10.10.2024 Справа № 940/992/24
Провадження по справі № 1-кп/940/140/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тетієві матеріали кримінального провадження № 0001823 від 19.05.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Черепин Тетіївського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України,

встановив:

На розгляді у Тетіївському районному суді Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України.

10.09.2024 у судовому засіданні прокурором - начальником Тетіївського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 та захисником обвинуваченого ОСОБА_5 головуючому у цьому кримінальному провадженні судді Тетіївського районного суду Київської області ОСОБА_1 заявлено відводи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19.09.2024 заяву прокурора - начальника Тетіївського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 про відвід судді направлено на розгляд до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.09.2024 у задоволенні заяви прокурора Тетіївського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 про відвід судді Тетіївського районного суду Київської області ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0001823 від 19.05.2024, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України, відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26.09.2024 заяву захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про відвід судді направлено для розгляду до Володарського районного суду Київської області.

08.10.2024 до суду надійшло клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

08.10.2024 у кримінальному провадженні призначено судове засідання на 14 год. 10 хв. 10.10.2024.

10.10.2024 захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 надіслав до суду заперечення на клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та клопотання про долучення до матеріалів кримінального провадження копій характеристик на ОСОБА_4 від сусідів. Також, надіслав до суду заяву, адресовану голові Володарського районного суду Київської області, про залишення без розгляду його заяви про відвід головуючого судді у справі № 940/992/24.

Отже, зважаючи на ініційоване прокурором клопотання про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням положень ч. 3 ст. 331 КПК України, заслухавши думку учасників, які не заперечували проти продовження судового розгляду даним складом суду,та з огляду на фактичну відмову захисника обвинуваченого від заявленого ним відводу, суд вважає за необхідне розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою до спливу двомісячного строку.

Так, клопотання прокурора мотивовано тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у тому, що 18.05.2024 близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_4 разом із співмешканкою ОСОБА_8 та двома малолітніми дітьми ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з метою проведення дозвілля прийшли до сестри ОСОБА_8 - ОСОБА_11 , яка проживає разом з ОСОБА_12 на території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

19.05.2024 близько 00 год. 30 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи на території вищевказаного домоволодіння, в стані алкогольного сп`яніння, безпричинно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, в частині забезпечення спокійних умов відпочинку людей, що відпочивали поблизу, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, демонструючи явну неповагу до існуючих правил поведінки у суспільстві й інших соціальних цінностей, з метою самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб спровокував конфлікт з ОСОБА_12 , під час якого висловлювався нецензурною лайкою на адресу останнього.

З метою владнання конфлікту та його припинення ОСОБА_12 не реагував на спроби ОСОБА_4 самовиразитись шляхом його приниження, та словесно намагався заспокоїти ОСОБА_4 , що не зупинило хуліганські дії останнього, після чого, останній не реагуючи на осіб, які перебували поряд, на території домоволодіння, зокрема жінки та малолітніх дітей, наблизився до ОСОБА_12 та наніс близько трьох ударів руками в обличчя останньому, чим заподіяв останньому фізичний біль.

В цей час дії ОСОБА_4 намагались припинити ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , на що він, маючи злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку та продовження протиправних дій відносно присутніх, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, почав виражатися нецензурною лайкою в бік присутніх осіб.

З метою припинення хуліганських дій ОСОБА_4 та забезпечення безпеки життю та здоров`ю оточуючих, його малолітня донька ОСОБА_9 викликала працівників поліції, які прибули на місце події о 01 год. 17 хв. З метою уникнення відповідальності ОСОБА_4 покинув територію вказаного домоволодіння.

19.05.2024 близько 01 год. 55 хв., в той час як оперуповноважений відділу кримінальної поліції Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області капітан поліції ОСОБА_13 разом із старшим слідчим слідчого відділу Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області капітаном поліції ОСОБА_14 , прибувши на виклик ОСОБА_9 про вчинення домашнього насильства її батьком ОСОБА_4 , з`ясовували обставини події, на мобільний телефон ОСОБА_8 неодноразово телефонував ОСОБА_4 з вимогами прийти додому, на що остання відповіла, що прийде додому після спілкування з працівниками поліції.

В подальшому, близько 02 години 15 хвилин працівник поліції ОСОБА_13 , почувши звук роботи мототранспорту та звуки, схожі на удари металу, вийшов із будинку на подвір`я, де побачив на дорозі ОСОБА_4 , на якого вказували свідки, як особу, що вчиняла хуліганські дії, який грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, демонструючи явну неповагу до правоохоронних органів, а також існуючих правил поведінки у суспільстві, побачивши працівника поліції, почав виражатись нецензурною лайкою та образливими лайливими словами в бік працівника поліції ОСОБА_13 . З метою припинення хуліганських дій ОСОБА_4 , ОСОБА_13 висунув йому усну вимогу припинити хуліганські дії та зупинитись на тому місці, де він знаходиться.

В цей час ОСОБА_15 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, будучи достовірно обізнаним про те, що ОСОБА_13 є працівником правоохоронного органу, почав стрімко рухатися до ОСОБА_13 , тим самим скорочуючи між ними відстань. На вимогу поліцейського ОСОБА_13 не наближатися ОСОБА_4 не реагував та, підійшовши до нього наніс не менше 2-х ударів заздалегідь заготовленим ножом, який тримав в правій руці, в область спини зліва, один з яких - пошкодив засіб пасивного захисту бронежилет, спричинивши колото-різане пошкодження, а один з яких - заподіяв ОСОБА_13 , який припиняв хуліганські дії, тілесне ушкодження у вигляді лінійної колото-різаної рани з рівними краями кінцями на межі верхньої третини лівої сідниці і попереку розміром 2.8*0,2 см, глибиною 4,0 см, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

В подальшому, ОСОБА_4 , продовжуючи злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, з метою самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, зокрема ОСОБА_12 , наблизився до останнього, який в цей час знаходився при вході в господарську будівлю та, тримаючи в правій руці ніж, здійснив удар в область шиї, від якого ОСОБА_12 ухилився. В цей час, ОСОБА_13 побачивши, що ОСОБА_4 своїми діями створює загрозу життю та здоров`ю оточуючих, а також на попередження про наміри застосування вогнепальної зброї та 1 пострілу в гору не реагує, ОСОБА_13 застосував вогнепальну зброю, зробивши 1 постріл в напрямку ОСОБА_4 , чим припинив хуліганські дії останнього, завдавши останньому тілесне ушкодження у виді вогнепальної крізної рани правого колінного суглобу, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Грубе порушення громадського порядку в діях ОСОБА_4 виразилось в ускладненні впорядкованих функціональних відносин, тобто в ускладненні забезпечення спокійної суспільно корисної діяльності, побуту і відпочинку людей.

Явна неповага до суспільства в діях ОСОБА_4 виразилась у відкрито виражених діях, які були очевидні для нього та інших осіб, нехтуючи громадським порядком, елементарними правилами поведінки, моральності, добропорядності.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується в хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, пов`язані з опором представникові влади, вчинені із застосуванням предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Крім цього, відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» до правоохоронних органів відносяться органи Національної поліції, інші органи, які здійснюють правозастосовні та правоохоронні функції.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію», завданнями поліції є: забезпечення публічної безпеки і порядку, охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидія злочинності, надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин ситуацій або внаслідок надзвичайних потребують такої допомоги.

Підпунктами 3 та 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено основні повноваження поліції, згідно яких поліція відповідно до покладених на неї завдань: вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення та здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

18.05.2023 оперуповноважений ВКП Білоцерківського РУП ГУ НП Київській області капітан поліції ОСОБА_13 разом із старшим слідчим Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області капітаном поліції ОСОБА_14 , будучи згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейськими та відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду i правоохоронних органів» працівниками правоохоронного органу, будучи у форменому одязі із знаками розрізнення, отримавши табельну вогнепальну зброю та спеціальні засоби, відповідно до розстановки сил та засобів, затвердженої начальником відділення поліції № 3 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області заступили на добове чергування у складі слідчо-оперативної групи «Батут-430» відділення поліції № 3 Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області та несли службу на службовому автомобілі марки «Renault» моделі «Express», д.н.з. НОМЕР_1 на синьому фоні.

Під час виконання вищевказаними працівниками поліції службових обов`язків, 19.05.2024 близько о 00 год. 30 хв. надійшло повідомлення на спецлінію «102» від ОСОБА_9 про вчинення протиправних дій її батьком ОСОБА_4 а адресою: АДРЕСА_2 .

Реагуючи на вказане повідомлення, працівник поліції ОСОБА_13 , який перебував в однострої зі знаками розрізнення працівника «Національної поліції України», екіпірований спеціальними засобами, табельною вогнепальною зброєю та закріпленим на бронежилеті нагрудним жетоном із зображенням спеціального номеру, спільно зі старшим слідчим капітаном поліції ОСОБА_14 приїхав на вказану адресу.

19.05.2024 близько 01 год. 55 хв., в той час як вказані працівники поліції з`ясовували обставини події, на мобільний телефон ОСОБА_8 неодноразово телефонував ОСОБА_4 з вимогами прийти додому, на що остання відповіла, що прийде додому після спілкування з працівниками поліції. Після вказаної розмови у ОСОБА_4 виник протиправний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень працівнику поліції, у зв`язку із виконанням ним своїх службових обов`язків.

В подальшому, близько 02 год. 20 хв. ОСОБА_13 , почувши звук роботи мото транспорту та звуки, схожі на удари металу, вийшов із будинку на подвір`я, де побачив на дорозі ОСОБА_4 , на якого вказували свідки, як особу, що вчиняла хуліганські дії, який грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, демонструючи явну неповагу до правоохоронних органів, а також існуючих правил поведінки у суспільстві, побачивши працівника поліції, почав виражатись нецензурною лайкою та образливими лайливими словами в бік працівника поліції ОСОБА_13 . З метою припинення хуліганських дій ОСОБА_4 , ОСОБА_13 висунув йому усну вимогу припинити хуліганські дії, та зупинитись на тому місці, де він знаходиться.

В цей час ОСОБА_15 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, будучи достовірно обізнаним про те, що ОСОБА_13 є працівником правоохоронного органу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їхні суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи мету заподіяння тілесних ушкоджень працівнику поліції, у зв`язку із виконанням ним своїх службових обов`язків, почав стрімко рухатися до ОСОБА_13 , тим самим скорочуючи між ними відстань. На вимогу поліцейського ОСОБА_13 не наближатися, ОСОБА_4 не реагував та, підійшовши до нього, наніс не менше 2-х ударів, заздалегідь заготовленим ножом, який тримав в правій руці, в область бронежилет, спини зліва, 1 з яких пошкодив засіб пасивного захисту спричинивши колото різане пошкодження, а 1 з яких заподіяв ОСОБА_13 тілесне ушкодження у вигляді лінійної колото-різаної рани з рівними краями і кінцями на межі верхньої третини лівої сідниці і попереку розміром 2.8*0,2 см, глибиною 4,0 см, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, внаслідок чого останній впав та не зміг чинити опір.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Під час досудового розслідування ОСОБА_4 21.05.2024 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який 16.07.2024 продовжено до 06 год. 30 хв. 19.08.2024.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 16.08.2024 продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14 жовтня 2024 року включно без визначення розміру застави.

Враховуючи наявність встановлених ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що на теперішній час не зменшились та продовжують існувати, неможливості запобігання наведеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, прокурор просить продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів без визначення розміру застави.

У судовому засіданні прокурор підтримав заявлене ним клопотання про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Разом з тим, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив змінити ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, вказуючи, що прокурором не доведено обставин, які б свідчили про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Разом з тим зазначив, що обвинувачений позитивно характеризуються за місцем проживання, надавши на підтвердження до матеріалів кримінального провадження копії характеристик на ОСОБА_4 від сусідів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 .

Прокурор заперечував проти зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заслухавши учасників судового провадження, суд зазначає таке.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду від 21.05.2024 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із строком дії до 17.07.2024.

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду від 16.07.2024 ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із строком дії до 19.08.2024.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 16.08.2024 продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14 жовтня 2024 року включно без визначення розміру застави.

У ході судового розгляду клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд погоджується із доводами сторони обвинувачення про наявність існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, продовжує існувати ризик ймовірності переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, зокрема тяжкого злочину, за вчинення якого обвинуваченому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років, а тому, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке може бути призначено судом у випадку визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувачений може вживати заходів, спрямованих на переховування від суду. Також, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 втік з місця вчинення кримінальних правопорушень та деякий час переховувався від працівників поліції.

Крім того, має місце ризик того, що обвинувачений з метою ухилення від подальшого покарання чи спотворення об`єктивної картини вчинення злочину, шляхом умовляння, підкупу, переконання, примушування із застосуванням фізичної сили або погроз такого застосування, може незаконно впливати на свідків. Підтвердженням цього, є показання свідка ОСОБА_12 , який повідомив, що 22.05.2024 до нього зверталась ОСОБА_27 , яка є співмешканкою ОСОБА_4 , та просила, щоб він змінив свідчення на користь ОСОБА_4 . Крім того зазначив, що 22.05.2024 до нього телефонувала захисник ОСОБА_4 , тиснула на нього та вимагала змінити показання на користь ОСОБА_4 .

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та потерпілих та дослідження їх судом.

Також, прокурор вказує на наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, який прокурором обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 після вживання алкогольних напоїв починає вести себе агресивно, створює конфліктні ситуації з оточуючими, полюбляє сперечатися і ці суперечки призводять до бійок, а також ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні двох злочинів, у тому числі тяжкого.

На переконання суду, під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , прокурор довів обставини, передбачені пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 194 КПК України (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України).

Водночас, суд бере до уваги, що фактично відомостей про виникнення нових ризиків не встановлено, а існуючі ризики, враховуючи, що обвинувачений майже 5 місяців перебуває під вартою, об`єктивно зменшились з плином часу.

Разом з тим, з урахуванням обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінальних правопорушень та встановлених ризиків кримінального провадження, на цьому етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою досягнення дієвості відповідного кримінального провадження і забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Водночас, застосований до обвинуваченого запобіжний захід має корелюватися із ризиками та їх інтенсивністю, а також з особою обвинуваченого, тобто має існувати пропорційність між заходом та мірою обмеження права та дієвості його застосування.

Так, судом встановлено, що клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень прокурора про наявність у обвинуваченого ОСОБА_4 наміру перешкодити розгляду кримінального провадження у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України.

Щодо тверджень прокурора про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення обвинуваченим, який прокурором обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 після вживання алкогольних напоїв починає вести себе агресивно, створює конфліктні ситуації з оточуючими, полюбляє сперечатися і ці суперечки призводять до бійок, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, під час розгляду клопотання встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 багато років має одне і теж постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей 2008 та 2010 років народження, що підтверджує наявність у нього міцних соціальних зв`язків. Водночас, суд не може залишити поза увагою долучені до матеріалів кримінального провадження стороною захисту письмові характеристики на ОСОБА_4 від його сусідів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , згідно яких ОСОБА_4 характеризується сусідами саме з позитивної сторони. Більш того, згідно вказаних характеристик сусіди категорично заперечують факт зловживання обвинуваченим ОСОБА_4 алкогольними напоями чи його конфліктність. За таких обставин суд, зберігаючи безсторонність, фактично констатує, що твердження сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_4 після вживання алкогольних напоїв починає вести себе агресивно, створює конфліктні ситуації з оточуючими, полюбляє сперечатися і ці суперечки призводять до бійок, спростовуються письмовими характеристиками від безпосередніх сусідів обвинуваченого.

При цьому, суд критично оцінює доводи прокурора про те, що вказані характеристики не мають значення, бо зібрані самостійно стороною захисту, оскільки їх більше десяти, до них долучені копії паспортів вказаних громадян та за датою складення вони актуальні саме на час розгляду клопотання. Більш того, прокурор не позбавлений можливості самостійно актуалізувати будь-які характеризуючі дані на обвинуваченого, у тому числі в обґрунтування ризиків, оскільки згідно ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, тобто самостійного обстоювання сторонами їхніх правових позицій.

За таких обставин, суд має розглянути можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, крім тримання під вартою.

Разом з тим, суд враховує також положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У рішенні у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (§ 80).

У рішенні у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року Європейський суд з прав людини, зокрема, дійшов висновку, що національні суди порушили пункт 1 статті 5 Конвенції, оскільки при ухваленні рішень не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою (§ 29, § 31).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 01 червня 2006 року у справі «Мамедова проти росії», зазначено, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Відтак, враховуючи наведене та з огляду на те, що прокурором не доведено обставини, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України (недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні), позитивні характеризуючі дані обвинуваченого, намір визнавати свою провину, на переконання суду, продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не виправдовуватиме такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні та фактично є надмірним.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення клопотання прокурора щодо продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Водночас, з урахуванням положень ч. 4 ст. 194 КПК України, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який є співмірним з іншими існуючими ризиками, відповідатиме особі обвинуваченого та буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії його належної процесуальної поведінки.

При цьому, на переконання суду, інші більш м`які запобіжні заходи не будуть достатнім стримуючим фактором та не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби та може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Крім того, з метою мінімізації ризиків, встановлених у судовому засіданні, а також запобігання позапроцесуальній поведінці підозрюваного, наявні підстави для покладення на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Також, суд зазначає, що приписи ч. 5 ст. 181 КПК України передбачають, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Крім того, представник потерпілого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_6 надав до матеріалів кримінального провадження цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

У судовому засіданні представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 просив прийняти до розгляду у цьому кримінальному провадженні позовну заяву за позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, яка була подано до початку судового розгляду, а саме 30.08.2024 року, відтак відсутні підстави для відмови у його прийнятті до розгляду. Твердження сторони захисту про необхідність відкладення вирішення питання щодо прийняття цивільного позову до розгляду у даному кримінальному провадженні суд вважає необґрунтованими.

Разом з тим, при вирішенні питання щодо прийняття до розгляду у кримінальному провадженніцивільного позову суд зазначене таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 КПК України підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Враховуючи, що зазначений цивільний позов подано до початку судового розгляду, форма та зміст позовної заяви відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства, суд вважає за необхідне прийняти до розгляду у цьому кримінальному провадженні цивільний позов потерпілого.

на підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2, 22, 27, 31, 127, 128, 177, 178, 183, 194, 331 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання: АДРЕСА_1 строком на два місяці, тобто до 10 грудня 2024 року.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 цілодобово залишати житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , окрім розумного фактичного часу, необхідного для прибуття за викликом суду, перебування в суді та участі в судових засіданнях, надання невідкладної медичної допомоги в закладах охорони здоров`я та в інших невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя чи здоров`я в умовах воєнного стану.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме:

1) прибувати за кожною вимогою суду в цьому кримінальному провадженні;

2) повідомляти суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи;

3) утриматись від спілкування із свідками, зокрема із свідком ОСОБА_12 ;

4) не відлучатися із села Черепин Білоцерківського району Київської області без дозволу суду.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Обвинуваченого ОСОБА_4 негайно доставити до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де звільнити його з-під варти.

Контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту покласти на органи Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 .

Визначити строк дії ухвали в частині запобіжного заходу до 10 грудня 2024 року включно.

Прийняти до розгляду у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України, цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Встановити відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання відзиву на позовну заяву та роз`яснити, що у випадку ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи.

Встановити позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч. ч. 3-5 ст. 178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Встановити відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, яке має відповідати вимогам ч. ч. 3-5 ст. 178 ЦПК України, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Відкласти судове засідання на 14 год. 20 хв. 04 листопада 2024 року.

Викликати для участі в судовому засіданні учасників судового провадження.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали суду буде виготовлено та оголошено об 11 год. 00 хв. 11 жовтня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1