КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 22 жовтня 2024 року, апеляційну скаргу з доповненнями прокурора відділу прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12 серпня 2024 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Севастополь АР Крим, громадянина України, із середньою освітою, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України,-

за участі: прокурора захисника ОСОБА_5 . ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУ НП у в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваногоОСОБА_6 .

Не погоджуючись із таким рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необгрунтованною, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.

Прокурор зазначає, що відповідно до рапорту працівника ВКП ГУНП в АР Крим та м. Севастополі підозрюваний ОСОБА_6 державний кордон України та лінію розмежування з тимчасово окупованими територіями Донецької, Луганської областей та тимчасово окупованою територією АР Крим не перетинав, що є достатньою підставою вважати, що він переховується на території Автономної Республіки Крим, яка окупована державою-агресором.

При цьому, 31 січня 2019 року постановою слідчого СВ ГУНП в АР Крим та м. Севастополі досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000005 від 31.01.2019 зупинено та підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у розшук.

Прокурор вважає, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру у спосіб не передбачений ст. 135 КПК України

Зокрема, складене 09 січня 2019 року письмове повідомлення про підозру, враховуючи неможливість його вручення особисто підозрюваному, оскільки ОСОБА_6 перебуває на території Автономної Республіки Крим, яка тимчасово окупована РФ, опубліковано на офіційному веб - сайті ГУНП в АР Крим та м. Севастополі.

Відтак, органом досудового розслідування вжито всі можливі та достатні заходи для повідомлення особи про підозру.

Також, у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування доведено існування ризику переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на те, що підозрюваний перебував в лавах незаконного збройного формування, що підтримувалося РФ та може у подальшому бути задіяний у здійсненні збройної агресії відносно України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, пояснення захисника, який заперечив проти її задоволення та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, СУ ГУ НП в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000005 від 31.01.2019, які виділені з матеріалів кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000054 від 27.10.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

09 січня 2019 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 у зв`язку із неможливістю його вручення особисто підозрюваному, оскільки він перебуває на території Автономної Республіки Крим, яку тимчасово окуповано РФ, опубліковано на офіційному веб - сайті ГУНП в АР Крим та м. Севастополі (а.с. 32-34).

31 січня 2019 року досудове розслідування у кримінальному провадженні 0000005 від 31.01.2019 зупинено та підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у розшук.

18 червня 2024 року слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12 серпня 2024 року у задоволенні клопотання відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру у спосіб не передбачений ст. 135 КПК України, а відтак він не набув статусу підозрюваного.

Перевіряючи законність постановленого слідчим суддею рішення, колегія суддів враховує норми чинного кримінального процесуального законодавства щодо порядку вручення повідомлення про підозру та застосування запобіжних заходів.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті. Слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положення ч. 2 ст. 177 КПК України передбачають, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Системний аналіз викладених положень кримінального процесуального закону дає підстави дійти висновку про те, що застосування таких заходів забезпечення кримінального провадження як запобіжних заходів, в тому числі, тримання під вартою, можливо лише щодо особи, яка має статус підозрюваного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 09 січня 2019 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 , яке йому не вручено з причин його перебування на території Автономної республіки Крим, яка є тимчасово окупованою територією. Однак, повідомлення про підозру в день його складення опубліковано на офіційному веб-сайті Національної поліції України (а.с.32-34).

Тобто органом досудового розслідування вжито усі можливі та достатні заходи для повідомлення особи про підозру.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_6 викликався органом досудового розслідування на 28, 29 та 30 травня 2024 року, шляхом публікації повісток про виклик на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та у друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» (а.с. 55,60-61). На виклики ОСОБА_6 не з`явився, про причини неявки орган досудового розслідування не повідомив.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного, про що виносить відповідну постанову

У зв`язку з чим, 31 січня 2019 року підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у розшук, досудове розслідування зупинене у зв`язку із розшуком підозрюваного.

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що чинний КПК України не визначає, якими саме доказами має бути доведено, що особа оголошена в розшук, однак регламентує, що про оголошення розшуку має бути винесена органом досудового розслідування відповідна постанова (ч. 2 ст. 281 КПК України).

Крім того, колегія суддів враховує, що згідно рапорту старшого оперуповноваженого ВКП ГУНП в АР Крим та м. Севастополі ОСОБА_9 , підозрюваний ОСОБА_6 в період часу з 21 травня 2019 року по 21 травня 2024 року згідного даних ДПСУ державний кордон України та адміністративні межі не перетинав (а.с. 52-53).

Колегія суддів не погоджується із твердженнями слідчого судді, що ОСОБА_6 не набув статус підозрюваного, оскільки він належним чином був повідомлений про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, що є достатнім вважати набуття ним статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні.

При цьому слід вказати, що слідчий суддя, стверджуючи, що повідомлення про підозру ОСОБА_6 не вручено у передбачений КПК України спосіб, вийшов за межі предмету судового розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, яке розглядається за правилами ч. 6 ст. 193 КПК України. Відповідно до вказаних вимог КПК України, слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які визначені в п. п. 1 - 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а питання, пов`язані із врученням особі письмового повідомлення про підозру, врегульовано ст. 278 КПК України і є предметом судового розгляду скарг на повідомлення про підозру, розгляд яких здійснюється в порядку ст. 303 КПК України.

Крім того, колегія суддів встановила, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України. Клопотання слідчого і додані до нього документи містять посилання на обставини, які дають вагомі підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.

Також, колегія суддів вважає, що існує достатньо підстав, передбачених ст. 177 КПК України для обрання стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на те, що підозрюваний перебував в лавах незаконного збройного формування, що підтримувалось рф та може у подальшому бути задіяний у здійсненні збройної агресії відносно України

При цьому, ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» висловив позицію, згідно якого наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитись відповідними доказами.

На переконання колегії суддів, в даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

На переконання колегії суддів, в даному випадку тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення сама по собі може бути достатнім мотивом для здійснення дій, направлених на переховування підозрюваного від органів досудового розслідування й суду. Така позиція кореспондується із практикою ЄСПЛ, який в рішенні «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, в п. 58 рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови» («Becciev v. Moldova») ЄСПЛ зазначив, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що органом досудового розслідування, на виконання вимог ст. 194 та ч. 6 ст. 193 КПК України, доведено у сукупності факт набуття ОСОБА_6 у встановленому законом порядку статусу підозрюваної особи у даному кримінальному провадженні, обґрунтованість підозри у вчиненні ним інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, оголошення його у розшук відповідно до вимог закону.

Також у зазначеному провадженні встановлено наявність ризиків, внаслідок чого існують всі законодавчі підстави для обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за його відсутності в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

З цих підстав, оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, оскільки її висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та не підтверджуються доказами, дослідженими під час розгляду клопотання.

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваної особи в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України не є остаточним застосуванням стосовно особи запобіжного заходу, натомість, за своєю правовою природою не призводить до негайного взяття особи під варту, а виступає підставою для затримання й доставки цієї особи до місця кримінального провадження.

Так, відповідно до положень вищевказаної ч. 6 ст. 193 КПК України, у разі обрання стосовно підозрюваної особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за її відсутності, після затримання такої особи та не пізніш як через 48 годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю такої особи розглядає питання про застосування стосовно неї обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Відтак, колегія суддів наголошує, що в даному випадку така ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є документом, на підставі якого здійснюється затримання особи як на території України, так і за її межами, здійснюється доставка особи до місця кримінального провадження, а також ухвалюється рішення про застосування запобіжного заходу або екстрадиційного арешту для забезпечення видачі особи з метою притягнення до кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу, з доповненнями прокурора відділу прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_5 необхідно задовольнити, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Керуючись ст. ст. 183, 184, 193, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора відділу прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12 серпня 2024 року відносно ОСОБА_6 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СУ ГУ НП у в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 , - задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Роз`яснити, що у такому разі після затримання особи і не пізніше як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12

Єдиний унікальний № 752/12892/24 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_13

Провадженя № 11-сс/824/5727/2024 Доповідач: ОСОБА_1

Категорія ст.183 КПК України