Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/692/24 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 186 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у м. Кропивницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000097 від 19.01.2023 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 серпня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Жовтневе Сузакського району Ошської області Киргизстан, громадянин України, українець, маючий професійно-технічну освіту, не одружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючий, пенсіонер, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 6 (шести) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахується з моменту його фактичного затримання.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 вчинив закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану,за наступних обставин.

ОСОБА_8 , близько 13 години 00 хвилин 18 січня 2023 року, тобто в період якого діяв воєнний стан, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» № 2102-ІХ від 24.02.2022 (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX, Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженого Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІX, Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженого Законом України від 22.05.2022 № 2263-IX, Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022, затвердженого Законом України від 15.08.2022 № 2500-ІХ та Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022, затвердженого Законом України від 16.11.2022 №і 2738- IX), рухаючись на велосипеді у бік АДРЕСА_2 , помітив ОСОБА_9 , яка лежала на ґрунтовій поверхні землі в напівпритомному стані та в якої в руці був мобільний телефон Samsung Galaxy А20е SM-A202F/DS імеі 1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 синього кольору, та в цей час зупинившись біля останньої на велосипеді у ОСОБА_8 виник раптово умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна.

У подальшому, ОСОБА_8 , реалізуючи свій прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, розуміючи що його дії несуть відкритий характер для ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, заволодів вказаним мобільним телефоном, взявши його з рук ОСОБА_9 та тримаючи його у руках, сів на власний велосипед і почав на ньому рухатися, тобто вважав, що заволодів мобільним телефоном марки Samsung Galaxy А20е SM-A202F/DS імеі 1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 синього кольору, вартість якого, відповідно до висновку експерта №293 від 19.01.2023 становить 2310 гривень 00 копійок, але в цей час ОСОБА_9 почала бігти за ним, супроводжуючи викриками, щоб останній повернув їй її майно. В свою чергу, ОСОБА_8 ігноруючи зауваження останньої, продовжив рух на велосипеді, намагаючись втекти від ОСОБА_9 та розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, але не зміг цього зробити, через безпосереднє переслідування потерпілої, яка наздоганяла його, тому позбувся телефону, викинувши його на ґрунтове покриття, поряд зі своїм будинком, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що не дало можливість розпорядитися ОСОБА_8 вказаним мобільним телефоном.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 змінити вирок суду першої інстанції та перекваліфікувати дії її підзахисного з ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання в межах санкції цієї етапі звільнивши від відбування покарання з випробуванням.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту та в судовому засіданні пояснив, що 18.01.2023 приблизно о 13.00 год. він їхав на велосипеді з мікрорайону ОСОБА_10 додому по вулиці Дачній. Був тверезий. Побачив на дорозі телефон, від нього на відстані приблизно 1 1,20 метрів лежала непритомна жінка. Він подумав, що вона нетвереза. Телефон був розбитий, він подумав, що його викинули, підібрав телефон та поїхав далі додому.

Коли від`їжджав з цього місця, жінка лежала непритомна. Не доїжджаючи до свого двору приблизно 20 метрів він почув крик жінки з вимогою повернути телефон. Це було приблизно 80-100 метрів від того місця, де знайшов телефон. Він зупинився, зрозумів, що це її телефон. Жінка підбігла до нього, стала махати сумкою, ображати його нецензурною лайкою та він кинув телефон на суху траву під її ноги. Це було біля його подвір`я.

Після того як він кинув телефон він пішов додому, а жінка продовжувала кричати, викликала поліцію. Потерпілу він раніше не знав, проте з її співмешканцем у нього приблизно рік тому була конфліктна ситуація. Вину визнає частково, оскільки підібрав телефон. Він не розумів, що це телефон жінки, він був розбитий. Після того, як він зайшов до свого двору, до потерпілої підійшов її співмешканець.

Натомість, не доведеним є показання потерпілої ОСОБА_9 , яка повідомила, що обвинувачений ОСОБА_8 , відбираючи з її рук телефон, вдарив її по голові. Доказів звернення до лікарні потерпілої щодо її непритомного стану та з метою підтвердження, що обвинувачений її вдарив, досудовому слідству та суду не надано.

При цьому, потерпіла постійно наголошувала на тому, що вона була в непритомному стані, а коли прийшла до тями, телефону не було і вона погналася з обвинуваченим ОСОБА_8 .

Однак, оскільки у обвинуваченого ОСОБА_8 був конфлікт з співмешканцем потерпілої ОСОБА_9 , намагаючись йому помститися (зі слів обвинувачки ОСОБА_8 ), потерпіла викликала поліцію.

Свідок ОСОБА_11 є свідком лише тієї події, коли почувши, що кричить, вийшов на вулицю подивитися і зі слів потерпілої дізнався, що сталося.

Належні докази факту відкритого викрадення чужого майна обвинувальні ОСОБА_8 відсутні, а висновки суду в оскаржуваному вироку ґрунтуються на доказах, які містяться в матеріалах кримінального провадження та зроблені показаннях потерпілої ОСОБА_9 , у якої неприязні відносини з обвинувачам ОСОБА_8 через конфліктну ситуацію з її співмешканцем.

Заслухавши доповідача, думкупрокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залити без задоволення, з таких підстав.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України,що в повному обсязі підтверджується дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції належними та допустимими доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та навів у вироку.

Допитаний в судовому засіданні суду першої ї інстанції обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні свою вину визнав частково. Пояснив, що 18.01.2023 приблизно о 13-00 год. Він їхав на велосипеді з мікрорайону ОСОБА_10 додому по вулиці Дачній. Був тверезий. Побачив на дорозі телефон, від нього на відстані приблизно 1 1,20 метрів лежала непритомна жінка. Він подумав, що вона нетвереза. Телефон був розбитий, він подумав, що його викинули, підібрав телефон та поїхав далі додому.

Коли від`їжджав з цього місця, жінка лежала непритомна. Недоїжджаючи до свого двору приблизно 20 метрів він почув крик жінки з вимогою повернути телефон. Це було приблизно 80-100 метрів від того місця, де знайшов телефон. Він зупинився, зрозумів, що це її телефон.

ОСОБА_12 підбігла до нього, стала махати сумкою, ображати його нецензурною лайкою та він кинув телефон на суху траву під її ноги. Це було біля його подвір`я.

Після того, як він кинув телефон він пішов додому, а жінка продовжувала кричати, викликала поліцію. Потерпілу він раніше не знав, проте з її співмешканцем у нього приблизно рік тому була конфліктна ситуація.

Вину визнає частково, оскільки підібрав телефон. Він не розумів, що це телефон жінки, він був розбитий.

Після того, як він зайшов до свого двору, до потерпілої підійшов її співмешканець. Перед потерпілою не вибачився, оскільки вона кричала, махала сумкою, ображала його. Просив перекваліфікувати його дії на закінчених замах на крадіжку.

Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що 18.01.2023 вона пішла з роботи приблизно об 11 год. та поверталася додому автобусом. Вийшла на зупинці та присіла перепочити, оскільки погано себе почувала, у неї розсіяний склероз.

Потім пішла додому по узбіччю та втратила свідомість, телефон був у неї в руці. Перед тим, як втратити свідомість вона дзвонила співмешканцю.

Коли втрачала свідомість ОСОБА_8 вона не бачила. Впала вона на правий бік, права рука була витягнута та в ній був телефон. Лежала вона на узбіччі біля дороги, скільки часу була без свідомості сказати не може.

Прийшла до тями від того, що хтось тягне телефон з її руки. Це був ОСОБА_8 . Вона попрохала допомоги, сказала, що погано себе почуває, проте він вирвав з її руки телефон і чимось стукнув.

Потім він поїхав на велосипеді в бік свого будинку. Після цього, вона піднялася, стала кричати в бік ОСОБА_8 , вимагати повернути телефон і побігла його наздоганяти. Наздогнала його вже біля його будинку, це приблизно в 100 метрів від того місця, де вона знепритомніла.

ОСОБА_8 стояв біля хвіртки та кинув її телефон їй під ноги. Він вже встиг поставити велосипед у двір, вийшов з двору та кинув телефон. ОСОБА_8 знав її раніше, вони мешкають на одній вулиці.

Він не вибачився перед нею. Претензій до нього не має, покарання обвинуваченому просила призначити на розсуд суду в межах санкції статті кримінального кодексу.

Свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції пояснив, що обвинуваченого та потерпілу знає, як сусідів його знайомого ОСОБА_13 . За якою адресою проживає знайомий він не пам`ятає.

У січні 2022 року, коли точно не пам`ятає, в обідній час він був у гаражі ОСОБА_13 , який виходить на вулицю. Гараж був відчинений та він бачив як ОСОБА_8 проїхав на велосипеді по вулиці додому.

Потім почув крик потерпілої, вийшов з гаражу та побачив, що ОСОБА_8 заходить до свого подвір`я, а потерпіла ще наздоганяла його та кричала щоб забрали у ОСОБА_8 телефон.

Потім він став підходити до них та побачив, як ОСОБА_8 виніс з подвір`я телефон та кинув його під ноги потерпілої. Вона підняла телефон та стала дзвонити в поліцію.

З її слів йому відомо, що ОСОБА_8 забрав у неї телефон коли їй стало погано та вона впала.

Крім даних показань обвинуваченого потерпілої, вина ОСОБА_8 підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 18.01.2023 ОСОБА_9 , яка просить притягнути до відповідальності невстановлену особу, яка 18.03.2023 о 13:15 год. в період, коли вона перебувала в напівсвідомому стані та прилягла на землю, оскільки їй стало зле, шляхом вільного доступу викрала у неї телефон марки «Samsung Galaxy А20е» (т.1 а.с.45);

- протоколом огляду місця події від 18.01.2023, проведеного в період з 14 год. 26 хв. до 14 год. 53 хв., відповідно до якого оглядається відкрита ділянка місцевості за адресою: АДРЕСА_3 з фото таблицею до нього, де скоєно злочин (т.1 а.с.46-47);

- протоколом огляду місця події від 19.01.2023, проведеного в період з 10:10 до 10:30 год., відповідно до якого оглядається ділянка місцевості за адресою: АДРЕСА_4 , в ході якого потерпіла ОСОБА_9 добровільно передала працівникам поліції телефон марки «Samsung Galaxy А20е», моделі SM-A202F/DS, серійний номер НОМЕР_3 , синього кольору, імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , з фото таблицею до нього (т.1 а.с.121-122);

- протоколом огляду речей від 19.01.2023, проведеного в період з 18:05 по 18:23 в ході якого оглядається телефон марки «Samsung Galaxy А20е» SM-A202F/DS, імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , синього кольору з фото таблицею до нього (т.1 а.с.123-125);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.01.2023 року та довідкою до нього, відповідно до якого, потерпіла ОСОБА_9 впізнала на фотознімку №2 особу, яка 18.01.2023 року близько 13:00 год. перебуваючи в м. Олександрія на відстані близько 170 м. від вул. Яблунева відкрито заволодів мобільним телефоном марки Samsung, де зображений ОСОБА_8 (т.1 а.с.128-130);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.01.2023 та відеозаписом до нього, дослідженого у судовому засіданні, за участі потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила, що проживає в АДРЕСА_4 . 18.01.2023 близько 12:00 год., може трохи пізніше, вона приїхала з роботи автобусом та одразу сіла на зупинці на лавочці з метою перепочити, оскільки їй стало дещо зле. Потім вона продовжила рух додому дорогою, якою зазвичай ходить та по вул. Яблунева, їй стало зле і вона присіла біля узбіччя, зателефонувала чоловікові, після чого на декілька хвилин втратила свідомість.

Коли почала приходити до тями відчула, що хтось з її рук забирає телефон. Розплющивши очі вона побачила свого сусіда, який проживає через два будинки від неї, і попрохала його про допомогу, однак він стукнув її по голові, сів на велосипед та почав їхати, вона почала йому кричати в слід аби він зупинився і віддав телефон та через силу почала за ним йти а потім бігти.

Наздогнала вона його вже біля будинку де він проживає по АДРЕСА_1 , та попросила його повернути її телефон і сусідів просила щоб їй допомогли. Він кинув їй в ноги телефон та пішов до двору звідки не повернувся до приїзду поліції (т.1 а.с.131-136);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.01.2023 року та довідкою до нього, відповідно до якого, свідок ОСОБА_11 впізнав на фотознімку №2 особу, яка 18.01.2023 року близько 13:00 год. перебуваючи в АДРЕСА_1 відкрито заволодів мобільним телефоном, де зображений ОСОБА_8 (т.1 а.с.137-139);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 20.01.2023 та відеозапису до нього, дослідженого у судовому засіданні, за участі свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що 18.01.2023 близько 13.00 год. він перебував у гаражі за адресою АДРЕСА_5 , де господар ОСОБА_13 крутив гайки автомобіля, а він йому допомагав.

В цей час він побачив, як проїхав на велосипеді чоловік, сусід ОСОБА_13 , а за ним бігла жінка і кричала йому в слід, що саме дослівно сказати важко, але щось типу стій і за те, щоб повернув телефон.

Ця жінка підбігла до них, сказала, що в неї викрали телефон та побігла далі. Він вийшов з гаража глянути, що сталося та в кінці забору стояв сусід з велосипедом, вона стукнула його сумкою, а він кинув в бік телефон, зайшов в двір та більше не виходив (т.1 а.с.140-145);

- висновком експерта судової товарознавчої експертизи № 293 від 19.01.2023, згідно якого ринкова вартість не представленого на експертизу мобільного телефону марки Samsung Galaxy А20е SM-A202F/DS імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 синього кольору, який був придбаний бувшим у використанні в березні місяці 2022 року, на даний час справний, але має пошкодження у вигляді розбитого скла на екрані та потертості в результаті експлуатації ззаду, станом на 18.01.2023 складає 2310,00 грн. (т.1 а.с.146-152);

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 31.01.2023 та довідкою до протоколу, відповідно до якого підозрюваний ОСОБА_8 впізнав телефон, який він вкрав 18.01.2023 по вул. Яблунева, марки Samsung Galaxy А20е, синього кольору, на фото 4, на якому зображено телефон, який належить ОСОБА_9 (а.с.168-171);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 31.01.2023 та відеозапису до нього, дослідженого у судовому засіданні, за участі підозрюваного ОСОБА_8 , який пояснив, що 18.01.2023 близько обіду він їздив на мікрорайон ОСОБА_10 кормити кота та повертався додому. На дорозі побачив, що лежить телефон, екран там був розбитий, тому він подумав, що його викинули, підняв та поїхав далі. Трохи в стороні лежала жінка, обличчя він не розгледів, оскільки вона була відвернута.

Потім вона почала його переслідувати та кричати, щоб він віддав телефон. Він зупинився біля свого двору, вона наздогнала його, він хотів віддати телефон, а вона не захотіла його брати, після чого він кинув телефон на землю та пішов додому. Коли він брав телефон йому не відомо було кому він належав. Спочатку він не розумів, що вона йому кричала (т.1 а.с.172-178).

Проаналізувавши зазначені докази та обставини вчинення злочину, колегія суддів дійшла висновку, що вказані докази в сукупності беззаперечно вказують на причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, а тому суд першої інстанції правильно кваліфікував його дії, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану, тобто вчинення кримінального правопорушення.

Що стосується доводів захисника про перекваліфікації дії її підзахисного з ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, необхідно зазначити наступне.

Відповідальність за ч.4 ст. 186 КК України передбачена за вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабіж) в умовах воєнного стану.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні).

Згідно ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Так, грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном. Таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпорядитися вилученим майном (винести, передати іншим особам тощо).

Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати як замах на грабіж.

Судом першої інстанції допитано обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілу ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 .

З вказаних пояснень вбачається, що ОСОБА_8 після того, як підібрав телефон був помічений потерпілою ОСОБА_9 , після чого намагався залишити місце злочину, однак, не встиг оскільки потерпіла його наздогнала, та він кинув телефон.

Це безпосередньо підтверджується як поясненнями самого обвинуваченого так і поясненнями потерпілої ОСОБА_9 , а також свідка ОСОБА_11 , який бачив, що ОСОБА_8 заходить до свого подвір`я, а потерпіла ще наздоганяла його та кричала щоб забрали у ОСОБА_8 телефон.

Очевидно, що об`єктивної можливості розпорядитись чи користуватись викраденим у ОСОБА_8 не було, оскільки його дії постійно були в полі зору потерпілої ОСОБА_9 , яка бігла за ним.

Доводи захисника про те, що дії ОСОБА_8 мали б кваліфікуватис,я як крадіжка, а не грабіж є необґрунтованими, оскільки в даномувипадку потерпіла ОСОБА_9 . чітко вказує, що бачила як ОСОБА_8 заволодів телефонм та бігла за ним.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та правильно встановлено судом, дії ОСОБА_8 були розпочаті як крадіжка, проте в подальшому були виявлені потерпілою ОСОБА_9 , які почали кричати, намагаючись зупинити ОСОБА_8 , однак останній намагався втекти з викраденим майном і лише зрозумівши, що не встигне з ним втекти, викинув викрадене майно.

Тобто, ОСОБА_8 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але грабіж не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

З огляду на викладе враховуючи роз`яснення, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», а також те, що ОСОБА_8 були помічені потерпілою ОСОБА_9 , колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України.

А тому колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

Також, не можуть бути враховані доводи захисту стосовно того, що не доведеним є показання потерпілої щодо нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень, оскільки органом досудового розслідування вказані дії не інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_8 .

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку або перешкоджали чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, не встановлено. Також не встановленого упередженого ставлення суду до обвинуваченого ОСОБА_8 під час розгляду справи.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що процесуальні права обвинуваченого та їх реалізація в ході судового розгляду справи були забезпечені та дотримані, і їх істотних порушень, не встановлено.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, особу винуватого, який є пенсіонером, малолітніх чи неповнолітніх дітей на утриманні не має, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на диспансерному обліку в КНП «Олександрійський наркологічний диспансер КОР» з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності з 2000 року, раніше не судимий.

Враховано відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого.

Атому, на думку колегії суддів, обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі в межах санкції визначеної ч. 4 ст. 186 КК України.

При фактичних обставинах даної справи, які встановлюють ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та ступінь його небезпечності для суспільства на даний час, а також відсутність пом`якшуючих обставин, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі буде достатнім для його виправлення, перевиховання, а також попередження вчинення ним, як самим обвинуваченим, так і іншими особами аналогічних кримінальних правопорушень.

Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційних скарг під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 серпня 2024 рокущодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4