Справа № 308/7677/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.10.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: захисника - адвоката ОСОБА_5 , прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-кп/4806/564/24 за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 вересня 2024 року клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 - задоволено.

Продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів до 21 листопада 2024 року включно.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 - задоволено.

Продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів до 21 листопада 2024 року включно.

Визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ОСОБА_9 обов`язків передбачених КПК України - в розмірі трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста гривень).

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 - задоволено.

Продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів до 21 листопада 2024 року включно.

Визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ОСОБА_8 обов`язків передбачених КПК України - в розмірі двісті п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 757 000 (сімсот п`ятдесят сім тисяч гривень).

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду знаходяться матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000194 від 06.07.2023 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України.

У судовому засіданні вказаного кримінального провадження прокурором було заявлено клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Обґрунтовуючи клопотання прокурор вказав на наявність обґрунтованої підозри у вчиненому ними кримінальному правопорушенні та існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що стали підставою для обрання слідчим суддею запобіжного заходу ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які не зменшилися, а тому є необхідність у його продовженні, з метою забезпечення виконання останніми покладених на них процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Продовжуючи дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції вказав на те, що враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченим злочину, його суспільну небезпечність, а також виходячи з сукупності обставин, що характеризують особи обвинувачених, суд прийшов до переконання, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, наведеним прокурором у клопотанні. Саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні. А тому клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Разом з тим, задовольняючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції визначив обвинуваченим розмір застави, а також поклав на обвинувачених обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: обвинуваченому ОСОБА_9 встановив в розмірі трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 грн., обвинуваченому ОСОБА_8 в розмірі двісті п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 757 000 грн.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , вказує на те, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що прокурор обґрунтовано не вказав, чому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам. Також вказує, що прокурором у клопотанні не наведено жодних доказів, які б свідчили про реальні існування ризиків. Зазначає, що судом першої інстанції в недостатній мірі враховані дані про особу обвинуваченого, які характеризують його позитивно, а саме: має на утриманні одну неповнолітню дитину, має постійне місце проживання, тобто має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, відповідно до відповіді із Закарпатської УВП №9 на адвокатський запит, ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності не притягувався, порушень режимних вимог з його боку не було, скарги не поступали. Також сторона захисту звертає увагу на надмірну тривалість перебування його підзахисного під вартою, що є неприпустимим (рішення ЄСПЛ від 11.04.2019, заява №46993/13 « ОСОБА_11 та інші проти України»). Вважає, що застосований запобіжний захід відносно ОСОБА_7 , є надто суворим. Просить суд, частково скасувати оскаржувану ухвалу суду, постановити нову, якою обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який полягає у забороні останньому покидати своє місце проживання або у відповідності до ст.183 КПК України застосувати до підзахисного альтернативний запобіжний захід заставу в розмірі 242000 грн. з покладенням відповідних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , вказує на те, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що суддею безпідставно зроблено висновок про неможливість застосування до його підзахисного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою з правом внесення застави у розмірі 757000,00 грн. Зазначає, що прокурор обґрунтовано не вказав, чому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам. Також вказує, що прокурором у клопотанні не наведено жодних доказів, які б свідчили про реальні існування ризиків. Зазначає, що судом першої інстанції в недостатній мірі враховані дані про особу обвинуваченого, які характеризують його позитивно, а саме: зараз ОСОБА_8 30 років, має постійне місце проживання, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, відповідно до відповіді із Закарпатської УВП №9 на адвокатський запит, ОСОБА_8 характеризується посередньо, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, порушень режимних вимог з його боку не було, скарги не поступали. Оскільки ОСОБА_8 у власності майна не має, то на думку сторони захисту визначена судом застава у розмірі 757000 грн. є вкрай високою. Також сторона захисту звертає увагу на надмірну тривалість перебування його підзахисного під вартою, що є неприпустимим (рішення ЄСПЛ від 11.04.2019, заява №46993/13 « ОСОБА_11 та інші проти України»). Просить суд, частково скасувати оскаржувану ухвалу суду, постановити нову, якою обрати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який полягає у забороні останньому покидати своє місце проживання або у відповідності до ст.183 КПК України застосувати до підзахисного альтернативний запобіжний захід заставу в розмірі 242000 грн. з покладенням відповідних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , вказує на те, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що суддею безпідставно зроблено висновок про неможливість застосування до його підзахисного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою з правом внесення застави у розмірі 908400,00 грн. Зазначає, що прокурор обґрунтовано не вказав, чому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам. Також вказує, що прокурором у клопотанні не наведено жодних доказів, які б свідчили про реальні існування ризиків. Зазначає, що судом першої інстанції в недостатній мірі враховані дані про особу обвинуваченого, які характеризують його позитивно, а саме: ОСОБА_9 має постійне місце проживання, одружений, має сім`ю, тобто міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, відповідно до відповіді із Закарпатської УВП №9 на адвокатський запит, ОСОБА_9 характеризується посередньо, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, порушень режимних вимог з його боку не було, скарги не поступали. Також сторона захисту звертає увагу на надмірну тривалість перебування його підзахисного під вартою, що є неприпустимим (рішення ЄСПЛ від 11.04.2019, заява №46993/13 « ОСОБА_11 та інші проти України»). Просить суд, частково скасувати оскаржувану ухвалу суду, постановити нову, якою обрати щодо ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який полягає у забороні останньому покидати своє місце проживання або у відповідності до ст.183 КПК України застосувати до підзахисного альтернативний запобіжний захід заставу в розмірі 242000 грн. з покладенням відповідних обов`язків.

Заслухавши суддю-доповідача про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, прокурора, який, судове рішення вважає законним та обґрунтованим, пояснення захисника - адвоката ОСОБА_5 , який підтримав доводи апеляційних скарг та просив їх задовольнити, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Апеляційні скарги розглядаються за відсутності обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , неявка яких з урахуванням положень ст. 405 КПК України, не перешкоджає їх розгляду. При цьому враховується те, що про час та місце розгляду апеляційних скарг сторони захисту, обвинувачені повідомлені відповідно до вимог закону; що даних про відкладення розгляду апеляційних скарг на інший день до апеляційного суду не надходило; що в апеляційних скаргах не порушується питання про погіршення становища обвинувачених, а також те, що у розгляді апеляційних скарг приймає участь адвокат ОСОБА_5 , який просив розглянути апеляційні скарги за відсутності обвинувачених.

Колегія суддів вважає, що затримання та тримання особи під вартою мають бути законними, з точки зору як матеріального, так і процесуального права. Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) констатував, що Конвенція, по суті, відсилає до національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства, водночас вимагаючи також, щоб будь-яке позбавлення свободи відповідало меті статті 5 Європейської Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), яка полягає в захисті людини від свавілля. Підставами для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є: а)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення; б) наявність конкретних фактичних та правових підстав.

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства, тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність взяття особи під варту, про продовження строків тримання особи під вартою покладений на органи досудового слідства, - ініціаторів клопотань і, зокрема, прокурора. При цьому необхідно враховувати, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку із чим він обирається чи продовжується лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 2 ст. 194 КПК України, і його належної поведінки.

Відповідно до ст. 194 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, передбаченим ст. 177, 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції при розгляді клопотання прокурора про продовження строку застосування щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою дотримано не в повній мірі.

Як встановлено апеляційним судом, - у провадженні Ужгородського міськрайонного суду знаходяться матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000194 від 06.07.2023 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України.

Подане прокурором до суду першої інстанції клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим мотивовано тяжкістю обвинувачення та ризиками, які були враховані при обранні слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою і які, на думку прокурора, не зменшились, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти таким ризикам.

При цьому, ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.09.2024 про продовження строку тримання під вартою теж мотивована тяжкістю інкримінованого обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, , яке відноситься до категорії особливо тяжких, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років, та тим, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на момент розгляду клопотання не зменшилися, а також потребами судового розгляду даного кримінального провадження.

На переконання колегії суддів, такий висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки не узгоджується із вимогами кримінального процесуального законодавства та практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ходорковський проти Росії» при оцінці позбавлення свободи будь-кого суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними. Отже, коли єдиною підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є побоювання того, що підозрюваний зникне, до підозрюваного має бути застосовано інший запобіжний захід, якщо він зможе забезпечити достатні гарантії явки в суд (орган досудового розслідування), наприклад, через застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Зокрема у п. 80 рішення від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України» ЄСПЛ вказував, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.

Після цього прокурори і суди не навели аргументованих підстав для продовження тримання заявника під вартою, лише зазначили, що запобіжний захід було обрано правильно.

Проте згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами. Інших підстав національні суди у цій справі не наводять. Крім того, національні владні органи не розглядали можливість застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою. Аналогічна позиція ЄСПЛ викладена і у п. 60 рішення у справі «Єлоєв проти України».

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого. Крім того, не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

Цих вимог закону судом першої інстанції дотримано не було, оскільки ні в клопотанні прокурора, ні в ухвалі суду не вмотивовано, на підставі яких саме наявних у провадженні фактичних даних можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Як вбачається з ухвали суду, - суд поклав в основу рішення про продовження щодо обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою положення, викладені в КПК України, зокрема, про можливість переховування від суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, без вагомості доказів таким ризикам та не врахував характеризуючі дані про особу кожного обвинуваченого, зокрема, відсутність судимостей, наявність міцних соціальних та родинних зв`язків, та постійного місця проживання, крім того, згідно відповідей із Закарпатської УВП №9 на адвокатський запит, обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 до дисциплінарної відповідальності не притягувалися, порушень режимних вимог з їх боку не було, скарги не поступали.

На переконання колегії суддів, наведені у клопотанні прокурором доводи про те, що, перебуваючи на волі, обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , з метою ухилення від кримінальної відповідальності, зможуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінального провадження, з якими погодився суд першої інстанції, розглядаючи клопотання прокурора, не підтверджені жодними доказами і такі висновки не узгоджуються з фактичною поведінкою обвинувачених.

Разом з тим, із клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою та доданих до нього матеріалів вбачається, що необхідність продовження обвинуваченим такого запобіжного заходу прокурор обґрунтовує тими ж самими доказами щодо обґрунтованої підозри та наявних ризиків, які раніше вже були враховані судом при обранні обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 запобіжного заходу та його неодноразовому продовженні, починаючи з лютого 2024 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що підстави тримання особи під вартою, підстави для продовження строку тримання особи під вартою мають бути чітко вказані у судовому рішенні.

При оцінці обґрунтованості доводів клопотання та висновків викладених в ухвалі суду враховуються положення Європейського суду з прав людини, зазначені у п. 75 рішення від 10.02.2011 Справа «Харченко проти України» про те, що «Суд нагадує, що тривале тримання під вартою без визначення в рішенні відповідних підстав є несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленого у п. 1 ст. 5. У п. 79 цього ж Рішення «Суд повторює, що розумність строку тримання особи під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись у кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин про які йдеться у рішеннях національних судів, рівня переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості».

Колегія суддів вважає, що ухвала суду не містить належного обґрунтування необхідності продовження строку тримання обвинувачених під вартою, що прокурором не надані докази у підтвердження обґрунтованості доводів клопотання, хоча відповідно до вказаних вище норм Конституції України, Конвенції та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведення обґрунтованості клопотання покладено саме на нього.

Крім того, колегія суддів вважає, що як прокурор у клопотанні, так і суд першої інстанції в ухвалі не вмотивували, перший доводи, а другий висновок про те, що продовження строку тримання обвинувачених під вартою з урахуванням суспільного інтересу та особливостей кримінального провадження переважує принцип поваги до свободи особистості.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції на стадії продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 під вартою не розглядалось питання про застосування щодо них інших, більш м`яких запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою.

Враховуючи сукупність вищенаведених обставин, даних про осіб обвинувачених, а також наданих сторону захисту заяв, а саме: заяву від ОСОБА_12 про те, що у випадку застосування судом відносно ОСОБА_8 , який є її онуком, запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, то вона не заперечує та надає згоду на його проживання у належному їй на праві приватної власності будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; заяву від ОСОБА_13 про те, що у випадку застосування судом відносно ОСОБА_9 , який є її чоловіком, запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, то вона не заперечує та надає згоду на його проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 ; заяву від ОСОБА_14 про те, що у випадку застосування судом відносно ОСОБА_9 , який є його рідним сином, запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, то він не заперечує та надає згоду на його проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить йому; заяву від ОСОБА_15 про те, що у випадку застосування судом відносно ОСОБА_7 , який є цивільним чоловіком її доньки ОСОБА_16 , запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, то вона не заперечує та надає згоду на його проживання у належній їй на праві приватної власності квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , що в сукупності свідчить про відсутність наміру переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також те, що прокурор не посилався на наявність даних у підтвердження того, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинувачених буде достатнім для забезпечення їх належної процесуальної поведінки, сприятиме завданням кримінального провадження, відповідатиме принципам верховенства права, колегія суддів, вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції скасувати й обрати відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який забезпечить їх належну процесуальну поведінку.

Відповідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Домашній арешт як запобіжний захід полягає в обмеженні свободи пересування обвинуваного шляхом його ізоляції за місцем проживання.

Такий запобіжний захід в даний час є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особам обвинувачених та тяжкості пред`явленого їй обвинувачення і зможе забезпечити виконання обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 покладених на них процесуальних обов`язків.

За вказаних підстав, ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали, а апеляційні скарги до часткового задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 вересня 2024 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасувати.

Клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, задовольнити частково.

Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з обов`язком не залишати місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 , на строк до 21.11.2024.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 такі обов`язки:

1) прибувати на виклики суду на кожну вимогу; 2) не залишати цілодобово житло за адресою: АДРЕСА_2 без дозволу суду; 3) не відлучатися із Закарпатської області, без дозволу суду в провадженні якого перебуває дане кримінальне провадження; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування із свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні; 5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади ДМС у Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з обов`язком не залишати місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 , на строк до 21.11.2024.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 такі обов`язки:

1) прибувати на виклики суду на кожну вимогу; 2) не залишати цілодобово житло за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу суду; 3) не відлучатися із Закарпатської області, без дозволу суду в провадженні якого перебуває дане кримінальне провадження; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування із свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні; 5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади ДМС у Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з обов`язком не залишати місце фактичного проживання: АДРЕСА_3 , на строк до 21.11.2024.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки:

1) прибувати на виклики суду на кожну вимогу; 2) не залишати цілодобово житло за адресою: АДРЕСА_3 без дозволу суду; 3) не відлучатися із Закарпатської області, без дозволу суду в провадженні якого перебуває дане кримінальне провадження; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування із свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні; 5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади ДМС у Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Вказані обов`язки покладені на обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на строк до 21.11.2024, тобто до закінчення терміну дії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді