02.09.2024
справа № 642/4253/23
провадження 1-КС/642/2771/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 року м. Харків

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 на постанову прокурора про відмову у визнанні потерпілим та на бездіяльність слідчих та прокурорів щодо невизнання заявника потерпілим -

ВСТАНОВИВ:

30.08.2024 року до суду надійшла скарга ОСОБА_2 в якій останній прохає зобов`язати слідчих та прокурорів надати заявнику права та обов`язки потерпілого в кримінальному провадженні № 0000420 від 09.06.2022р. та в кримінальному провадженні № 0002506 від 12.04.2024р. а також скасувати постанову прокурора ОСОБА_3 від 27.01.2024р. про відмову у визнанні ОСОБА_2 потерпілим.

До скарги заявником додано клопотання про поновлення процесуального строку без жодного обґрунтування поважності причин його пропуску а лише з посиланням на воєнний стан в Україні.

Згідно до вимог ст. 304 КПК України скарги на рішення , дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора , передбачені ч.1 ст. 303 КПК України, можуть бути подані особою протягом 10 днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Заявником до скарги не надано жодного доказу існування кримінального провадження № 0002506 від 12.04.2024р. та жодної відмови слідчого або прокурора у визнанні ОСОБА_2 потерпілим у вказаному провадженні. При цьому судом враховується що правову допомогу заявнику надає захисник ОСОБА_4 якому ніщо не заважає звертатись до правоохоронних органів в інтересах ОСОБА_2 та вчасно отримувати та оскаржувати процесуальні рішення без посилання на військовий стан або перебування заявника в СІЗО.

Проблема поновлення процесуальних строків полягає у пошуку рішення в зіткненні двох процесуальних принципів «право на доступ до суду» з одного боку та «принцип юридичної визначеності» з іншого. Щодо доступу до суду, прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року). Тобто встановлення та дотримання правил судової процедури, до якої відносяться строки вчинення процесуальних дій, не можуть вважатися порушеннями чи то перепонами у праві на справедливий суд. З цього приводу доречно процитувати п. 41 рішення від 03.04.2008 року «Пономарьов проти України». ЄСПЛ вказав, що: «правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків». (Аналогічні міркування див. mutatis mutandis, п. 27 рішення Європейського суду з прав людини від 26.04.2007 р. у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України» (ухвала) від 14.10.2003 р.).

Судом встановлено що ОСОБА_2 вже неодноразово звертався до Ленінського р/с м. Харкова з тими самими вимогами що містяться в скарзі від 30.08.24р. відносно кримінального провадження № 0000420 від 09.06.2022р.

Зокрема 26.12.2023р. ухвалою суду ОСОБА_2 було відмовлено у скасуванні постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000420 від 09.06.2022р. Ухвала набула законної сили.

Ухвалою від 23.02.24р. ОСОБА_2 було повернуто скаргу на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000420 від 09.06.2022р.

Ухвалою від 18.03.24р. ОСОБА_2 було частково задоволено скаргу та скасовано постанову слідчого ДБР ОСОБА_5 від 31.10.23р. в частині відмови у задоволенні клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні № 0000420 від 09.06.2022р.

Ухвалою від 29.04.24р. було відмовлено ОСОБА_2 у відкритті провадження по скарзі про зобов`язання слідчого ДБР та прокурора ОСОБА_3 визнати його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000420 від 09.06.2022р.

Ухвалою від 20.05.24р. відмовлено ОСОБА_2 у відкритті провадження за скаргою про зобов`язання слідчого ДБР ОСОБА_5 та прокурора ОСОБА_3 надати йому статус потерпілого у кримінальному провадженні № 0000420 від 09.06.2022р.

Ухвалою від 21.08.24р. відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 про зобов`язання слідчого ДБР ОСОБА_5 та прокурора ОСОБА_3 визнати скаржника потерпілим у кримінальному провадженні у № 0000420 від 09.06.2022р.

Ухвалою від 27.08.24р. відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого та прокурора щодо визнання неправомірною бездіяльність вказаних осіб щодо ненадання заявнику статусу потерпілого у кримінальному провадженні № 0000420 від 09.06.2022р.

Таким чином судом встановлено що про існування постанови прокурора Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 від 27.01.24р. заявник був обізнаний більш ніж 10 днів до подання скарги так само як і про бездіяльність слідчих ДБР щодо невизнання заявника потерпілим у кримінальному провадженні № 0000420 від 09.06.2022р. В клопотанні про поновлення процесуального строку заявник жодним чином не обґрунтовує поважність причин пропуску вказаних строків. Навпаки судом вбачається неприховане зловживання правами на доступ до правосуддя що відображається в неодноразових зверненнях до суду з питаннями що вже були предметом судового розгляду. Верховний суд в ухвалі від 17.09.2019 року у справі № 202/4467/14-к, зазначив: «Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 7 липня 1989 року, вказував на недопустимість зневілювання ключового принципу - верховенства права у випадках, коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом». Поряд із цим, ККС ВС у постанові від 09.04.2019 року у справі № 306/1602/16-к зауважує, що процесуальний закон забезпечує дотримання прав осіб, а не використання їх для зловживання. При цьому в ухвалі від 18.09.2018 року у справі № 1-9/11 суд виходить із позиції, що законодавець чітко передбачив правила поведінки сторін у кримінальній справі на подання доказів, участь в їх дослідженні та доведенні їх переконливості, виступ у судових дебатах, оскарження процесуальних рішень суду, тобто учасники судового процесу мають діяти відповідно до загальних положень судового розгляду, а не зловживати своїми правами.

У п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» було зазначено, що «право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Скарга повертається якщо вона подана після закінчення строку, передбаченого ч.1 ст. 304 КПК України, і особа яка її подала не порушує питання про поновлення цього строку, або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Враховуючі що суд не вбачає жодних підстав для поновлення процесуальних строків для розгляду скарги ОСОБА_2 від 26.08.24р. (отримана судом 30.08.24р), скарга підлягає поверненню заявнику разом з усіма додатками.

Керуючись ст. 304 КПК України , -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_2 у поновленні строків на звернення зі скаргою від 26.08.2024р.

Повернути ОСОБА_2 скаргу з усіма додатками.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1