Номер провадження: 11-кп/813/1951/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю захисника ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_7 на ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 08.07.2024 якою у к/п № 0003321 від 24.06.2019 відносно:

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Старокозаче, Білгород-Дністровського р-ну, Одеської обл., громадянки України, не заміжньої, з неповною загальною освітою, яка має на утриманні трьох малолітніх дітей, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1 , громадянки України, не заміжньої, з загальною освітою, маюча на утриманні трьох малолітніх дітей, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимої,

- обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 119 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 04.09.2024 без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою Приморського райсуду м. Одеси від 08.07.2024 було задоволено клопотання прокурора ОСОБА_9 та був продовжений строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 119 КК України строком до 04.09.2024 без визначення застави.

Обґрунтовуючи ухвалу, суд 1-ої інстанції, врахував тяжкість інкримінованих злочинів, їх суспільну небезпеку та прийшов до висновку про те, що у вказаному провадженні продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_10 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що ухвала суду є незаконною і необґрунтованою з таких підстав:

- обвинувачена ОСОБА_11 понад 5 років утримується під вартою, що порушує розумні строки розгляду провадження та її права натомість прокурором не надано доказів того, що заявлені ризики продовжують існувати;

- ОСОБА_11 є одинокою матір`ю, має трьох дітей, місце проживання, міцні соціальні зв`язки, раніше не судима, всі докази по справі зібрані, що свідчить про відсутність ризику знищення чи приховування будь-яких речей чи документів;

- сестра ОСОБА_10 - ОСОБА_12 має орендоване житло в м. Одесі, де на теперішній час проживають діти обвинуваченої та де вона також може проживати у разі зміни запобіжного заходу;

- поза увагою суду залишилася усталена практика ЄСПЛ, відповідно до якої зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи;

За таких обставин, захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу від 08.07.2024 та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_10 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Окрім того, на вказану ухвалу подав апеляційну скаргу захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_13 , в якій вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою з таких підстав:

- обвинувачена ОСОБА_14 понад 5 років утримується під вартою, що порушує розумні строки розгляду провадження та її права;

- стороною обвинувачення не надано доказів того, що заявлені ризики продовжують існувати та не доведено, що менш суворий запобіжний захід на даному етапі не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої;

- ОСОБА_14 є одинокою матір`ю, має трьох дітей, має місце проживання, міцні соціальні зв`язки, раніше не судима, має низку захворювань;

- поза увагою суду залишилася усталена практика ЄСПЛ, відповідно до якої посилання на тяжкість обвинувачення як на основний чинник як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа переховуватиметься від правосуддя або перешкоджатиме ходові розслідування є недостатнім;

За таких обставин, захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу від 08.07.2024 та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_13 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В апеляційних скаргах, які ідентичні за змістом обвинувачені ОСОБА_11 , та ОСОБА_14 вказують на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою з таких підстав:

- вони тривалий час утримується під вартою та поза увагою суду залишилася та обставина, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.10.2023 вирок Приморського райсуду м. Одеси від 24.05.2023 у к/п №0003321 від ЄРДР 24.06.2019 за їх обвинуваченням у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 119 КК України був скасований та призначений новий розгляд в суді 1-ої інстанції з огляду на істотні порушення вимог КПК України;

- їх обвинувачення є необґрунтованим та не базується на доказах, більш того, прокурор вживає заходи щодо здійснення на неї тиску;

- вони є одинокими матерями та мають трьох дітей;

За таких обставин обвинувачені ОСОБА_11 , та ОСОБА_14 просять змінити їм запобіжний захід на менш суворий, не пов`язаний із триманням під вартою.

На адресу апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_8 про відкладення судового засідання у зв`язку із хворобою, водночас обвинувачена ОСОБА_13 вважала за можливе провести судове засідання за відсутності захисника ОСОБА_8 .

Представник прокуратури, будучи належним чином повідомлений про дату та час судового засідання до суду не з`явився, що не перешкоджає проведенню судового засідання відповідно до приписів ст. 422-1 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , які підтримали доводи, викладені в апеляційних скаргах, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Приморському райсуді м. Одеси знаходиться к/п 0003321 від 24.06.2019за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 119 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Відтак, надаючи оцінку доводам обвинувачених відносно відсутності прямих доказів їх вини у вчиненні інкримінованих злочинів, колегія суддів наголошує, що апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Водночас, зважаючи на можливу міру покарання, яка може загрожувати обвинуваченим разі визнання їх винуватим, зокрема, у вигляді позбавлення на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна, суспільну небезпеку інкримінованих злочинів, корисливу спрямованість та наслідки, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки виходячи з цього є підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи сторони захисту про відсутність підтвердження продовження існування ризиків, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що ОСОБА_7 та ОСОБА_7 можуть здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає беззаперечних доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Окрім того, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинувачених не прийнято та на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження триває, свідки не допитані, колегія суддів вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу останніх на свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Колегія суддів приймає до уваги аргументи захисту відносно того, що обвинувачені мають на утриманні дітей, місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися, проте зазначає, що вказані обставини не спростовують існування зазначених вище ризиків.

Що стосується доводів відносно незадовільного стану здоров`я обвинуваченої ОСОБА_7 , 1996 р.н., апеляційний суд зауважує наступне.

Згідно п. 2 глави 2 розділу X Наказу МЮ «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» від 14.06.2019 № 1769/5, надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», ст.ст. 8, 107, 116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом МЮ України, МОЗ України від 10.02.2012 № 239/5/104, Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом МЮ України, МОЗ України від 15.08.2014 №1348/5/572.

Відповідно до п. 3 глави 2 розділу X зазначеного Наказу, у СІЗО здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

Апеляційний суд зазначає, що надання медичної допомоги, особам взятим під варту здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом МОЗ від 10.02.2012 №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного перелік та керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Таким чином, лікування обвинуваченої особи у разі наявності у медичних захворювань можливо в умовах ДУ «Одеській слідчий ізолятор» та не може слугувати підставою неможливості застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилання обвинувачених на ухвалу Одеського апеляційного суду від 11.10.2023, якою вирок Приморського районного суду м. Одеси від 24.05.2023 у к/п обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_13 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 119 КК України був скасований та призначений новий розгляд в суді 1-ої інстанції з огляду на істотні порушення вимог КПК України апеляційний суд вважає нерелевантними, оскільки апеляційним судом не розглядалися доводи апеляційних скарг, вирок було скасовано з процесуальних підстав, окрім того відносно обвинувачених був продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Що стосується посилання обвинуваченої ОСОБА_7 відносно здійснення на неї тиску з боку прокурора, апеляційний суд роз`яснює, що вона не позбавлена можливості порушити зазначене питання в суді 1-ої інстанції в порядку, передбаченому ст. 206 КПК України.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

З огляду на вищевказане, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», апеляційний суд вважає необхідним та виправданим продовження на даній стадії судового розгляду обвинуваченим ОСОБА_15 та ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення їх належної процесуальної поведінки, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

Відтак, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги сторони захисту підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених - залишенню без змін як законна, обґрунтована та вмотивована.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Водночас, апеляційний суд враховує що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_7 тривалий час утримуються під вартою та судовий розгляд наразі не завершений, у зв`язку з чим, на виконання ст. 28 КПК України та практики ЄСПЛ вважає за необхідне звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття заходів щодо дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 183, 331, 370, 404, 405, 407, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_6 та обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08.07.2024 якою стосовно ОСОБА_7 , та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 119 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення застави до 04.09.2024 - залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 119 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4