ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Категорія: ст. 183 КПК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участі:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 серпня 2024 року, якою стосовно підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Верхнячка Уманського району Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , невійськовозобов`язаного, інвалідом, депутатом, учасником бойових дій, ліквідатором наслідків аварії ЧАЕС не являється, раніше не судимого,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 22.10.2024, включно, без визначення розміру застави,

встановив:

26 серпня 2024 року слідчий СВ Черкаського районного управління поліції ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_9 звернулася до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , посилаючись на те, що слідчим відділом Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002771 від 25.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що 22.08.2024 у період часу з 23 години 24 хвилин по 23 годину 46 хвилин, ОСОБА_7 , діючи умисно, протиправно та цілеспрямовано, спільно з ОСОБА_10 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , позаду закладу швидкого харчування «ВАМ ДОНЕР?», реалізуючи свій спільний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, нанесли останньому чисельну кількість ударів руками та ногами в область голови, обличчя, ребер, ніг, в тому числі стегнової кістки, чим спричинили потерпілому тілесні ушкодження, у вигляді травматичного субдурального крововиливу, ЗЧМТ, гострої субдуральної гематоми над правою півкулею головного мозку з дислокаційним синдромом, забою головного мозку, множинних переломів кісток носу, перелому лівої виличної кістки, перелому лівої скроневої кістки, перелому верхнього кінця плечової кістки, консолідованого перелому верхньої третини лівої плечової кістки з наявністю металоостеосинтезу, консолідованого перелому 4,5,11 ребер праворуч, консолідованого перелому верхньої третини лівої стегнової кістки з наявністю металоостеосинтезу, які відповідно до наказу до наказу МОЗ від 17.01.1995 №6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння.

Наполягаючи на застосуванні стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий наголошував на наявності у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 3- 5 ч.1 ст. 177 КПК України, тяжкості вчиненого злочину, вагомості наявних доказів про причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину, неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 серпня 2024 року клопотання задоволено. Застосовано стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 22 жовтня 2024 року, включно, без визначення розміру застави.

Слідчий суддя мотивував своє рішення необхідністю забезпечення належної поведінки ОСОБА_7 , який обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, а також необхідністю запобігання ризикам вчинення підозрюваним нових злочинів та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою обрати стосовно ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигяді домашнього арешту або визначити підозрюваному мінімальний розмір застави.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що обраний слідчим суддею запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим, слідчим суддею недостатньо проаналізовано ризики, які зазначав орган досудового розслідування.

Захисник вважає, що при вирішенні питання щодо застосування найсуворішого запобіжного заходу має бути розглянута можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, домашнього арешту, застосування якого буде виправданим та достатнім запобіжним заходом до ОСОБА_7 .

Апелянт наголошує на тому, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, оскільки підтримує відносини з рідними.

На переконання апелянта, ризики переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, слідчим та прокурором не доведені, а в ухвалі слідчого судді не зазначені.

Крім того, звертає увагу, що рішення слідчого судді про невизначення розміру застави належним чином не мотивоване. Натомість, позиція слідчого судді про невизначення застави фактично позбавляє підозрюваного можливості обрати альтернативний триманню під вартою запобіжний захід.

Заслухавши доповідь судді, міркування захисника та підозрюваного, які підтримали вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні за наведених у ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, мотивуючи тим, що ухвала є законна та обґрунтована, перевіривши матеріали справи, ухвалу слідчого судді в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Згідно з положенням п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а також вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються.

За змістом ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, необов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

При цьому, надаючи оцінку обґрунтованості підозри, колегія суддів враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини термін «обґрунтована підозра» у скоєнні кримінального правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, тлумачення поняття «обґрунтованості» залежить від усіх обставин справи (рішення від 22.10.1997 у справі «Ердагоз проти Туреччини», № 21890/93, §51; рішення від 30.08.1990 у справі «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», серія A № 182, § 32).

Колегією суддів встановлено, що за матеріалами справи наявна достатня сукупність доказів, які вказують на вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб.

Колегія суддів вважає, що, обираючи ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дотримався вимог Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ і норм кримінального процесуального закону, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів, і за який, у випадку визнання особи винуватою, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, врахував наявність ризиків, передбачених п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які доведені органом досудового розслідування під час розгляду клопотання слідчим суддею, з чим погоджується і колегія суддів, та які дають підстави вважати, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігти наявним ризикам.

Таким чином, слідчим суддею в ухвалі встановлено наявність таких ризиків, як перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення нових кримінальних правопорушень, а тому протилежні доводи апелянта щодо відсутності висновку слідчого судді в ухвалі про наявність ризиків, колегія суддів відхиляє як безпідставні.

Колегія суддів критично оцінює доводи захисника щодо можливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, оскільки фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, характеризуючі дані на особу підозрюваного, відповідно до яких ОСОБА_7 за місцем проживання та навчання характеризується негативно, наявні у кримінальному провадженні ризики, передбачені п.п. 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які доведені органом досудового розслідування, сукупність доказів, які вказують на обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, вказують на неможливість застосування такого запобіжного заходу, оскільки він не здатен запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

З огляду на негативну характеристику підозрюваного за місцем проживання та навчання, не заслуговують на увагу твердження апелянта про наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, так як підтримання відносин з рідними не є беззаперечним доказом наявності міцних соціальних зв`язків.

Підстав, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного в умовах слідчого ізолятора стороною захисту до суду не надано.

Крім того, залишаючи без змін обраний запобіжний захід, колегія суддів враховує надану прокурором, під час апеляційного розгляду справи, копію лікарського свідоцтва про смерть №1002 від 04.04.2024, відповідно до якої потерпілий у кримінальному провадженні ОСОБА_11 помер 02.09.2024.

Відповідно до п. 1 ч. 4. ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням фізичного насильства, слідчий суддя обгрунтовано дійшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, не визначати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Твердження захисника про відсутність мотивування в ухвалі такого висновку слідчого судді, колегія суддів оцінює критично, адже, норма ч.4 ст. 183 КПК України передбачає право слідчого судді не визначати в конкретних випадках альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, до яких відноситься вчинення злочину із застосуванням фізичного насильства, а тому сама кваліфікація злочину за ч.2 ст. 121 КК України свідчить про наявність підстав у слідчого судді, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не призначати заставу.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді слідчим суддею клопотання щодо обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 та порушення прав останнього, колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає застосування до підозрюваного саме такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, є необхідним та таким, що буде запобігати наявним у кримінальному провадженні ризикам та забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, а тому на даний час не вбачає підстав для скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді, та застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, домашнього арешту, на якому наполягає апелянт.

Керуючись статтями 405, 407, 419, 422 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 серпня 2024 року, якою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення іоскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді