ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/392/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2024 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000223 за обвинуваченням:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого провідним інженером в КО «Київмедспецтранс», інваліда ІІІ групи, здійснюючого догляд за дружиною - інвалідом ІІ групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_10 02 березня 2020 року, приблизно о 23 годині 18 хвилин, керуючи автомобілем «Тoyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині Харківського шосе в місті Києві зі сторони вулиці Вербицького в напрямку Харківської площі, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 та інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1- 5.35.2 «Пішохідний перехід» ПДР України.

В цей час, по вказаному нерегульованому пішохідному переходу рухався пішохід ОСОБА_11 , наближаючись зліва в темпі кроку до смуги руху вищезазначеного транспортного засобу.

Під час руху ОСОБА_10 порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 підпункт «б» та 18.1 Правил дорожнього руху України, які виявились в тому, що він, керуючи автомобілем марки «Тoyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в другій (крайній лівій смузі) проїзної частини Харківського шосе в місті Києві, будучи заздалегідь поінформованим про наближання до пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» та відповідними дорожніми знаками, відволікся від керування транспортним засобом, маючи об`єктивну змогу спостерігати момент початку перетину проїзної частини пішоходом по нерегульованому пішохідному переходу та відповідно зреагувати на це, будучи обізнаним, що в даному випадку пішохід має перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли він вступив на перехід, а водій, в свою чергу, зобов`язаний зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись, створюючи небезпеку для руху, загрозу життю та здоров`ю громадян, виїхав на пішохідний перехід (розташований за перехрестям з вул. Чернігівська в м. Києві, навпроти будинку АДРЕСА_2 ), на якому здійснив наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_11 .

В результаті даної дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_11 отримав наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма: забійні рани в лобній ділянці справа та тім`яній ділянці з підшкірною гематомою; синці на повіках та субкон`юнктивальні крововиливи обох очей; садна м`яких тканин обличчя; крововилив в м`які покриви голови в лівій лобно-скронево-тім`яній ділянці; переломи лобної та скроневої кісток справа з переходом на латеральну та медіальну стінки правої очниці, на основну кістку, задні комірки решітчастої кістки; перелом луски скроневої кістки зліва з переходом на піраміду; переломи передньої латеральної стінок лівої гайморової пазухи, латеральної стінки лівої очниці з наявністю повітря в очниці; перелом правої виличної кістки; перелом правої носової кістки; крововиливи в основній, лівій гайморовій пазухах, клітинах решітчастого лабіринту; субдуральна гематома лобно-скронево-тім`яної ділянки зліва (об`ємом до 70,0 мл); травматичний субарахноїдальний крововилив з проривом у шлуночкову систему; крововиливи в речовину головного мозку базальних відділів обох лобних часток та стовбур мозку;

-закрита травма грудей та живота: гематома м`яких тканин правої бокової стінки живота; крововиливи в тканину обох легень, більше справа; крововиливи під пристінковою очеревиною та невеликі розриви її по правому фланку та в правому підребер`ї; крововилив в черевну порожнину (до 250 мл крові);

-закрита травма правої гомілки у вигляді уламкових переломів верхньої третини великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням уламків.

Закрита черепно-мозкова травма та закрита травма грудей та живота за ступенем тяжкості відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.

Закрита травма правої гомілки за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Між подіями дорожньо-транспортної пригоди 02.03.2020 року та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , є прямий причино-наслідковий зв`язок.

Смерть ОСОБА_11 , 2002 р.н., настала від закритої черепно-мозкової травми.

Між отриманням ОСОБА_11 , закритої черепно-мозкової травми та настанням його смерті є прямий причинно-наслідковий зв`язок. Інші тілесні ушкодження, які мали місце у ОСОБА_11 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 02.03.2020 року, в причинно-наслідковому зв`язку із настанням його смерті не перебувають.

Порушення водієм ОСОБА_10 вказаних Правил дорожнього руху знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідкамиу вигляді смерті потерпілого ОСОБА_11 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину за обставин, встановлених в мотивувальній частині вироку, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та пояснив, що 02 березня 2020 року близько 23 години, він, керуючи автомобілем Тойота, рухався у лівій смузі по вул. Харківське шосе в м. Києві. Освітлення було не дуже гарне, пройшов дощ, асфальт був мокрий, очі сліпили машини, що рухались назустріч. Він не помітив пішохода, хоча повинен був це зробити, але відчувши, що зачепив його лівим крилом одразу зупинився, викликав поліцію та швидку медичну допомогу, став надавати першу медичну допомогу. Вибачався перед родиною загиблого, зазначив, що весь час намагався надати допомогу для того, щоби дитина вижила. Просив врахувати, що він працює, один з його синів служить у ЗСУ, він має на утриманні дружину - інваліда ІІ групи, також готовий і надалі допомагати родині потерпілого.

За відсутності сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників судового провадження щодо визнання фактичних обставин, суд, обмежившись за згодою останніх в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України поясненнями обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, приходить до висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і вважає доведеною винність ОСОБА_10 тому що він, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд виходить з положень ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Також, відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було «свавільним» («Бакланов проти Росії» рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» рішення від 24 березня 2005 року). У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Так, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжкого, характер та ступінь суспільної небезпеки, фактичні обставини справи, відношення обвинуваченого до скоєного, який вину визнав, вибачався за вчинене, надавав та висловив готовність і в подальшому надавати всю необхідну допомогу родині загиблого.

Судом також враховуються дані про особу обвинуваченого, наявність позитивних характеристик, те, що останній на спеціальних обліках не перебуває, має місце реєстрації та постійне місце проживання, до кримінальної відповідальності притягується вперше, працює, доглядає за дружиною - інвалідом ІІ групи, сам будучи при цьому інвалідом ІІІ групи.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття та відшкодування шкоди.

Крім того, на підставі ч. 2 ст. 66 КК України суд вважає за можливе визнати обставиною, що пом`якшує покарання, не зазначену в частині першій цієї статті - вибачення перед родиною загиблого.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З огляду на викладене, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень, є призначення покарання у виді позбавлення волі в межах, встановлених для даного виду покарання санкцією частини статті.

Також суд, враховуючи конкретні обставини вчинення злочину, а саме порушення Правил дорожного руху, що призвело до наїзду на пішохода, який перебував на пішохідному переході, вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в межах, встановлених для даного виду покарання.

При цьому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, обставин його скоєння, поведінку після вчиненого, з огляду на особу винного, наявності по справі декількох обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, приймаючи до уваги відношення обвинуваченого до вчиненого, та думку прокурора і потерпілої, які вважали можливим, що обвинувачений зможе довести своє виправлення без реального позбавлення волі, суд приходить до висновку про звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку та покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На тверде переконання суду, призначення покарання без звільнення від його відбування з випробуванням, вказуватиме, що саме у цій ситуації, та обставинах, при яких було вчинено злочин, воно сприймалося би, як грубо непропорційне, і як наслідок, у світлі практики ЄСПЛ, свідчило би про жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції.

З урахуванням майнового стану обвинуваченого, а також відсутності підстав для проведення комісійної експертизи, про що було вказано в ухвалі суду при призначенні судово-медичної експертизи, суд вважає за необхідне зменшити розмір процесуальних витрат, що підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369-371 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнити від призначеного судом основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Покласти на ОСОБА_10 обов`язки відповідно до ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 10000 грн. 00 коп.

Арешт на автомобіль «Тoyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_1 , накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.03.2020 року - скасувати.

Речові докази, а саме:

- автомобіль «Тoyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_1 - залишити ОСОБА_10 для передачі за належністю власнику - ОСОБА_12 ;

- два компакт-диски з відеозаписами - зберігати при матеріалах кримінального провадження Київської міської прокуратури.

Вирок суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення через Дарницький районний суд м. Києва з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя