Провадження № 1-кп/643/675/24
Справа № 643/6839/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002126 від 18.06.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Солоницівка Дергачівського району Харківської області, громадянина України, неодруженого, з повною середньою освітою, який зареєстрований у встановленому законом порядку як Фізична особа Підприємець « ОСОБА_4 », не судимого, який перебуває на реєстраційному обліку за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369-2 Кримінального кодексу України, -

у с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та, бажаючи їх настання, діючи умисно, усупереч вимогам діючого законодавства України, у порушення вимог ст. 19 Конституції України, ст. 22, 24 Закону України «Про запобігання корупції», ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», достовірно знаючи про те, що у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2101-ІХ, з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який діє до теперішнього часу, та про те, що по всій території України оголошено про загальну мобілізацію осіб чоловічої статі віком від 27 років до 60 років, маючи умисел, направлений на надання неправомірної винагороди третій особі за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, діючи з метою уникнення військової служби за мобілізацією за станом здоров`я, вчинив злочин у сфері службової діяльності.

Так, 26.01.2024 у невстановлений під час досудового розслідування час, ОСОБА_4 зустрівся з раніше незнайомим йому ОСОБА_6 , який раніше у телефонній бесіді обіцяв ОСОБА_4 за надання йому неправомірної винагороди у сумі 6 000 доларів США (що станом на 26.01.2024 еквівалентно за курсом НБУ 225 495 гривень) вплинути на прийняття особами, уповноваженими на виконання функцій держави, а саме лікарями військово-лікарської комісії рішення щодо непридатності ОСОБА_4 до проходження військової служби по мобілізації за станом здоров`я, та у раніше домовленому місці за адресою АДРЕСА_3 , у супермаркеті «Сільпо» ОСОБА_4 надав ОСОБА_6 неправомірну винагороду у вигляді грошових коштів у сумі 5 200 доларів США (що станом на 25.01.2024 еквівалентно за курсом НБУ 195 429 гривень), а після цього того ж дня, перебуваючи за адресою АДРЕСА_4 , біля ТРЦ «Французький бульвар», ОСОБА_4 перевів ще 36 050 гривень на банківську картку НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_7 , які останній 26.01.2024 зняв особисто у банкомату самообслуговування за адресою: АДРЕСА_5 . Указані вище грошові кошти ОСОБА_4 передав ОСОБА_6 за здійснення останнім впливу на прийняття особами, уповноваженими на виконання функцій держави, а саме лікарями військово-лікарської комісії, рішення щодо непридатності ОСОБА_4 до проходження військової служби по мобілізації за станом здоров`я, а ОСОБА_6 , у свою чергу, погодився здійснити вплив на прийняття рішення цими особами, уповноваженими на виконання функцій держави.

Своїми протиправними умисними діями ОСОБА_4 надав ОСОБА_6 неправомірну винагороду у сумі 5 200 доларів США (що станом на 25.01.2024 еквівалентно за курсом НБУ 195 429 гривень) та 36 050 гривень, загальною сумою 231 479 гривень, за здійснення ОСОБА_6 впливу на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, а саме лікарями військово-лікарської комісії, щодо непридатності до військової служби за мобілізацією ОСОБА_4 .

За таких обставин ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369-2 КК України, тобто надання неправомірної вигоди третій особі, яка обіцяє за надання такої вигоди вплинути на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Під час досудового розслідування між прокурором Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та підозрюваним у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 , 26 червня 2024 року укладено угоду про визнання винуватості.

За змістом угоди формулювання та обсяг обвинувачення, а також правова кваліфікація дій ОСОБА_4 із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, є тотожними формулюванню обвинувачення та кваліфікації, наведеним в обвинувальному акті.

За умовами угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 повністю та беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369-2 КК України, за обставин, які викладені у повідомленні про підозру та обвинувальному акті; зобов`язується повністю та беззастережно визнати свою винуватість в обсязі, викладеному в обвинувальному акті, під час судового провадження на підставі зазначеної угоди; зобов`язується надавати показання на досудовому слідстві та під час судового розгляду у кримінальному провадженні №0004289 від 13.12.2023, викриваючи злочинні дії ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 3 ст. 369-2, ч. 2 ст. 369-2, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 190 КК України.

Відповідно до вимог ст. 472 КПК України сторони також узгодили покарання, яке підлягає призначенню обвинуваченому ОСОБА_4 у разі затвердження угоди. Зокрема, дійшли згоди про визнання таких обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 : щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обставини того, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно працевлаштований, визнав вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, від його злочинних дій не настали тяжкі наслідки, його протиправна діяльність не мала періодичного характеру та обмежилася одним епізодом.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому не встановлено.

Крім того, сторони узгодили, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч. 1 ст. 369-2 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Окрім зазначеного, в угоді передбачені наслідки її укладення і затвердження, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження вказаної угоди про визнання винуватості, суд доходить такого висновку.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468, ч. 4 ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості, яка може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів.

Судом у підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369-2 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином.

При цьому судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_4 розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, які у підготовчому судовому засіданні йому додатково роз`яснені.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого органом досудового розслідування кримінального правопорушення. Обставини, викладені в обвинувальному акті та угоді, не оспорював. Зазначив, що укладення угоди між ним та прокурором відбувалося добровільно, жодного тиску на нього не вчинялося, він надав згоду на призначення узгодженої сторонами угоди про визнання винуватості міри покарання.

Захисник ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні підтримав угоду про визнання винуватості, просив її затвердити, посилався, що його підзахисний ОСОБА_4 провину у інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні вважала за доцільне затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Салтівської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у присутності захисника ОСОБА_5 , як таку, що відповідає вимогам закону. Щодо визначеної угодою міри покарання прокурор вказала, що узгоджене покарання буде достатнім для досягнення цілей, визначених вимогами ст. 50 КК України.

Відповідно до вимог ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні зазначив, що розуміє права, визначені у п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, та наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості. Зокрема, він повідомив, що цілком розуміє, що має право на повний судовий розгляд, у якому прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, і він при цьому має право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення, допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь. Запевнив, що йому зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, визначені у ст. 473 КПК України. Підтвердив, що розуміє характер пред`явленого йому обвинувачення, погоджується з видом та мірою покарання, які будуть до нього застосовані у разі затвердження угоди, а також з іншими заходами, які передбачає угода.

Проаналізувавши зміст обвинувального акта та угоди про визнання винуватості, дослідивши надані сторонами матеріали, суд доходить висновку, що умови угоди про визнання винуватості від 26 червня 2024 року, укладеної між прокурором Салтівської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у присутності захисника ОСОБА_5 , відповідають вимогам КПК України, міра покарання, узгоджена сторонами угоди, відповідає вимогам призначення покарання, передбачених ст. 65, 66, 69 КК України, також укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом установлено, що укладена між прокурором та обвинуваченим угода містить формулювання обвинувачення, яке прокурор вважав доведеним, та його правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому, сформульоване в угоді обвинувачення відображає істотні обставини цього кримінального провадження, які відповідають формулі кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 . Зокрема, це виявляється у посяганні злочинної поведінки обвинуваченого на ті суспільні відносини, які становлять об`єкт інкримінованого кримінального правопорушення; суб`єктному складу учасників; спрямованості та реалізації умислу обвинуваченого; направленості мотиву та інших значущих для кваліфікації за відповідною статтею КК України обставинам.

Відтак, формулювання обвинувачення, зазначене в угоді, обставини, описані в обвинувальному акті, а також підтвердження обвинуваченим ОСОБА_4 цих обставин дають можливість суду дійти висновку про існування фактичних підстав для визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369-2 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України у разі укладення угоди про визнання винуватості участь захисника є обов`язковою та забезпечується з моменту ініціювання укладення угоди.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні, зокрема, щодо нетяжких та тяжких злочинів. Так, злочин, вчинення якого інкримінується обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно зі ст. 12 КК України належить до нетяжкого злочину.

Відповідно до змісту обвинувального акта потерпілі у даному кримінальному провадженні відсутні.

Згідно з абз. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про можливість затвердження вказаної угоди про визнання винуватості із призначенням обвинуваченому узгодженої в угоді міри покарання.

Вирішуючи питання щодо відповідності умов вимогам закону в частині призначення покарання, суд керується таким.

За загальним правилом, домовленості сторін угоди при узгоджені покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. На думку суду, вказаних вимог закону сторони угоди дотрималися.

Так, зі змісту угоди вбачається, що при узгодженні сторонами покарань обвинуваченому ОСОБА_4 було враховано і дотримано положення ст. 65 КК України, а саме, сторони узгодили покарання у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; при визначенні меж покарання виходили із положень розділу X Загальної частини КК України; урахували характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину; взяли до уваги особу винного; установили наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Судом не встановлено обставин, які б могли свідчити, що умови угод порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, з огляду на те, що її укладення не має преюдиційного значення для кримінального провадження щодо будь-яких інших осіб.

Щодо добровільності укладення угоди суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_4 під час підготовчого судового засідання підтвердив свій намір щодо укладення угоди та просив суд її затвердити, вказавши, що зробив це добровільно за участі захисника.

Прокурор вказав на спільну узгодженість усіх викладених в угоді умов, підтвердивши добровільність її укладення як з боку прокурора, так і з боку обвинуваченого ОСОБА_4 .

З огляду на викладене, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодами.

З приводу можливості виконання обвинуваченим ОСОБА_4 взятих на себе за угодою зобов`язань, суд зазначає таке.

Згідно з абз. 3 п. 2 угоди про визнання винуватості, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором, обвинувачений зобов`язується: надати показання на досудовому слідстві та під час судового розгляду у кримінальному провадженні №00004289 від 13.12.2023, викриваючи злочинні дії ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 3 ст. 369-2, ч. 2 ст. 369-2, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 190 КК України.

Суд вважає, що з огляду на зміст наданих у підготовчому судовому засіданні пояснень, обвинувачений ОСОБА_4 може надати викриваючі показання у кримінальному провадженні №00004289 від 13.12.2023. Крім того, згідно з абз. 2 п. 4 угоди, при викладенні характеристики особи обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема, зазначено, що ОСОБА_4 активно сприяв слідству у встановленні істини у вказаному кримінальному провадженні та у кримінальному провадженні за №00004289 від 13.12.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2, ч. 2 ст. 369-2, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 190 КК України, яке розслідується стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відтак, можливість виконання обвинуваченим ОСОБА_4 взятих на себе за угодою зобов`язань доведена.

З урахуванням наведених вище обставин, суд стверджує, що укладена у даному кримінальному проваджені угода про визнання винуватості відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства та закону України про кримінальну відповідальність.

Підстав для відмови в затвердженні угоди, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про можливість затвердження вказаної угоди про визнання винуватості із призначенням обвинуваченому узгодженої в угоді міри покарання.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирався.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до положень ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. 100, 314, 373-376, 469-475 КПК України, суд

у х в а л и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 26 червня 2024 року між прокурором Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369-2 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді 1 000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Роз`яснити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, установленої законом.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно зі ст. 476 КПК України у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом установлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1