Провадження №1-кс/369/2669/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2024 року м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 поданої в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність дізнавача, стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

ВСТАНОВИЛА:

До слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність дізнавача, стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Скаржник просив зобов`язати відділення поліції № 4 Бучанського РУП ГУНП в Київській області невідкладно внести відомості про вчинення злочину, які мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 та ч. 1 ст. 357 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_3 про вчинення злочину та розпочати за цією заявою досудове розслідування у формі досудового слідства.

В обґрунтування вимог представник скаржника ОСОБА_3 зазначив, що 02 серпня 2024 року до ВП № 4 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_4 подав заяву про вчинення дій, що містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 та ч. 1 ст. 357 КК України. Дана заява зареєстрована в журналі єдиного обліку (ЖЄО) № 4759 від 02.08.2024 року.

Однак, уповноваженими особами ВП № 5 Бучанського РУП ГУНП в Київській області не було прийнято рішення за заявою ОСОБА_4 , тому адвокатом ОСОБА_3 було подамо заяву в інтересах ОСОБА_4 за аналогічним фактом з додаванням відповідних доказів, що підтверджується відповідною відміткою, що міститься на заяві.

В заяві повідомлялось, що 16.03.2016 року між Житлово-будівельним кооперативом «Другий будівельний 6» () (надалі за текстом «ЖБК») та громадянином України ОСОБА_4 (далі за текстом «Учасник») укладено Договір № 274-ПП про сплату внесків у ЖБК за квартиру АДРЕСА_1 . Згідно з умовами цього договору ЖБК зобов`язано організувати будівництво житлового будинку в АДРЕСА_2 за рахунок внесків членів ЖБК, здати його в експлуатацію, передати Учаснику приміщення в Об`єкті будівництва, обумовлене цим Договором та всі документи, необхідні Учаснику для реєстрації права власності на нього.

Відповідно до Акту звіряння за період з 13.03.2016 по 30.12.2021 року ОСОБА_4 сплатив 381 000 гривень та 00 коп.

Приблизно з 2020 року ОСОБА_4 , будучи власником вищевказаної квартири почав оформлювати документи на оформлення квартири. Так, у грудні 2020 року ним подана «Заява-Приєднання» до ТОВ «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» з метою підключення його квартири до газу, а також 10.10.2022 року ним отримано технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 .

Весь час, з моменту підключення до квартири комунікацій ОСОБА_4 , як власник сплачував комунальні послуги згідно з повідомлень на оплату, які йому надавав ОСББ «Кольоровий».

Однак, 02.08.2021 року ОСОБА_4 приблизно о 14:00 год повернувшись з роботи до своєї квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , побачив, що біля дверей в його квартиру на підлозі помітна металева стружка, а ключі, якими він зранку ще закривав двері у власну квартиру вже не підходять до замку, тобто замки були змінені. Одразу на місце було викликано поліцію та через деякий час приїхав «Новий власник» та відчинивши двері до квартири ОСОБА_5 дозволив забрати свої речі. З метою підтвердження прав на власну квартиру, ОСОБА_4 хотів надати працівникам поліції документ на квартиру, а саме: Договір № 274-ПП про сплату внесків у ЖБК за квартиру АДРЕСА_1 , та квитанції про сплату внесків, однак їх не було на місці.

Так, у скарзі, представник скаржника ОСОБА_3 , вказує, що договір № 274-ПП про сплату внесків у ЖБК за квартиру АДРЕСА_1 та квитанції про сплату внесків та інші документи, що підтверджують факт володіння вказаною квартирою ОСОБА_4 були викрадені невідомою особою, в період часу з 12:00 год. по 14:00 год, шляхом зламу замків за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, в діях невстановленої особи вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 та ч. 1 ст. 357 КК України.

В судове засідання представник скаржника та скаржник не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Поряд з цим 07.10.2024 року адвокат ОСОБА_3 через канцелярію суду подав заяву, про розгляд справи без його участі, просив скаргу задовольнити в повному обсязі.

Слідчий ВП №4 Бучанського РУП ГУНП в Київській області в судове засідання не з`явився, відсутність якого не є перешкодою для розгляду скарги у відповідності до ч. 3 ст. 306 КПК України.

Фіксація під час розгляду клопотання за допомогою технічних засобів на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснювалась, у зв`язку з неприбуттям в судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Проаналізувавши доводи скарги та вивчивши її матеріали, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Як вбачається зі змісту скарги, 02 серпня 2024 року ОСОБА_4 , а також 20 серпня 2024 року його представником адвокатом ОСОБА_3 до ВП № 4 Бучанського РУП ГУНП в Київській області подано заяви про вчинення злочину, які мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 та ч. 1 ст. 357 КК України.

Однак, підтвердження того, що відділенням поліції № 4 Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області внесено відомості про зазначене вище кримінальне правопорушення відсутні.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

При цьому, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France)).

Реалізація такого права має здійснюватися заявником з урахуванням того, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України визначено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119) сторін цих відносин, відповідно.

У цьому випадку, запроваджені внутрішні процедури щодо порядку та строків внесення даних до ЄРДР кореспондуються з норми наведеної ст. 214 КПК України.

Як наслідок, з вище зазначеної правової норми (ст. 214 Кодексу) та запроваджених внутрішніх процедур випливає, що нормами кримінального процесуального законодавства України встановлюється імперативний обов`язок після отримання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення внесення за нею відомостей до ЄРДР так, як згідно ч. 1 ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

При цьому, згаданий обов`язок слідчого або прокурора не вимагає оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене підтверджується імперативними положеннями ст. 214 КПК, з даного питання, так як дискреційні повноваження суб`єкта оскарження, у цій ситуації, є обмеженими, а останній має вчинити прямо визначену у КПК дію, яка полягає у внесенні даних до ЄРДР за зверненням.

Тобто, норми КПК не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження.

Бо, як зазначив ЄСПЛ у пункті 39 справи "Устименко проти України", принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

У даному випадку встановлено, що суб`єктом оскарження було отримано від особи, яка подала скаргу повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, але за ним, у строки визначені ст. 214 КПК України, відомості до ЄРДР унесено не було.

У пункті 74 Рішення у справі "Лелас проти Хорватії" і пункті 70 Рішення у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування" та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх порушень та уникати виконання своїх обов`язків, а у цій ситуації, суб`єкт оскарження не дотримався власних внутрішніх правил та процедур, щодо умов внесення відомостей до ЄРДР.

Тим самим позбавили особу, яка подала заяву про злочин, як сторону, у взаємовідносинах, що склалися між ними з моменту подання такого звернення про злочин, розумної можливості представити свою справу за таких умов, які б не ставили його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (суб`єктом оскарження).

За таких умов, з урахуванням наведеного, слідчий суддя розглянувши скаргу, у межах наявних та поданих до суду доказів, на час її розгляду, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в частинні зобов`язання суб`єкта оскарження вчинити дії передбачені ст. 214 КПК України.

Керуючись ст. 214, 216, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 подану в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність дізнавача, стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань задовольнити.

Зобов`язати посадових осіб відділу поліції № 4 Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості на підставі заяви ОСОБА_4 від 02 серпня 2024 року, зареєстрованої в журналі єдиного обліку № 4759 від 02 серпня 2024 року та адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 від 20 серпня 2024 року про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_6