Житомирський апеляційний суд
Справа №935/1063/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
Номер провадження №11-кп/4805/841/24
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_4
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_4 ,

суддів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

з участю: секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 (дистанційно),

захисника ОСОБА_10 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали контрольного судового провадження № 935/1063/24 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 19 вересня 2024 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17.11.2024 року включно, без визначення розміру застави,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_9 менш суворий запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю за адресою: АДРЕСА_1 , або застосувати як альтернативний захід - заставу, що відповідає 80 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вважає ухвалу незаконною та необгрунтованою. Зазначає, що в ухвалі відсутнє обгрунтування неможливості застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, недоведеність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також не враховано дані про особу ОСОБА_9 , який має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки та позитивно характеризується. Вважає необгрунтованим обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 19 вересня 2024 задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 17 листопада 2024 року включно.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що в провадженні суду перебуває кримінальне провадження №0000247 за обвинуваченням ОСОБА_9 та інших, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.4 ч.2 ст.115, ч.2 ст.255, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.146, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.189, ч.1 та ч.2 ст.263 КК України.

Під час судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави, посилаючись на те, що строк дії запобіжного заходу спливає, проте судовий розгляд не розпочато, а ризики, передбачені п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися, що свідчить про неможливість запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Враховуючи, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 255, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 146, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263 КК України, які відносяться згідно ст.12 КК України, до тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі, а за ч.2 ст.115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі до 15 років або довічне позбавлення волі. Ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися, вони є обгрунтованими та продовжують існувати, суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а тому вважав за необхідне продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст.331 КПК України вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Так, ризик можливого переховування обвинуваченого від суду обґрунтований тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, за одне з яких (ч.2 ст.115 КК України) передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі та під тяжкістю можливого покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, може переховуватися від суду.

Ризик можливого незаконного впливу на потерпілих, свідків в даному провадженні обгрунтований тим, що з метою уникнення відповідальності за кримінальні правопорушення, в яких обвинувачується останній, він може вчиняти спроби незаконного впливу на потерпілих, свідків у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином обгрунтований тим, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу обвинувачений може впливати на потерпілих та свідків з метою зміни останніми показань.

Ризик вчинення інших кримінальних правопорушень обґрунтований тим, що в даному провадженні ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких та особливо тяжких злочинів, вчинених на протязі певного часу.

За таких обставин, враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою до обвинуваченого та наявність ризиків, передбачених п.1,3,4, 5 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду; можливість незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідно до п.1, 4 ч.4 ст.183 КПК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Також, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ризики недоведені, колегія суддів вважає необгрунтованими з вищенаведених підстав, оскільки саме запобіжний захід у виді тримання під вартою сприяє запобіганню ризикам, передбачених п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Посилання захисника на те, що вина ОСОБА_9 у вчиненні злочинів не доведена, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказане питання не є предметом даного розгляду.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки дані про особу обвинуваченого не змінилися з часу застосування до останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апелянта про те, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту зможе повною мірою запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки стороною захисту не наведено переконливих аргументів, які б свідчили про наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не має.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 19 вересня 2024 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17.11.2024 року включно, без визначення розміру застави - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :