Постанова

Іменем України

09 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 199/2348/23

провадження № 51-3536км24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника

ОСОБА_6 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 січня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року у кримінальному провадженні стосовно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2

ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої моральну шкоду в розмірі 919 600 грн, а на користь держави - витрати у зв`язку із залученням експертів у справі.

Стягнуто з ПАТ «СК«ЮНІВЕС» на користь потерпілої ОСОБА_9 шкоду, заподіяну у зв`язку зі смертю потерпілого, у розмірі 241 200 грн та моральну шкоду в розмірі 80 400 грн.

Вирішено долю речових доказів.

Як установлено судом та детально викладено у вироку, ОСОБА_8 04 грудня 2022 року близько 18:00, керуючи власним технічно справним автомобілем «DAEWOO LANOS», рухався по вул. Любарського з боку вул. Молодогвордійської в напрямку Центрального мосту в Амур-Нижньодніпровському районі в м. Дніпрі.

Під час руху він, порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, у ході виникнення небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_10 , який перетинав проїзну частину вул. Любарського, у невстановленому місці, зліва направо, за напрямком руху автомобіля «DAEWOO LANOS», заходів до своєчасного зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив, у зв`язку з чим у районі будинку за № 177 на цій вулиці здійснив наїзд на пішохода.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_10 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до настання смерті.

Своїми діями ОСОБА_8 порушив вимогу Правил дорожнього руху, невиконання якої перебуває в прямому причинному зв`язку з наслідками, події, а саме не дотримався п. 12.3, відповідно до якого «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Дніпровський апеляційний суд 08 квітня 2024 року вирок місцевого суду залишив без зміни.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі захисник не погоджується з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій стосовно ОСОБА_8 , вважає, що вони прийняті з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, тому просить скасувати ці рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно з твердженнями захисника, сукупність доказів, які суди попередніх інстанцій проаналізували й поклали в основу своїх рішень, не доводять винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

На його переконання, під час збирання доказів орган досудового розслідування допустив порушення, які перешкодили місцевому суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення. Суд першої інстанції необ`єктивно встановив обставини кримінального провадження та належно не оцінив доказів у справі.

Захисник зазначає, що апеляційний суд не усунув недоліків судового розгляду суду першої інстанції, формально розглянув справу, без дотримання положень ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Суди, на думку автора скарги, ухвалюючи рішення, не дотрималися вимог процесуального закону щодо законності, обґрунтованості й умотивованості судового рішення (ст. 370 КПК) та оцінили докази з порушенням приписів статей 85-89, 94 цього Кодексу.

Зокрема, захисник акцентує на тому, що поза увагою судів залишилися такі недоліки досудового розслідування та інші факти, а саме:

- не встановлено належним чином технічного стану автомобіля Ланос, а в матеріалах провадження є різні висновки щодо технічного стану цього транспортного засобу і протиріччя цих висновків судом не усунуто;

- висновок експерта від 13 січня 2023 року про технічний стан автомобіля є недопустимим доказом, оскільки експерт, не знімаючи коліс з транспортного засобу, перевіряв його стан, тобто не стендовим методом;

- не підтверджено, що сліди, виявлені на асфальті під час огляду місця події, залишені автомобілем ОСОБА_11 під керуванням ОСОБА_8 ;

- слідчий у постанові про призначення автотехнічної експертизи у вихідних даних не вказав, що сліди гальмування на проїзній частині дороги належать автомобілю Ланос;

- відсутні будь-які сліди для ідентифікації колес цього автомобіля;

- суди належним чином не перевірили достовірності фактичних даних протоколу слідчого експерименту від 11 січня 2021 року та висновку експерта від 26 січня 2023 року;

- не дано оцінки тому, що світло фар автомобіля Ланос не відповідає кольору, вказаному під час слідчого експерименту;

- фактичні дані протоколу слідчого експерименту від 11 січня 2023 року є недопустимими доказами, оскільки експеримент був проведений за участю ОСОБА_8 як свідка, без роз`яснення йому прав, у тому числі не свідчити проти себе та мати захисника. Під час цієї слідчої дії фактично було проведено допит підзахисного ОСОБА_8 ;

- суд, розглядаючи справу, не усунув суперечностей між даними, повідомленими свідком ОСОБА_12 під час слідчого експерименту за його участю та показаннями, які він дав у суді;

- достовірно не встановлено швидкості руху автомобіля засудженого;

- безпідставно відмовлено стороні захисту в клопотанні про проведення експертизи для встановлення швидкості руху автомобіля;

- Під час слідчого експерименту спеціаліст ОСОБА_13 , який був присутнім при його проведенні не попереджався про кримінальну відповідальність і далі не мав права проводити автотехнічну експертизу.

Крім того, захисник указує, що потерпілий був працівником поліції, а тому, на його переконання, розгляд справи був проведений необ`єктивно.

Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні

Захисник підтримав доводи, викладені в касаційній скарзі і просив її задовольнити.

Представник потерпілого не підтримав касаційної скарги, просив Суд відмовити в її задоволенні.

Прокурор не підтримала доводів, наведених у касаційній скарзі, просила Суд судові рішення залишити без зміни.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, позицію представника потерпілої, думку прокурора та перевіривши матеріали кримінального провадження й доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів уважає, що касаційна скарга сторони захисту підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Статтею 438 КПК визначено, що предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення судове рішення.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що численні доводи касатора викладені у касаційній скарзі не були предметом перевірки судів попередніх інстанцій, оскільки цей захисник не брав участі в розгляді справи місцевим та апеляційним судами.

Вирішуючи питання щодо можливості розгляду касаційним судом доводів, які не були предметом перевірки судів попередніх інстанцій, Суд керується висновками, зробленими в рішенні Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 523/6472/14.

Так, ст. 424 КПК передбачено, що в касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку й постановлені за результатами їх перегляду ухвали апеляційного суду.

Однак обмежень, які би ставили реалізацію права учасника процесу на касаційне оскарження в залежність від того, чи порушував він аналогічні питання перед судом апеляційної інстанції, ні зазначена правова норма, ні інші положення КПК не містять.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 438 КПК, предметом перевірки суду касаційної інстанції можуть бути доводи, які узгоджуються з його процесуальними повноваженнями, тобто стосуються: істотного порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність; невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі винного.

Особливих умов щодо кола питань, які можуть бути поставлені на вирішення суду касаційної інстанції в межах цих підстав, у тому числі пов`язаних із позиціями сторін у судах попередніх інстанцій, закон не встановлює.

Таким чином, поставлені в касаційній скарзі питання, що належать до предмета перевірки касаційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК і спрямовані на покращення правового становища особи, яка піддається кримінальному переслідуванню, мають вирішуватися судом касаційної інстанції по суті незалежно від того, чи ставили їх сторони перед судами попередніх інстанцій.

У скарзі сторона захисту ставить під сумнів допустимість фактичних даних протоколу проведення слідчого експерименту від 11 січня 2023 року за участю ОСОБА_8 , посилається на те, що останньому не були роз`яснені його права, зокрема не свідчити проти себе та мати захисника.

Відповідь на це питання може вплинути на достовірність висновку автотехнічної експертизи, оскільки під час проведенні експертизи були використані фактичні дані вказаної слідчої дії.

Суд бере до уваги, що можливі порушення процесуального закону під час проведення цієї слідчої дії можуть вплинути на законність прийнятих у цьому кримінальному провадженні рішень та оцінку сукупності доказів.

Через специфіку касаційного розгляду Суд позбавлений можливості дати відповідь на ці доводи захисника, оскільки відеозапис слідчого експерименту не здійснювався, поняті, які були присутні під час цієї слідчої дії, не допитувалися, а також з урахуванням даних, відображених у протоколі слідчого експерименту, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування ухвали апеляційного суду для перевірки цих питань у межах його повноважень.

Під час нового апеляційного розгляду необхідно також у повному обсязі перевірити інші доводи касаційної скарги сторони захисту, зокрема: щодо технічного стану автомобіля Ланос, проаналізувати фактичні дані експертних висновків стосовно технічного стану автомобіля; перевірити достовірність фактичних даних протоколу слідчого експерименту від 11 січня 2021 року та висновку експерта від 26 січня 2023 року, дослідити питання приналежності слідів гальмування, виявлених на місці ДТП.

Крім того, необхідно перевірити наявність можливих суперечностей між даними, які повідомив свідок ОСОБА_12 під час проведення слідчого експерименту та його показаннями в суді.

У ході перевірки доводів касаційної скарги в частині допустимості як доказу фактичних даних протоколу слідчого експерименту від 11 січня 2023 року апеляційному суду потрібно взяти до уваги практику з цього питання, викладену в рішенні об`єднаної палати Верховного Суду від 14 вересня 2020 року (провадження № 740/3597/17).

Апеляційному суду необхідно врахувати наведене, ретельно перевірити доводи сторони захисту, проаналізувати докази в їх сукупності й ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, яке би відповідало положенням статей 370, 419 КПК.

Отже, ухвала Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня

2024 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись статтями 369, 376, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2024 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3