Справа № 509/6155/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в смт. Овідіополь, клопотання ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження № 0003273 від 26.12.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.5 ст. 191, ч.3 ст. 364 КК України та скасування арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:

21 жовтня 2024 року ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотання про закриття кримінального провадження № 0003273 від 26.12.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.5 ст. 191, ч.3 ст. 364 КК України та скасування арешту майна.

В обґрунтування клопотання зазначила, що у 2008 році слідчими Одеської обласної прокуратури відносно неї - ОСОБА_3 , була порушена кримінальна справа про, начебто, скоєння нею у 2007 році злочинів передбачених ч.5 ст. 27, ч.5 ст.191 та ч.3 ст. 364 КК України, яка згодом була направлена на розгляд до Овідіопольського районного суду Одеської області. Під час попереднього слідства їй 10.09.2009р., була пред`явлена «Постанова про притягнення в якості обвинуваченої» за вищевказаними статтями кримінального кодексу . Після пред`явлення обвинувачення, постановою від 28.09.2009р. по справі за №69 слідчим прокуратури Одеської області ОСОБА_4 на все належне їй майно були накладені арешти. Арешти були накладені на:

а) 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;

б) земельну ділянку площею 4,6959га з кадастровим №:01:003:0187 та з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

в) та на все рухоме та нерухоме майно.

Відомості про ці арешти 09.10.2009р. були внесені у Державний реєстр обтяжень, що підтверджено копією Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №24947895 від 09.10.2009р. та копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів №367338420 від 26.02.2024р.

У 2009р. справа з її обвинувачення за №69 надійшла до Овідіопольського районного суду Одеської області де розглядалася майже 4 роки. Під час розгляду кримінальних справ відносно неї - ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Овідіопольський районний суд постановив ухвалу, якою об`єднав всі справи у одну кримінальну справу під номером суду 1-125/11 . Постановою Овідіопольського районного суду від 19.07.2013р. об`єднана кримінальна справа №1-125/11 (за прокурорською нумерацією справа №69) була повернута до прокуратури Овідіопольського району Одеської області для проведення додаткового розслідування.

Згідно листа №63-2292вих24 від 03.04.2024р. першого заступника керівника Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_9 справі №1-125/11 (за прокурорською нумерацією справа №69), яка була отримана прокуратурою для організації проведення додаткового розслідування, 26.12.2013 року був привласнений номер НОМЕР_1 , а її розслідування було доручено СВ ВП №1 Одеського Районного управління №2 ГУНП В Одеській області.

При цьому перший заступник керівника Чорноморської прокуратури наголосив, що з 26.12.2013р. і до сьогодення, тобто більше одинадцяти років, по кримінальній справі №0003273 жодного процесуального рішення не приймалося. Оскільки з 2007р. пройшло вже більше 16 років, а від відповідальності за злочин передбачений ч.3 ст. 364 КК України вона звільнена Законом, то всі строки притягнення її до кримінальної відповідальності за злочини, які, начебто були скоєні нею у 2007р. сплили у 2022 році, тобто 2 роки потому.

Враховуючи викладене, просить звільнити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності за скоєння злочинів передбачених ч.5 ст. 27, ч.5 ст.191 та ч.3 ст. 364 КК України (в редакції 2007 року) в зв`язку із закінченням строків давності, а провадження по кримінальній справі СВ ВП №1 Одеського РУП №2 ГУНП В Одеській області №0003273 відносно неї закрити; арешти, які були накладені Постановою від 28.09.2009 року по кримінальній справі за №69 слідчим прокуратури ОСОБА_4 ( у теперішній час справа №0003273) на належне мені майно у вигляді: 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 4,6959га з кадастровим №:01:003:0187 та з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; та на все рухоме та нерухоме майно скасувати.

Начальник СВ ВП №1 ОРУП №2 ГУГП в Одеській області ОСОБА_10 надав заперечення на клопотання, відповідно до якого зазначив, що на теперішній час у кримінальному провадженні №0003273 відсутні підстави щодо закриття кримінального провадження за вищевказаними фактами вчинення протиправних дій громадянами та скасування накладених на їх майно арештами/арештом.

Дослідивши матеріали клопотання суд приходить до наступного висновку.

Слідчим відділенням ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003273.

Відповідно до ч.1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо:

1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення;

2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення;

3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати;

3-1) не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав;

3-1) не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі;

4-1) втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння;

5) помер підозрюваний, обвинувачений, особа, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого;

6) існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню;

7) потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством;

8) стосовно кримінального правопорушення, щодо якого не отримано згоди держави, яка видала особу;

9) стосовно податкових зобов`язань особи, яка вчинила дії, передбачені статтею 212 Кримінального кодексу України, досягнутий податковий компроміс відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України;

9-1) існує нескасована постанова слідчого, дізнавача, прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 цієї частини, у кримінальному провадженні щодо того самого діяння, що розслідувалося з дотриманням вимог щодо підслідності.

Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання слідчому, дізнавачу, прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав.

10) після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

2. Кримінальне провадження закривається судом:

1) у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності;

1-1) з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті;

1-1) з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті;

1-2) з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою;

2) якщо прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом;

3) досягнуто податковий компроміс у справах про кримінальні правопорушення, передбачені статтею 212 Кримінального кодексу України, відповідно до підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України.

3. Провадження щодо юридичної особи підлягає закриттю у разі встановлення відсутності підстав для застосування до неї заходів кримінально-правового характеру, закриття кримінального провадження чи ухвалення виправдувального вироку щодо уповноваженої особи юридичної особи.

Про закриття провадження щодо юридичної особи прокурор приймає постанову, а суд зазначає про це у виправдувальному вироку або постановляє ухвалу. Рішення про закриття провадження щодо юридичної особи може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом.

4. Про закриття кримінального провадження слідчий, дізнавач, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Слідчий, дізнавач приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4-1, 9, 9-1 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Прокурор приймає постанову про закриття кримінального провадження, у тому числі щодо підозрюваного, з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, крім випадку, передбаченого абзацом четвертим або п`ятим цієї частини.

Закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Згідно відповіді Першого заступника керівника Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_11 від 03.04.2024 року на лист ОСОБА_3 , зазначено, що на підставі матеріалів кримінальної справи №69 було розпочато кримінальне провадження № 0003273 від 26.12.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 191, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 367, ч.3 ст. 358 КК України. В ході здійснення досудового розслідування процесуальні рішення щодо повідомлення про підозру, або пр. закриття кримінального провадження слідчим не приймались. Роз`яснено про моживість звернутися з клопотанням про скасування арешту майна до слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області.

Так заявник просить звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за скоєння злочинів передбачених ч.5 ст. 27, ч.5 ст.191 та ч.3 ст. 364 КК України (в редакції 2007 року) в зв`язку із закінченням строків давності, а провадження по кримінальній справі СВ ВП №1 Одеського РУП №2 ГУНП В Одеській області №0003273 відносно неї закрити.

З матеріалів кримінального провадження № 0003273 від 26.12.2013 року вбачається, що заявник ОСОБА_3 статусу підозрюваного в рамках даного кримінального провадження не має.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_3 не має процесуального статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, не наділена повноваженнями подавати клопотання про закриття кримінального провадження, у зв`язку з чим слідчий суддя відмовляє в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження №0003273від 26.12.2013.

Проте, слідчий суддя приходить до висновку, щодо задоволення клопотання в частині скасування арешту майна з наступних підстав.

Постановою від 28.09.2009р. по справі за №69 слідчим прокуратури Одеської області ОСОБА_4 на все належне ОСОБА_3 майно були накладені арешти. Арешти були накладені на:

а) 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;

б) земельну ділянку площею 4,6959га з кадастровим №:01:003:0187 та з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

в) та на все рухоме та нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно вимог ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст.94,132,173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Основною метою ст.. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «новоселець кий проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Як зазначалось вище, ОСОБА_3 не має процесуального статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні. Крім того, цивільний позов в рамках вказаного кримінального провадження не заявлявся.

Отже, оскільки, станом на час розгляду вказаного клопотання, у справі відсутні обставини, з якими закон пов`язує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, а незаконне перебування будь якого майна під арештом обмежує права ОСОБА_3 , як власника майна щодо вільного володіння, користування й розпорядження власним майном, суд дійшов висновку, що клопотання є законним, доведеним належними та допустимими доказами, а відтак підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 174, 284 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження № 0003273 від 26.12.2013 року відмовити.

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт накладений Постановою від 28.09.2009 року по кримінальній справі за № 69 слідчим прокуратури ОСОБА_4 (у теперішній час справа №0003273) на належне ОСОБА_3 майно у вигляді:

-1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ;

-Земельну ділянку площею 4,6959га з кадастровим №:01:003:0187 та з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

-та на усе рухоме та нерухоме майно.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1