Справа № 137/574/23
Провадження №11-кп/801/979/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 (суддя доповідач),

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорки ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

законної представниці потерпілих ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційні скарги прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 21 червня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000091 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в :

Вироком Літинського районного суду Вінницької області від 21 червня 2024 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України (далі КК України), та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Відповідно до статті 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на два роки.

На підставі пунктів 1, 2 частини першої статті 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Судом визнано доведеним, що 24 лютого 2023 року приблизно о 09 год 45 хв. ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ЗАЗ» моделі «Daewoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою «М-30» сполученням «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка-Луганськ-Ізварине» 341 км + 590 м., у напрямку м. Вінниці, в районі с. Громадське Вінницького району Вінницької області, в ході виконання маневру обгону попутних транспортних засобів, які зупинилися перед перехрестям нерівнозначних доріг автодороги «М-30», яка являється головною та автодороги АДРЕСА_2 , яка являється другорядною, виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого, з необережності, що виразилася кримінальною протиправною самовпевненістю, допустив зіткнення з технічно справним автопоїздом у складі автомобіля марки «Man» моделі «TGK 18.440», державний номерний знак НОМЕР_2 , та напівпричепа марки «Воdex» моделі «KIS 3WA», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_12 , який виїжджав з другорядної автодороги АДРЕСА_2 на головну автодорогу «М-30».

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) пасажир автомобіля марки «Заз» моделі «Daewoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 188/262 від 07 квітня 2023 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівого передпліччя в нижній третині зі зміщенням, забою грудини, синців в правій та лівій здухвинних ділянках.

Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_13 за ступенем тяжкості належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером спричинили тривалий (більше 21 дня) розлад здоров`я.

Крім того внаслідок ДТП пасажир автомобіля марки «Заз» моделі «Daewoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 189/263 від 07 квітня 2023 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку легкого ступеню, лінійного перелому лівої тім`яної кістки, закритої травми органів грудної клітини, множинних саден та забоїв м`яких тканин голови та кінцівок.

Зазначені тілесні ушкодження у ОСОБА_14 за ступенем тяжкості належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки перелом лівої тім`яної кістки (склепіння черепа) являвся небезпечним для життя в момент заподіяння.

Згідно з висновком судової-автотехнічної експертизи № 2568/2569/23-21 від 15 травня 2023 року в заданій дорожній ситуації, з технічної точки зору, причиною виникнення події ДТП стала невідповідність дій водія автомобіля марки «Заз» моделі «Daewoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), якими передбачено що, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог ПДР України знаходяться в причинному зв`язку з наслідками ДТП.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції прокурор та обвинувачений ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

У поданій апеляційній скарзі з доповненнями прокурор, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_11 , не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , посилаючись неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просив вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати. Ухвалити новий вирок, за яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, та призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначити з дня затримання на виконання вироку суду апеляційної інстанції. В решті вирок залишити без змін.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги покликався на те, що суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_7 покарання та звільняючи його на підставі статті 75 КК України від відбування призначеного основного покарання з випробуванням та іспитовим строком на 2 роки, не врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного і призначив йому покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості. ОСОБА_7 як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду кримінального провадження вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнавав, намагався уникнути кримінальної відповідальності надаючи суперечливі показання в ході судового розгляду.

Крім того суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тому що в резолютивній частині оскаржуваного вироку не визначив строк відбування покарання ОСОБА_7 , у зв`язку з чим рішення суду є незрозумілим, що унеможливлює його належне виконання.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження закрити на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), у зв`язку відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд не надав належної оцінки висновку експерта № 2568/2569/23-21 від 15 травня 2023 року, у зв`язку з чим прийшов до помилкових висновків. Зазначав, що експерт незважаючи на обов`язковість врахування вхідних даних, зокрема оглядовості та видимості з місця водія, не надав конкретно визначеної відповіді на питання дотримання вимог пункту 16.11 ПДР України з боку водія ОСОБА_12 , а лише зазначав про таку можливість за певних умов. В матеріалах справи відсутні належні докази того, що водій ОСОБА_12 виконав вимоги пункту 16.11 ПДР України та під час маневру не бачив автомобіль марки «Заз» моделі «Daewoo», державний номерний знак НОМЕР_1 . Таким чином стороною обвинувачення не надано належних доказів того, що його дії перебувають в причинно-наслідковому зв`язку із подією ДТП та чи не винен в цій ДТП водій іншого автомобіля.

Заслухавши доповідь судді доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечили проти апеляційної скарги прокурора; прокурорку ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги, викладені в апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні та доповненнях до неї; законну представницю потерпілих ОСОБА_10 , яка підтримала позицію захисту; провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга з доповненнями прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_11 підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

За правилами статті 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з вимогами статті 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, на потерпілого.

Частиною першою статті 404 КПК України установлено, що вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Як видно з вироку, свої висновки щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, суд першої інстанції обґрунтував на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені сукупністю доказів, досліджених під час судового розгляду та які суд оцінив у відповідності до вимог, передбачених статтею 94 КПК України.

Допитаний в суді першої інстанції про обставини скоєння ДТП обвинувачений ОСОБА_7 заперечив свою вину у вчиненому та підтвердив показання, надані ним, і в суді апеляційної інстанції.

Незважаючи на заперечення своєї вини обвинуваченим ОСОБА_7 , його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, повністю підтверджується сукупністю доказів, які були безпосередньо досліджені судом під час судового розгляду.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, мотивовано поклавши в основу вироку належні та допустимі докази, зокрема:

- протокол огляду дорожньо-транспортної події від 24 лютого 2023 року, у якому зафіксовано обставини ДТП;

- схему до протоколу огляду місця ДТП, з якої вбачається, що зіткнення відбулось на смузі руху в бік м. Хмельницький, тобто на зустрічній смузі руху за напрямком руху ОСОБА_7 ;

- фототаблицю, яка є додатком до протоколу огляду місця ДТП від 24 лютого 2023 року, на якій зафіксовано обставини ДТП;

- показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , надані ними в суді першої інстанції.

В обґрунтування винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому злочині в основу вироку судом першої інстанції покладено також:

- висновки експертів № 710, № 711 від 30 березня 2023 року, відповідно до яких в крові ОСОБА_7 алкоголю та наркотичних речовин не виявлено;

- висновок експерта № СЕ-19/102-23/4061-ІТ від 15 березня 2023 року, згідно з яким на момент експертного огляду рульове керування, робоча гальмівна система автомобіля «MAN TGX 18.440», державний номерний знак НОМЕР_2 , знаходяться у працездатному стані. У деталях та вузлах рульового керування, робочої гальмівної системи автомобіля «MAN TGX 18.440», державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б виникнули до ДТП та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП не виявлено;

- висновок експерта № СЕ-19/102-23/4062-ІТ від 15 березня 2023 року, відповідно до якого на момент експертного огляду робоча гальмівна система автомобіля «ЗАЗ Daewoo», державний номерний знак НОМЕР_4 , знаходиться в технічно несправному та непрацездатному стані, через несправності вказані в дослідницькій частині висновку. У деталях та вузлах робочої гальмівної системи автомобіля «ЗАЗ Daewoo», державний номерний знак НОМЕР_4 , на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б могли виникнути до ДТП не виявлено. Зазначені несправності виникли в процесі розвитку дорожньо-транспортної пригоди. На момент експертного огляду рульове керування автомобіля «ЗАЗ Daewoo», державний номерний знак НОМЕР_4 , знаходиться у працездатному стані. У деталях та вузлах рульового керування автомобіля «ЗАЗ Daewoo», державний номерний знак НОМЕР_4 , на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б виникнули до ДТП та могли впливати на можливий некерований рухни керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП не виявлено;

- висновок експерта № 188/262 від 07 квітня 2023 року, згідно з яким під час стаціонарного лікування у ОСОБА_13 було виявлено тілесні ушкодження: закритий перелом лівого передпліччя в нижній третині зі зміщенням; забій грудини; синці в правій та лівій здухвинних ділянках. Зазначені ушкодження у ОСОБА_13 належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я, виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), індивідуальні чи групові особливості яких не відобразились, давністю утворення, можливо, в строк, вказаний в постанові експертизи 24 лютого 2023 року;

- висновок експерта № 189/263 від 07 квітня 2023 року, відповідно до якого під час стаціонарного лікування у ОСОБА_14 було виявлено тілесні ушкодження: поєднана травма; ЗЧМТ; забій головного мозку легкого ступеня; лінійний перелом лівої тім`яної кістки; закрита травма ОГК; множинні садна та забої м`яких тканин голови та кінцівок. Зазначені ушкодження у ОСОБА_14 належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки перелом лівої тім`яної кістки (склепіння черепа) являвся небезпечним для життя в момент заподіяння, виникли від травматичної дії тупого твердого предмета (предметів), індивідуальні чи групові особливості яких не відобразились, давністю утворення, можливо, в строк, вказаний в постанові про призначення експертизи 24 лютого 2023 року;

- висновок експерта № 2568/2569/23-21 від 15 травня 2023 року, згідно з яким встановлено наступне:

1. В заданій дорожній ситуації водій автомобіля «MAN TGK 18.440», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_16 повинен був керуватись технічними нормами вимог пункту 16.11 ПДР України. Якщо на час початку виконання маневру у полі зору водія ОСОБА_12 був відсутній автомобіль «ЗАЗ Daewoo», то в його діях невідповідностей вимогам ПДР України не вбачається. В заданій дорожній ситуації водій автомобіля «ЗАЗ DAEWOO», державний номерний знак НОМЕР_5 , ОСОБА_7 повинен був керуватись технічними нормами вимог пункту 12.3 ПДР України.

2. Місце зіткнення автопоїзду у складі автомобіля «MAN TGK 18.440», державний номерний знак НОМЕР_2 , та напівпричепа марки «Bodex» моделі «KIS 3WA», державний номерний знак НОМЕР_3 , та автомобіля марки «ЗАЗ Daewoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , могло знаходитись на лівій смузі руху у напрямку м. Хмельницький.

3. В даній дорожній ситуації можливість у водія автомобіля «MAN TGK 18.440», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_12 попередити подію даного ДТП заключалась у виконанні ним технічних норм вимог пункту 16.11 ПДР України. Якщо на час початку виконання маневру у полі зору водія ОСОБА_12 був відсутній автомобіль «ЗАЗ Daewoo», то попередження події даного ДТП від дій водія ОСОБА_12 не залежало.

4. В даній дорожній ситуації водій ОСОБА_7 мав технічну можливість зупинити автомобіль «ЗАЗ Daewoo» до смуги руху автомобіля «MAN TGK 18.440» шляхом гальмування при умові виконання ним вимог пункту 12.3 ПДР України.

5. В матеріалах кримінального провадження відомості технічного характеру щодо можливої невідповідності дій водія автомобіля «MAN TGK 18.440», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_12 технічним нормам вимог пункту 16.11 ПДР України в заданій дорожній ситуації, відсутні. В заданій дорожній ситуації з технічної точки зору причиною виникнення події ДТП стала невідповідність дій водія автомобіля «ЗАЗ Daewoo», державний номерний знак НОМЕР_5 , ОСОБА_7 нормам пункту 12.3 ПДР України.

Судом першої інстанції належним чином перевірявся висновок експерта № 2568/2569/23-21 від 15 травня 2023 року, який ставиться під сумнів обвинуваченим в апеляційній скарзі.

З цього приводу судом в судовому засіданні безпосередньо був допитаний експерт ОСОБА_17 , який зазначив, що у висновку ним було надано відповіді на всі питання, поставлені слідчим. Крім того пояснив, що місце зіткнення автомобілів було на лівій смузі руху в напрямку м. Хмельницького, що узгоджується зі схемою у висновку експерта.

Вказані докази судом першої інстанції обґрунтовано визнано належними, допустимими і достовірними, а в їх сукупності достатніми та взаємопов`язаними.

Таким чином дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом за частиною другою статті 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим тяжкі тілесні ушкодження та середньої тяжкості тілесні ушкодження, тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого апеляційний суд вважає необґрунтованими і такими, що не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування вироку та закриття провадження у справі.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то вони не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування вироку.

Відповідно частини другої статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому згідно з частиною другою статті 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Із зазначеного випливає, що кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2018 року у справі № 634/609/15-к визначив поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У постанові від 06 лютого 2020 року (справа № 756/6268/18) Верховний Суд зазначив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й в межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Частиною першою статті 75 КК України визначено, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд у постанові від 19 липня 2018 року у справі № 755/6254/17, де зазначив, що згідно з законом стаття 75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Іншими словами, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.

Крім того апеляційний суд враховує і те, що закон про кримінальну відповідальність не містить заборони застосування статті 75 КК України за умови невизнання засудженим своєї вини. Така позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 17 жовтня 2019 року у справі № 205/7091/16-к.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, у відповідності до статті 65 КК України врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, відсутність претензій від законної представниці потерпілих.

Тобто вирішуючи питання про те, яка саме міра покарання повинна бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати, суд першої інстанції, у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України, врахував всі ті обставини, які повинні бути враховані ним при вирішенні цього питання.

Саме з урахуванням всіх цих обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, із звільненням від відбування основного покарання строком на 2 роки на підставі статті 75 КК України із покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 КК України, яке, як визнав суд, буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і апеляційний суд.

Разом з тим доводи прокурора наведені в апеляційній скарзі з доповненнями щодо порушення судом кримінального процесуального закону, зокрема в частині не визначення початку строку відбування покарання (в даному випадку початку іспитового строку), апеляційний суд вважає обґрунтованими.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК України у разі визнання особи винуватою судом в резолютивній частині вироку зазначається, зокрема початок строку відбування покарання.

Пунктами 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Згідно з статтею 165 Кримінально-виконавчого кодексу України та пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, тому що не визначив початок іспитового строку, на який його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, що суперечить вимогам кримінального процесуального закону та впливає на правильність судового рішення.

Допущенні судом порушення кримінального процесуального закону є істотними, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 КПК України є підставою для зміни вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 408, 409 КПК України апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Літинського районного суду Вінницької області від 21 червня 2024 року змінити.

Доповнити вирок вказівкою, що початок іспитового строку, на який звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, рахувати з моменту проголошення вироку суду.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4