронному органі (мовою оригіналу) «Отдел полиции №3 (дислокація пгт. Михайловска) УВД по г. Васильевка и Васильевскому району», із місцем фактичного розташування: АДРЕСА_2 .

Далі, обіймаючи зазначену посаду, приблизно з початку квітня 2022 року ОСОБА_5 здійснював протиправну діяльність в інтересах держави агресора російської федерації, та з метою підтримання окупаційної влади на території смт. Михайлівка Запорізької області, окрім іншого, забезпечував працездатний стан комп`ютерної техніки, локальної мережі, операційних систем, які використовуються співробітниками незаконного правоохоронного органу, забезпечив підключення та використання інформаційних систем російської федерації, забезпечив місце дислокації зазначеного незаконного правоохоронного органу цілодобовим відеоспостереженням, приймав участь у патрулюванні місцевості в складі слідчо-оперативних груп, забезпечував охорону правопорядку під час проведення місцевою окупаційною владою агітаційних заходів, спрямованих на підтримку іміджу рф, та під час проведення незаконного референдуму відносно «виходу Запорізької області із складу України», забезпечуючи охорону правопорядку у ввіреній йому виборчій дільниці.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_5 , (in absentia), який показань суду не надавав та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

Водночас, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника - адвоката ОСОБА_4 , який була забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в у Донецькій та Запорізькій областях.

Повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_5 , а також інформацію про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , який в свою чергу повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про його наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п.«g» п.3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Захисник ОСОБА_4 у судових засіданнях зазначав, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим і з`ясувати в нього правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймав участь у реалізації права на захист обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового розгляду та висловив свою позицію з приводу всіх процесуальних питань, що відбулись в судових засіданнях.

Судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного провадження, що тимчасова окупація з боку рф частини території України, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення рф на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку рф частини території України є загально відомими фактами, які за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами рф, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого були прийняті такі акти; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, - а відтак ці факти не потребують окремого судового доказування.

На підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.1111 КК України, стороною обвинувачення надано наступні докази, які були досліджені судом:

Допитані в судовому засіданні свідки, а саме:

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що він є місцевим мешканцем смт. Михайлівка, і перебував там з початку окупації до 27 травня 2022 року. ОСОБА_5 знає років 20-25. Його старший син навчався з братом свідка. Також ОСОБА_5 встановлював свідку сигналізацію. Вже після вторгнення, коли ОСОБА_5 приїжджав до свідка «по сигналізації», то особисто казав, що пішов працювати «айтішником» до нової поліції. Це було десь 05-10 квітня 2022 року. Тоді вони разом пили чай, і ОСОБА_5 розповідав свідку, як добре в новій поліції, та агітував свідка піти працювати до них. З характеру бесіди свідок впевнений, що ОСОБА_5 пішов на співпрацю з окупантами добровільно і без примусу.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що є місцевою мешканкою смт. Михайлівка і вона була в окупації до кінця травня 2022 року. Дуже давно знає ОСОБА_5 - йому років 60, невисокого зросту, носить окуляри. До вторгнення він займався бізнесом, був інтернет-провайдером, ставив камери, сигналізації, ремонтував телефони, тощо. Коли прийшов «руський мир», ОСОБА_5 пішов до них айтішником і агітував інших місцевих. Що він зайняв таку посаду, дізналась від нього особисто. Так вона зустріла ОСОБА_5 в центрі міста, і в ході бесіди він розповів, що зараз не має часу ремонтувати телефони, оскільки зайнятий роботою в новому райвідділі поліції, куди також влаштувався і його старший син. Роботою задоволені, оскільки платять добре. ОСОБА_5 багатьох агітував йти працювати до росіян, в тому числі і її чоловіка. Агітував як в особистих розмовах, так і постами в інтернеті ( ОСОБА_8 ), а також разом із ОСОБА_9 (який мав магазин ОСОБА_10 ), закликали усіх здавати росіянам зброю. Таким чином свідок переконана, що ОСОБА_5 зайняв посаду добровільно.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що до війни він працював в райвідділі поліції, та знає ОСОБА_12 близько двадцяти років. 26 квітня 2022 року свідок виїхав на підконтрольну Україні територію, і безпосередньо співпрацю ОСОБА_13 не бачив, однак його знайома дівчина надіслала світлину списку, що був прикріплений на дверях райвідділу, де був перелік прізвищ з посадами, яких прийняли на роботу до поліції окупантів. Серед них, було і прізвище ОСОБА_5 .

В порядку ч.11 ст. 615 КПК України досліджено допит 14 лютого 2023 року під час досудового розслідування свідка ОСОБА_14 (який на час судового розгляду перебував на службі у лавах ЗСУ, і не зміг прибути до суду з поважних причин), який пояснював, що з моменту вторгнення окупантів по вересень 2022 року він перебував в смт.Михайлівка, і знає що ОСОБА_15 , який працював електриком, комп`ютерщиком, обслуговував відеоспостереження, пішов працювати до лав т.зв. «народної міліції».

В порядку ч.11 ст. 615 КПК України досліджено допит 14 лютого 2023 року під час досудового розслідування свідка ОСОБА_16 (який на час судового розгляду перебував на службі у лавах ЗСУ, і не зміг прибути до суду з поважних причин), який пояснював, що перебував в окупованому смт.Михайлівка до 26 вересня 2022 року, і знає що ОСОБА_15 , який до війни в тому числі займався обслуговуванням пультів охорони, був комп`ютерщиком, пішов на службу до окупантів. Свідок бачив ОСОБА_13 разом із військовими в автомобілі, що використовувала російська поліція.

Протокол огляду від 05 січня 2023 року, згідно якого була оглянута інформація з «Телеграм-каналу» «ІНФОРМАЦІЯ_3», опублікована 27.08.2022 року о 11:42 годині із текстом «Список мусорів Василівського району, які перейшли на бік ворога.», до якої прикріплено фотографії із списками співробітників, в тому числі, на першій фотографії, в графі «П`ятиденний графік», під №32 ОСОБА_5 . Крім того, на другій фотографії прикріплено перелік громадян, що співпрацюють з окупантами, в тому числі - ОСОБА_5 .

Протокол огляду від 12 січня 2023 року, згідно якого була оглянута інформація з «Телеграм-каналу» «ІНФОРМАЦІЯ_2», опублікована 04 травня 2022 року о 13:27 годині, 14 серпня 2022 року о 11:58 годині, про функціонування в смт. Михайлівка відділу поліції.

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05 квітня 2023 року, згідно якого ОСОБА_16 з чотирьох фотознімків осіб, впізнав ОСОБА_5 як особу, яку він особисто бачив в патрульному автомобілі т.зв. поліції в смт. Михайлівка під час патрулювання.

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05 квітня 2023 року, згідно якого ОСОБА_7 з чотирьох фотознімків осіб, впізнала ОСОБА_5 , який працював в поліції окупаційної влади.

Інформацією за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії, проведеної на підставі ухвали слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 02.11.2022 року (справа ЄУН 4807/4476/22), - зняття інформації з електронних інформаційних систем за ідентифікаційними ознаками номер мобільного телефону НОМЕР_1 , месенджер «Telegram» idНОМЕР_4, яким користувався громадянин рф ОСОБА_17 , в папці «chat» якого було виявлено:

- файл «ЗП-апрель-копия.xlsx» відомості про заробітну плату за квітень 2022 року «Головного управління МВС в Запорізькій області» Розділ ІІ Територіальні органи внутрішніх справ, №п.п.533 Інженер-системотехнік ОСОБА_5 , оклад 45000,00 рублів;

- файл «ЗП.xlsx» зі списком співробітників за травень 2022 року «Головного управління МВС в Запорізькій області» Розділ ІІ Територіальні органи внутрішніх справ, №п.п.541 Інженер-системотехнік ОСОБА_5 , оклад 45000,00 рублів.

Інформацією за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії, проведеної на підставі ухвали слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 14.09.2022 року (справа ЄУН 4807/3939/22) - зняття інформації з електронних інформаційних систем за ідентифікаційними ознаками номер мобільного телефону НОМЕР_2 , месенджерів «Telegram», «WhatsApp», «Viber», яким користувався громадянин ОСОБА_18 , в папці «chat» якого було виявлено:

- файл «АДРЕСА И ПРЕДСЕДАТЕЛИ УИК (1).docx », в якому під порядковим номером 96 зазначено дільницю АДРЕСА_4 , та відомості про їх голів, відповідальних за проведення незаконного референдуму, а також співробітників т.зв. поліції, що здійснюють його охорону - ОСОБА_5 НОМЕР_3 .

Заявою про видачу паспорта громадянина України форми Ф1 ОСОБА_5 від 19.10.1996 року, в якій оновлено фотокартку 14.01.2011 року.

Довідкою-вимогою від 26.01.2023 року, згідно якої громадянин України ОСОБА_5 не знятої чи не погашеної судимості не має.

Інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Одночасно слід зазначити, що суд не покладає в обґрунтування даного вироку в якості доказів вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.1111 КК України, наступні матеріали та процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення: витяги з ЄРДР, постанову про визначення групи прокурорів, постанови про визначення слідчих, повідомлення про підозру та виклик до слідчого ОСОБА_5 , постанови про оголошення у розшук підозрюваного ОСОБА_5 , протоколи огляду веб-сайті Офісу Генерального прокурора та у газеті «Урядовий кур`єр», повістки про виклик підозрюваного ОСОБА_5 , доручення про надання безоплатної правової допомоги, постанови про доручення призначити захисника для здійснення безоплатної правової допомоги у кримінальному провадженні, повістки про виклик, тощо, оскільки за своїм змістом вказані документи не містять ознак доказів, що мають значення для вирішення кримінального провадження, а лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону та належними особами.

Захисник ОСОБА_4 вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину не доведена, оскільки наданих стороною обвинувачення доказів недостатньо для безумовного підтвердження вчинення злочину обвинуваченим.

Однак дослідивши всебічно, повно, об`єктивно та неупереджено всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожний із зазначених доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 1111 КК України, знайшла своє повне підтвердження в ході судового провадження.

При цьому, суд вважає, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженні було проведено уповноваженими посадовими особами з дотриманням встановлених кримінально-процесуальним кодексом правил. У суду немає сумнівів в його об`єктивності та достовірності, а добуті в його ході докази є належними та допустимими, повністю узгоджуються між собою, і в достатній мірі підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_5 в скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим суд бере їх за основу при ухваленні цього вироку.

Судом не встановлено таких доказів, на яких ґрунтується доказування вини обвинуваченого ОСОБА_5 , які були б отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю підтверджується показами свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , які підтвердили формування на території смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області після його окупації зс рф незаконного правоохоронного органу (мовою оригіналу) «Отдел полиции №3 (дислокація пгт. Михайловска) УВД по г. Васильевка и Васильевскому району», а також підтвердили факт зайняття ОСОБА_5 посади у цьому незаконному правоохоронному органі, виконання ним службових обов`язків та здійснення ним діяльності в інтересах держави-агресора та з метою підтримання окупаційної влади, надання допомоги державі-агресору (пособництво) та окупаційній адміністрації держави-агресора у проведенні підривної діяльності проти України, зокрема, шляхом підміни функцій Національної поліції України, .

При цьому, вказані свідки прямо вказали на те, що ОСОБА_5 , якого вони знають як місцевого мешканця смт. Михайлівка, підприємця, що надавав послуги інтернет-провайдера, ставив камери, сигналізації, ремонтував телефони, добровільно став співпрацювати з окупаційною владою та зайняв посаду в незаконно створеному окупаційною владою правоохоронному органі і виконував покладені на цей орган завдання.

Зокрема свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_7 особисто спілкувались з ОСОБА_5 , і саме від нього дізнались про його співпрацю з окупаційною владою. Також ОСОБА_5 висловлював їм свою задоволеність прийнятим рішенням і агітував зробити аналогічний вибір. Свідок ОСОБА_16 бачив ОСОБА_5 під час патрулювань разом із російськими військовими на службовому автомобілі, що на думку суду, однозначно свідчать про те, що обвинувачений перебував там у зв`язку з виконанням службових обов`язків як співробітник незаконного правоохоронного органу, тобто т.зв. (мовою оригіналу) «Отдел полиции №3 (дислокація пгт. Михайловска) УВД по г. Васильевка и Васильевскому району», а не з будь-яких інших причин.

Не довіряти показам вказаних свідків у суду немає підстав, оскільки обставин, що вони оговорюють обвинуваченого, судом не встановлено. Свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві пояснення та надали суду покази під присягою. Їх пояснення є логічними, послідовними, повними, конкретними та такими, що узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом доказами.

Пояснення зазначених свідків узгоджуються з безпосередньо дослідженими судом письмовими доказами, зокрема, з відомостями, які містяться:

- у протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_7 , які серед пред`явлених їм фото впізнали ОСОБА_5 , що вступив до лав т.зв. «народної міліції» смт. Михайлівка і виконував функції поліції;

- у інформації з «Телеграм-каналів» «ІНФОРМАЦІЯ_2» і «ІНФОРМАЦІЯ_3» про початок функціонування незаконного правоохоронного органу, та переліку його співробітників;

- у протоколі за результатами проведення НСРД - зняття інформації з електронних інформаційних систем громадянина рф ОСОБА_17 в результаті якої отримано відомості про заробітну плату за квітень і травень 2022 року працівників «Головного управління МВС в Запорізькій області», в тому числі Інженера-системотехніка ОСОБА_5 ;

- у протоколі за результатами проведення НСРД - зняття інформації з електронних інформаційних систем громадянина ОСОБА_18 в результаті якої отримано відомості про працівників незаконного правоохоронного органу, які здійснювали охорону виборчих дільниць під час проведення незаконного референдуму, в тому числі дільниці АДРЕСА_4 , - ОСОБА_5

- з інформацією, наданою УДМС України в Запорізькій області, про те, що ОСОБА_5 документований паспортом громадянина України.

Оцінивши вказані докази, суд вважає їх належними, допустимими та достовірними, зазначені в них відомості узгоджуються між собою та в сукупності доводять обставини вчинення ОСОБА_5 інкримінованих кримінальних правопорушень.

Жодних обґрунтованих доводів, які б давали підстави вважати вищезазначені докази недостовірними чи недопустимими, стороною захисту під час судового розгляду не наведено.

Під час судового розгляду стороною захисту не ставилось питання щодо визнання будь-яких доказів сторони обвинувачення недостовірними чи недопустимими.

Отже, суд вважає, що сукупність безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів переконливо, поза розумним сумнівом, доводить те, що обвинувачений ОСОБА_5 , будучи громадянином України, після повномасштабного вторгнення рф в Україну, у точно невстановлений час, але не пізніше 01 квітня 2022 року, перебуваючи на території смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, яка є тимчасово окупованою територією України, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, добровільно та свідомо зайняв у незаконному правоохоронному органі - (мовою оригіналу) «Отдел полиции №3 (дислокація пгт. Михайловска) УВД по г. Васильевка и Васильевскому району» посаду «інженера-системотехніка», та займаючи вказану посаду, надав допомогу державі-агресору (пособництво) та окупаційній адміністрації держави-агресора у проведенні підривної діяльності проти України, шляхом забезпечення працездатного стану комп`ютерної техніки, локальної мережі, операційних систем, які використовуються співробітниками незаконного правоохоронного органу, забезпечив підключення та використання інформаційних систем російської федерації, забезпечив місце дислокації зазначеного незаконного правоохоронного органу цілодобовим відеоспостереженням, приймав участь у патрулюванні місцевості в складі слідчо-оперативних груп, забезпечував охорону правопорядку під час проведення місцевою окупаційною владою агітаційних заходів, спрямованих на підтримку іміджу рф, та під час проведення незаконного референдуму відносно «виходу Запорізької області із складу України», забезпечуючи охорону правопорядку у ввіреній йому виборчій дільниці, та іншими, в тому числі правоохоронними функціями, фактично поклавши та виконуючи повноваження Національної поліції України.

При цьому, на свідомий і добровільний характер дій обвинуваченого із зайняття посади у зазначеному незаконному правоохоронному органі та реалізації його функцій вказує сам характер таких дій, їх послідовність, тривалість участі, динаміка розвитку та відношення ОСОБА_5 до цих дій.

Версія сторони захисту щодо відсутності доказів добровільності зайняття ОСОБА_5 посади у незаконному правоохоронному органі спростовується сукупністю досліджених судом вищевказаних доказів, у т.ч., показами свідків та іншими дослідженими судом письмовими доказами.

В матеріалах провадження відсутні будь-які об`єктивні дані, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 вчиняв вказані дії недобровільно, перебуваючи під безпосереднім психічним впливом або фізичним примусом, що такі дії були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала йому чи його рідним, або суспільним інтересам чи інтересам держави тощо.

Суд вважає, що обвинувачений безумовно усвідомлював факт окупації та агресії з боку рф та створення окупаційною владою незаконних органів, яким притаманні функції правоохоронних, зайняття посади у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території в умовах збройного конфлікту та введеного воєнного стану здійснювала свідомо, умисно, добровільно за власним волевиявленням.

Також суд враховує і те, що обвинувачений ОСОБА_5 , маючи достатній життєвий досвід та рівень знань не міг не розуміти незаконності вчинених ним дій та можливості завдання своїми умисними діями шкоди державі Україна, між тим, заходів, спрямованих на виїзд з тимчасово окупованої території України, обвинувачений не вживав.

Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним, що своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.7 ст. 1111 КК України, тобто добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

У відповідності до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення передбачене ч.7 ст.1111 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину.

Особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нового кримінального правопорушення.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_5 вид та розмір покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке віднесене до категорії особливо тяжких злочинів, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставини, відповідно до ч.1 ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлені.

Обставиною, яка обтяжує його покарання, є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючих покарання обставин, сімейний стан ОСОБА_5 , його вік, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі строком наближеного до мінімального, у межах санкції встановленої ч.7 ст.1111 КК України, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що надають публічні послуги, на той самий строк, із застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна.

При цьому суд враховує правові висновки, викладені у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі №753/18479/16-к (провадження №51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 року по справі №171/869/21 (провадження №51-838км22) в частині можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, в тому числі і до осіб, які на час вчинення зазначеного кримінального правопорушення не займали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю, з огляду на положення, передбачені ст. 55 КК України.

Також, призначаючи покарання суд враховує, що згідно ч.1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно ч.2 ст. 52 КК України конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.

При цьому, з огляду на вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність обставин, передбачених ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним кримінального правопорушення, суд, при призначенні покарання ОСОБА_5 не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

Таке покарання стосовно ОСОБА_5 на переконання суду, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним та іншими особами кримінальних правопорушень.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 слід обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного його затримання.

Цивільний позов не заявлявся. Речові докази, арешти майна і процесуальні витрати по справі відсутні. Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 1111 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах України та в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, в органах, що надають публічні послуги на строк 13 (тринадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбуття основного покарання ОСОБА_5 слід рахувати з моменту його затримання на виконання цього вироку.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади у правоохоронних органах України та в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, в органах, що надають публічні послуги, слід рахувати з моменту відбуття основного покарання.

Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам розгляду справи.

Вирок може бути оскаржений в Запорізького апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1