КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №755/8759/24 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/4699/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

11 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 02.07.2024,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дарницького районного судом м. Києва від 02.07.2024 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 30 серпня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_6 , вид і розмір покарання, яке може загрожувати в разі визнання його винуватимта беручи до уваги відсутність міцних соціальних і сімейних зв`язків, а також відомостей, які би свідчили про неможливість подальшого перебування ОСОБА_6 під вартою, дійшов висновку про те, що наведені обставини збільшують ризики втечі настільки, що їх неможливо відвернути, не продовживши строк тримання під вартою, так як достатні стримуючі фактори, які би свідчили про протилежне, в матеріалах провадження відсутні.

Крім того, з огляду на те, що на даний час фактично тільки розпочато судовий розгляд, потерпіла та свідки не допитані, суд першої інстанції вважав наявним ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість незаконного впливу з боку обвинуваченого на вказаних осіб.

Також враховуючи те, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , вчинений із застосуванням насильства та призвів до смерті потерпілого, суд першої інстанції не визначив розмір застави.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 02.07.2024 та обрати йому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що має власне житло у м. Києві, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на спеціальних медичних обліках не перебуває, як і на обліку у дільничного, приводів в поліцію не мав. Вказує, що не є особливо небезпечним затриманим, завжди був законослухняним, уникав конфліктних ситуацій, події відбувались у під`їзді будинку де він мешкає, де був він та потерпілий, при цьому жодних свідків не було, що виключає ризик впливу на свідків.

Крім того апелянт посилається на те, що наразі (воєнний стан) виїзд за межі країни неможливий, продати свою квартиру він не може, і жодного бажання переховуватись від слідства не має, оскільки це може погіршити покарання, а тому, апелянт вважає, що цілодобовий домашній арешт, за необхідності з застосуванням спеціальних засобів, запобіг би заявленим прокурором ризикам.

Апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не містить клопотання про розгляд за участю сторін, а тому апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч.4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за № 0001114, по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.07.2024 продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 30 серпня 2024 року включно.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

При розгляді питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З врахуванням характеру висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, який призвів до смерті потерпілого, вид і розмір покарання, яке може загрожувати в разі визнання його винуватим, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, відсутність міцних соціальних і сімейних зв`язків, майновий стан, а саме те, що обвинувачений не працює, тобто офіційного джерела доходу не має, відсутність відомостей, які би свідчили про неможливість подальшого перебування ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 , з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду, такий ризик не зменшився і виправдовує подальше його тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи обвинуваченого про те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, та під час воєнного стану можливості виїхати за межі України не має, жодним чином не може свідчити про те, що обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує, у разі доведеності його вини, з метою уникнення кримінальної відповідальності, не зможе здійснити дії, передбачені п.1 ч.1 ст. 177 КПК України. При цьому, посилання обвинуваченого на те, що наразі виїзд за межі країни неможливий, як на підставу відсутності ризику переховування від суду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки дані обставини не виключають можливості обвинуваченого переховуватись в межах території України.

Що стосується посилань обвинуваченого на те, що він на спеціальних медичних обліках не перебуває, є неконфліктним, та наміру переховуватись від суду не має, то колегія суддів зауважує, що такі обставини не є визначальними, оскільки враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, які на даному етапі провадження не дають підстав для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого ОСОБА_6 впливати на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, яке інкриміноване обвинуваченому, на даному етапі провадження, яке тільки розпочато, існують достатні підстави вважати, що обвинувачений з метою мінімізації негативних наслідків для себе може впливати на свідків та потерпілу.

Твердження апелянта на те, що події відбувались у під`їзді будинку, де був він та потерпілий, за відсутності жодних свідків, як на відсутність ризику впливу на свідків, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки дане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду і докази у повному обсязі ще не дослідженні, а тому враховуючиконкретні обставини кримінального провадження, існує велика ймовірність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на фактичні обставини справи, колегія суддів до уваги не бере, оскільки це є предметом судового розгляду суду першої інстанції та наступної їх оцінки, тоді як під час розгляду питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого обставини кримінального правопорушення не досліджуються та оцінка доказам не надається.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились ів сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі провадження потребу в подальшому триманні під вартою. З огляду на викладене, підстав вважати, що інші менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Будь - яких істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід, як про це просить обвинувачений, має забезпечити виконання останнім процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного судом м. Києва від 02.07.2024, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 30 серпня 2024 року включно- без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4