печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001194 від 28.06.2023, -

В С Т А Н О В И В :

21.10.2024 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , згідно вимог якого просить поновити процесуальні строки та накласти арешт на вилучене майно під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , що за адресою: АДРЕСА_1 , а саме грошові кошти на загальну суму 158 500 грн., які належать ОСОБА_4 , із метою збереження речових доказів, забезпечення спеціальної конфіскації та можливої конфіскації майна як додаткового виду покарання.

Мотивуючи подане клопотання прокурор вказує, що у не встановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше травня 2023 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи за попередньою змовою з не встановленими на цей час особами з метою незаконного збагачення, створили на території міста Києва стійке злочинне угруповання - організовану групу, що займається систематичним придбанням, зберіганням з метою збуту та збутом особливо небезпечного наркотичного засобу - кокаїну.

Згідно з розподіленими ролями, ОСОБА_5 , здійснює отримання особливо небезпечного наркотичного засобу - кокаїн, організувавши протиправний механізм його придбання у невстановлених осіб в одній із країн Південної Америки, подальшу його доставку до України та безпечне проходження через її митний кордон, а також перевезення територією України до заздалегідь визначених місць у м. Києві.

З метою конспірації та налагодження широкої мережі збуту кокаїну на території України ОСОБА_5 за не встановлених обставин було створено інтернет-магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з акаунтом « ІНФОРМАЦІЯ_3 » у месенджері «Telegram», реклама якого була розміщена на ресурсі «SECTALAB».

При цьому ОСОБА_5 особисто здійснює листування з клієнтами в месенджері «Telegram» під акаунтом « ОСОБА_6 », приймає замовлення від них на особливо небезпечний наркотичний засіб - кокаїн, перевіряє надходження грошових коштів за товар на електронні гаманці для криптовалют BTC або USDT надсилає клієнту інформацію про місце «закладки» з наркотичним засобом - кокаїном або ж номер ТТН у разі відправлення товару поштовою службою ТОВ «Нова пошта», а також особисто здійснює відправлення кокаїну у відділеннях зазначеної поштової служби.

Крім того, для забезпечення зберігання та збуту наркотичних засобів серед наркозалежних осіб у достатніх обсягах, ОСОБА_5 залучив до вказаної протиправної діяльності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , а також інших не встановлених осіб.

Так, після придбання наркотичного засобу - кокаїну ОСОБА_5 особисто або шляхом схованки у малолюдних місцях міста Києва передає наркотичний засіб ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , які згідно з відведеними їм ролями здійснюють подальше його зважування та фасування з метою збуту наркозалежним особам через наближених і довірених осіб, або у безконтактний спосіб шляхом здійснення «закладок» у малолюдних місцях міста Києва чи відправлення по всій території України за допомогою поштової служби ТОВ «Нова пошта».

Так, 18.10.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_13 (справа № 757/44999/24-к) проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 , що за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого тимчасово вилучено грошові кошти на загальну суму 158 500 грн, дозвіл на вилучення яких не було передбачено вищевказаною ухвалою слідчого судді.

Прокурор вказує, що зазначені грошові кошти відповідають критеріям статті 98 КПК України, оскільки у сторони обвинувачення в сукупності з іншими доказами є обґрунтовані підстави вважати, що вони були набуті кримінально протиправним шляхом у результаті вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_4 не має постійного законного джерела доходів, а також містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Враховуючи дані факти, що вказують на можливість використання грошових коштів в якості речових доказів, постановою слідчого від 18.10.2024 вони визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні, а тому з метиою збереження речових доказів, прокурор просив накласти арешт на вказане майно.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, не здійснювалась фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів.

У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином. Прокурор подав до суду заяву про проведення розгляду клопотання у його відсутність, вимоги підтримав.

Володілець майна подав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність, проти задоволення клопотання не заперечувала.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, окрім іншого, що неприбуття учасників розгляду у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації сторонами, їх процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання їх явки обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у відсутність нез`явившихся осіб.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судовим розглядом встановлено, що Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0001194 від 28.06.2023 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

Так, 18.10.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_13 (справа № 757/44999/24-к) проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 , що за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого тимчасово вилучено грошові кошти на загальну суму 158 500 грн, дозвіл на вилучення яких не було передбачено вищевказаною ухвалою слідчого судді.

Постановою слідчого від 18.10.2024 вилучені грошові кошти визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Абзацом 1 ч. 5 ст. 171 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Судовим розглядом встановлено, що обшук, під час якого було вилучено майно та на арешті якого на даний час наполягає сторона обвинувачення, був проведений 18.10.2024, а з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна прокурор звернувся до суду 21.10.2024, що підверджєуться вхідним штампом Печерсбького районного суду м. Києва, що свідчить про порушення строку на звернення до суду з даним клопотання та відповідно недотримання вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України.

Так, в розрізі порушеного питання про поновлення строку на звернення до слідчого судді з даним клопотанням, слід виходити з наступного.

Відповідно до ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Слідчий суддя при вирішенні питання про поновлення строку на звернення з даним клопотанням про накладення арешту, приймає доводи сторони обвинувачення, що згідно інформації з офіційної сторінки Печерського районного суду м. Києва на вебсайті Судової влади України (посилання: https://pc.ki.court.gov.ua/sud2606/pro_sud/godyny/) розклад роботи зазначеного судового органу визначений з понеділка по п`ятницю. При цьому, робочі години Печерського районного суду м. Києва визначені з 08 год. 00 хв. по 15 год. 45 хв.

18.10.2024 є останнім робочим днем тижня Печерського районного суду м. Києва, а також, беручи до уваги час фактичного завершення проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , у органу досудового розслідування фактично відсутні можливості подання клопотань у встановлений строк.

З огляду на зазначені вимоги закону та встановлені обставини слідчий суддя приходить до висновку про необхідність поновлення строку на звернення слідчого до слідчого судді з даним клопотанням.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 частини другої цієї статті у випадку, передбаченому пунктом 1, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

З огляду на зазначені вимоги закону слідчий суддя приходить до висновку про те, що вилучене майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0001194 від 28.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, враховуючи при цьому процесуальну позицію володільця майна, який не заперечував щодо накладення арешту.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому слідчий суддя вважає за доцільне, для ефективного розслідування з метою збереження речових доказів накласти арешт на вказане майно.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, врахвоучюи процесуальну позицію володільця майна, з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання про задоволення клопотання сторони обвинувачення про накладення арешту на вилучене майно, з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 26, 98, 100, 107, 117, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Поновити строк на подання клопотання про арешт майна.

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на вилучене майно під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , що за адресою: АДРЕСА_1 , а саме грошові кошти на загальну суму 158 500 грн., які належать ОСОБА_4 , із метою збереження речових доказів.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту/відмову у ньому може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_14