Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

13 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000475 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

згідно зі ст.89 КК України не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 25 липня 2024 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 25.07.2024 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.309 КК України і йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор - заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та встановлення обставин, які пом`якшують покарання, скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.309 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік та виключити з вироку вказівку на щире каяття як обставину, яка пом`якшує покарання.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 та правову кваліфікацію його дій, вважає, що суд, який врахував щире каяття як обставину, яка пом`якшує покарання, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а також призначив найбільш м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через м`якість.

Прокурор викладає власні міркування з приводу того, що незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів завдає значної шкоди здоров`ю населення та генофонду нації і є загрозою національній безпеці держави та людству, а також про взаємозв`язок між наркоманією та злочинністю.

Вказані обставини залишилися поза увагою суду як і те, що ОСОБА_7 , керуючи автомобілем без передбаченого законом дозволу, незаконно перевозив психотропну речовину у великих розмірах. Обвинувачений не працює і не має законного джерела доходу, що ставить під сумнів можливість сплатити штраф, розмір якого може бути надмірним тягарем для нього.

Не погоджується прокурор і з тим, що суд врахував як обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, яке полягає у добровільній критичні оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність. В даному ж випадку визнання вини обвинуваченим, затриманим після вчинення кримінального правопорушення, свідчить про те, що він під тиском беззаперечних доказів намагається уникнути справедливого покарання за вчинене. На користь цього свідчить і поведінка ОСОБА_7 , яка передувала вчиненню кримінального правопорушення. Викладаючи посилання на унікальні номери судових рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вказує, що ОСОБА_7 29.03.2023 був притягнутий до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння за ч.2 ст.130 КУпАП і на нього накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами. Однак, не зважаючи на заборону керування транспортними засобами, вже через два тижні ОСОБА_7 вчинив нове аналогічне адміністративне правопорушення, керуючи транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння. За керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння ОСОБА_7 притягувався до адміністративної відповідальності протягом 2023 року ще три рази і двічі протягом 2023 року, а в квітні 2024 року притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом, будучи позбавленим такого права. При цьому відомості про сплату чисельних штрафів, накладених на обвинуваченого судом за вчинення адміністративних правопорушень, відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити; доводи захисника та обвинуваченого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, але не пізніше 22 квітня 2024 року, незаконно придбав у невстановленої особи психотропну речовину амфетамін у великих розмірах без мети збуту для особистого вживання. 22 квітня 2024 року близько 21 години 16 хвилин на 15 км Брест-Литовського шосе в м. Києві ОСОБА_7 був зупинений працівниками поліції, на вимогу яких в період з 22 години 56 хвилин по 23 годину 30 хвилин передав для огляду пластикову коробку, яка була на задньому сидінні автомобіля "Renault Megane" д/н НОМЕР_1 , всередині якої знаходився поліетиленовий пакетик з порошкоподібною речовиною білого кольору, яка містить психотропну речовину амфетамін масою 1,554 г.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.309 КК України - незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту у великих розмірах - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що ОСОБА_7 вчинив нетяжкий злочин, особу винного, який на даний час судимостей не має, офіційно не працевлаштований, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, 2016 року народження, обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття та відсутність обставин, які його обтяжують.

Доводи прокурора, які зводиться до його суб`єктивних міркувань про негативний вплив незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів на генофонд нації та національну безпеку держави і людства, не мають ніякого відношення до цього кримінального провадження та ОСОБА_7 , а тому навіть не перевіряються судом апеляційної інстанції.

Те, що ОСОБА_7 , керуючи автомобілем без передбаченого законом дозволу, незаконно перевозив психотропну речовину, всупереч твердженням прокурора, суд, взагалі, не мав права враховувати, оскільки таке обвинувачення не висувалось, а великий розмір психотропної речовини знайшов своє відображення у правовій кваліфікації.

При цьому доводи, що суд необґрунтовано призначив ОСОБА_7 найбільш м`яке покарання, встановлене санкцією ч.2 ст.309 КК України, і що призначене покарання може бути надмірним тягарем для обвинуваченого суперечать один одному. І відсутність у ОСОБА_7 офіційного працевлаштування не перешкодила сплатити штраф, призначений попереднім вироком.

Також суд правильно врахував щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання. З моменту затримання ОСОБА_7 визнавав свою вину та давав показання про обставини незаконного придбання та зберігання ним психотропної речовини без мети збуту. Беззаперечні докази винуватості, на які посилається прокурор, під тиском яких нібито ОСОБА_7 визнав вину, судом не досліджувалися і не оцінювалися. До того ж, щире каяття зазначене в обвинувальному акті як обставина, що пом`якшує покарання.

Стосовно доводів в апеляційній скарзі про неодноразове притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності колегія суддів зауважує наступне. Жодного доказу на підтвердження цих обставин матеріали кримінального провадження не містять.

За приписами ст.22 КПК України змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості як загальна засада кримінального провадження передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У той же час суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Оскільки збирання доказів не входить до повноважень суду, то посилання на унікальні номери судових рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень, моніторинг яких прокурор пропонує зробити суду апеляційної інстанції, є недоречними, як і твердження про відсутність відомостей про сплату чисельних штрафів, для отримання яких прокурор не вчинив жодних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що призначене судом покарання у виді штрафу, яке полягає у накладенні грошового стягнення, що вплине на майновий стан ОСОБА_7 , буде відповідати вимогам ст.65 КК України за своїм видом та буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Тому підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 25 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3