Провадження № 1-кп/537/361/2024
Справа № 537/4642/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.09.2024 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Крюківського районного суду в м. Кременчуці Полтавської області кримінальне провадження №0000707 від 31.07.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Верблюжка Новгородківського району Кіровоградської області, громадянин України, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, військовослужбовець за призовом під час мобілізації, на посаді водія-слюсаря квартирно-експлуатаційної служби 3-го господарчого взводу 3-ї роти матеріального забезпечення батальйону забезпечення в/ч НОМЕР_1 , у військовому званні солдат,

у вчиненні злочину, передбаченого ст..407 ч.5 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин:

Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_2 НГУ №194мтд (по стройовій частині) від 04.08.2023 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини та інших видів забезпечення військової частини НОМЕР_2 НГУ.

В подальшому, наказом командира в/ч НОМЕР_2 НГУ № 121мтд (по стройовій частині) від 16.05.2024, солдата ОСОБА_4 призначено на посаду водія-слюсаря квартирно-експлуатаційної служби 3-го господарчого взводу 3-ї роти матеріального забезпечення батальйону забезпечення в/ч НОМЕР_2 НГУ.

Відповідно до приписів ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на момент вчинення злочину, солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують солдата ОСОБА_4 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан.

08.05.2024 Верховна Рада України прийняла Закон України Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в України» від 06.05.2024 №271/2024, яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14.05.2024 строком на 90 діб.

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Однак, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді водія-слюсаря квартирно-експлуатаційної служби 3-го господарчого взводу 3-ї роти матеріального забезпечення батальйону забезпечення в/ч НОМЕР_2 НГУ , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від неї, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, 14.06.2024 самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 НГУ, а саме підрозділ, який дислокувався за адресою: АДРЕСА_2 , проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення до військової частини НОМЕР_2 НГУ, або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління.

26.08.2024 солдат ОСОБА_4 прибув до військової частини НОМЕР_2 НГУ, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, 14 червня 2024 року солдат ОСОБА_4 умисно самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 НГУ в умовах воєнного стану та незаконно перебував за межами військової частини НОМЕР_2 НГУ до 26 серпня 2024 року.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, визнає фактичні обставини справи, суду підтвердив факт вчинення кримінального правопорушення за таких обставин, як це вказано в описовій частині вироку, прохав суд обмежити обсяг дослідження доказів та фактичних обставин його допитом та дослідженням характеризуючих матеріалів щодо особи останнього.

Покази обвинуваченого є послідовними і логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння зазначеною вище особою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.

Відповідно до частини 3 статті 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення частини 3 статті 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення статті 349 КПК України провів судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил частини 3 статті 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Відповідно до вимог статті 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, суди визначаючи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити з класифікації злочинів, а також особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення.

Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.

Обираючи міру покарання, суд, відповідно до вимог статті 65 КК України приймає до уваги тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України класифікується як тяжкий злочин, особу обвинуваченого якій раніше не судимий, згідно з характеристикою за місцем несення військової служби не відповідав займаній посаді.

За викладених вище обставин, приймаючи до уваги ступень тяжкості та обставини злочину, його наслідки, враховуючи перелічені вище дані про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин, враховуючи відношення обвинуваченого до вчиненого, суд вважає, що для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів, йому повинно бути призначено необхідне та достатнє покарання у вигляді позбавлення волі.

При цьому, враховуючи вимоги ст. 69, ст. 75 КК України, відповідно до яких встановлено заборону застосувати ці норми до засуджених за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, чи для звільнення обвинуваченого від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, оскільки в даному випадку це не сприятиме меті покарання, не забезпечить виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Суд прийшов до переконання, що дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, враховуючи тяжкість вчиненого правопорушення, особу обвинуваченого та думку учасників процесу.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлено.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_4 залишити попередній тримання під вартою.

Керуючись статтями 369, 370 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим за частиною 5 статті 407 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання рахувати з 30.08.2024, тобто з часу затримання.

Вирок суду може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1