Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/801/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2024 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31.10.2024, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.2 ст.255 КК України

продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, по 29 грудня 2024 року. Визначено розмір застави в сумі 242240 гривень,

За участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № №0000061 від 01.04.2022 по обвинуваченню ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.5 ст.255 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.2 ст.255 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31.10.2024 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто по 29 грудня 2024 року включно. Визначено розмір застави в сумі 242240 гривень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати стосовно ОСОБА_7 та постановити нову ухвалу, якою змінити відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби ( з 22:00 до 06:00 год). за адресою проживання останнього АДРЕСА_1 .

У разі відмови у зміні запобіжного заходу на інший не пов`язаний з триманням під вартою визначити можливість внесення застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбаченим КПК, а саме 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 грн.

Стосовно ризиків, передбачених ст. 177 КПК України зазначив наступне: ОСОБА_7 , жодним чином не перешкоджав, ані досудовому розслідуванню, ані судовому розгляду, будь-яким чином вплинути чи спотворити докази не має можливості, оскільки останні знаходяться у розпорядженні сторони обвинувачення та суду. Впливати на свідків ОСОБА_7 , в умовах СІЗО, де перебувають останні, може з більшим результатом, а ніж будучи на волі, відокремленим від них. При цьому слід звернути увагу, що за весь час перебування обвинуваченого ОСОБА_7 , в умовах СІЗО, поряд зі свідками, сторона обвинувачення не здобула жодного доказу спливу на останніх.

Крім цього, вказав на характеризуючи дані обвинуваченого, а саме ОСОБА_7 , має постійне місце проживання, що співпадає з місцем його реєстрації, має стійкі соціальні зв`язки у вигляді батьків похилого віку та малолітньої дитини. Хворіє на ряд інфекційних хвороб (ВІЛ інфекція з 2017 року, вірусний гепатит «С», туберкульоз легенів з 2001 року) та потребує лікування, яке не можу бути йому надане в умовах СІЗО.

Саме тому вважає, що відсутні будь-які ризики які вказують на необхідність триманням ОСОБА_7 , під вартою.

В доповненні до апеляційної скарги сторони захисту обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м.Кіровограда від 31.10.2024 та призначити більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків.

Зазначив, що має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки також хворого батька та ряд хронічних хвороб.

Просить зменшити заставу в разі відмови у зміні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали вимоги апеляційної скарги з доповненнями та просили її задовольнити. Думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги в частині застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, та не заперечив щодо зменшення розміру застави, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме - повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.

З наданих до апеляційного суду матеріалів убачається, що в провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда знаходиться кримінальне провадження №0000061 від 01.04.2022 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.5 ст.255 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч.2 ст.255 КК України.

У ході судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції визнав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого та не припинили свого існування на момент вирішення питання про продовження строку тримання його під вартою.

Також, районним судом враховані обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватими у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, міцність соціальних зв`язків.

Судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_7 не одружений, не має на утриманні малолітніх та/або неповнолітніх дітей, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, не працює, що свідчить про відсутність у нього постійного джерела доходу. Раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, однак на шлях виправлення не став. Обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які у відповідності до ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, санкція яких передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а також від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. Дані кримінальні правопорушення ОСОБА_7 вчинив під час відбування покарання у виправній установі.

Оцінивши ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України та обставини визначені ст. 178 КПК України в сукупності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинувачених під вартою належним чином мотивувавши своє рішення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що обставин, які б свідчили на користь зменшення раніше встановлених ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинувачених, не встановлено, а тому висновок суду першої інстанції, що менш суворі види запобіжних заходів не здатні забезпечити ризики передбачені ст.177 КПК України та належне виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків є обґрунтований.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи обставини вчинення злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , дані про його особу, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів зауважує, що апеляційні доводи захисника про недоведеність ризиків є безпідставними, оскільки не спростовують висновок суду першої інстанції, а окрім того кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому, про що судом наведено відповідні мотиви в оскаржуваному рішенні.

Даних щодо неможливості перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора, стороною захисту суду не надано, а тому наразі вказане не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Апеляційні доводи обвинуваченого, що ОСОБА_7 , має постійне місце проживання, що співпадає з місцем його реєстрації, має стійкі соціальні зв`язки у вигляді батьків похилого віку та мололітньої дитини не приймаються апеляційним судом, оскільки належного підтвердження цих обставин суду не було надано, а окрім того не спростовують висновок суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України

Прокурор не заперечував стосовно зменшення розміру застави визначеної судом першої інстанції.

Колегія апеляційного суду враховує, що ОСОБА_7 , протягом тривалого терміну утримується під вартою; судом першої інстанції встановлено, що останній відбув покарання за попереднім вироком, обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою; встановлені судовими рішеннями ризики, передбачені ст.177 КПК України, протягом часу перебування під вартою суттєво не зменшилися. Фактично, тримання під вартою виправдовується, крім встановлених ризиків - тяжкістю злочину у вчиненні якого він обвинувачується.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає доречним з`ясувати питання щодо визначення належного розміру застави.

Якщо ж притримуватись тієї думки, що під час вирішення питання про продовження строку тримання особи під вартою суд не має права розглядати питання щодо розміру застави, визначеного раніше як альтернативний запобіжний захід для обвинуваченого, необхідно буде визнати, що таке тримання під вартою особи перетворюється для неї на безальтернативний запобіжний захід.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово своїх рішеннях наголошував на тому, що таке питання є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5 Конвенції, тому органи влади повинні докладати максимум зусиль для встановлення належного розміру застави, в т.ч. під час вирішення питання про необхідність продовження тримання особи під вартою.

Проте, як убачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції взагалі не мотивував необхідність визначення обвинуваченому ОСОБА_7 застави, що становить 242240грн., а тому таке рішення не може вважатись законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що під час застосування альтернативного запобіжного заходу застави є очевидним про неможливість обвинуваченого та членів його родини внести визначену районним судом заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів, враховуючи викладені вище обставини, вважає за необхідне встановити заставу меншого розміру, а саме 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який визначений КПК України для злочину такої тяжкості, що у грошовому виразі становить 60 560 грн., що дозволить стримати обвинуваченого від втечі та з такою ж вірогідністю дозволить забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні, оскільки саме це є основною метою застосування запобіжного заходу, а не покарання особи, вина якої не встановлена вироком суду.

У разі внесення застави, з врахуванням встановлених ризиків переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадження, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення, існує необхідність контролю дій та процесуальної поведінки підозрюваного, у зв`язку з чим обґрунтованим є покладення обов`язків на ОСОБА_7 , передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати за викликом до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування із потерпілими та свідками, як особисто, так і через третіх осіб, за виключенням проведення за їх участі слідчих дій; носити електронний засіб контролю.

Підсумовуючи досліджені в ході апеляційного розгляду факти та обставини, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність часткового задоволення клопотання прокурора, зменшивши при цьому розмір застави, визначеної обвинуваченому ОСОБА_7 , тим самим задовольнити апеляційну скаргу захисника.

Керуючись ст.ст. 182, 183, 193, 194, 376 ч.2, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31.10.2024 скасувати в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави ОСОБА_7 .

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора ОСОБА_8 в кримінальному провадженню внесеного до ЄРДР за № №0000061 від 01.04.2022 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити частково.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 по 29 грудня 2024 року.

Зменшити розмір застави визначений ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в якості застави, що в грошовому еквіваленті становить 60560 гривень, яка ним або заставодавцем може бути внесена на депозитний рахунок UA0086310, отримувач коштів Держказначейська Служба України м.Київ , банк отримувача Держказначейська Служба України м.Київ; код банку отримувача МФО 820172 , призначення платежу: «застава за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у справі 405/1375/23; 11-кп/4809/801/24, Кропивницький апеляційний суд, із зазначенням анкетних даних особи, яка вносить заставу».

У разі внесення заставодавцем визначеної в ухвалі суми застави, зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_7 - прибувати за викликом до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування із свідками, як особисто, так і через третіх осіб, за виключенням проведення за їх участі слідчих дій, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в разі невиконання покладених на нього зобов`язань внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ( підписи )

Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2