Справа № 132/2670/24
Провадження №1-кп/132/362/24
Вирок

Іменем України

29 серпня 2024 року Калинівський районний суд Вінницької області

в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Калинівка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000187 від 30.06.2024 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лісоводи Городоцького району Хмельницької області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

Прокурора Вінницької спеціалізованої прокуратури

у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 ,

Обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_3 , будучи помічником гранатометника ІНФОРМАЦІЯ_2, військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, 13.06.2024 приблизно о 12 год. 00 хв., перебуваючи в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України за адресою: АДРЕСА_2 , під час шикування особового складу, на виконання бойових розпоряджень Командувача Національної гвардії України від 28 квітня 2023 року № 95-р/т та наказу командира військової частини НОМЕР_2 №124 від 05.05.2023, відкрито відмовився виконати бойовий наказ №1323 від 12.06.2024, який доведено т.в.о. командира ІНФОРМАЦІЯ_3 старшим лейтенантом ОСОБА_5 «Про залучення особового складу військової частини до виконання бойових (спеціальних) завдань в районі ведення бойових дій» щодо вибуття 14.06.2024 у службове відрядження з пункту постійної дислокації військової частини до району виконання бойових завдань в Запорізькій області, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу.

Як вбачається з обвинувального акта та укладеної в порядку, передбаченому ст. ст. 470 та 472 КПК України, угоди про визнання винуватості від 23.08.2024 року між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 , з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_3 , у присутності захисника - адвоката ОСОБА_6 , з іншого боку, обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, і погодився із прокурором на призначення йому за ч. 4 ст. 402 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, та із урахуванням ст. 69 КК України, замінити, на підставі ст. 62 КК України, покарання у виді одного року позбавлення волі на тримання в дисциплінарному батальйоні строком на один рік.

Угода за змістом укладена відповідно до ст. 472 КПК України і має усі необхідні реквізити та відомості, у т.ч. стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.

Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , згідно ст. 12 КК України, відносяться до тяжкого кримінального правопорушення.

Прокурор ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні просив суд затвердити угоду про визнання винуватості від 07.08.2024 року і призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджену в угоді вид та міру покарання, оскільки укладення даної угоди відповідає вимогам і правилам КПК та КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні беззастережно визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, просив суд затвердити вказану угоду, яка укладена з прокурором у присутності захисника, призначивши йому узгоджену міру покарання.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, свідомим, без впливу будь-яких сторонніх обставин чи факторів. Умови укладеної угоди також не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод чи інтересів сторін чи інших осіб. З угоди також не вбачається обставин, які б свідчили про очевидну неможливість виконання обвинуваченим узятих на себе за угодою зобов`язань. При цьому сторони повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про визнання винуватості, наслідки затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Розглядаючи у порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши в обвинуваченого повне порозуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які б примусили обвинуваченого погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутої щодо нього підозри, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості.

Позиція Європейського суду з прав людини з даного приводу викладена у Постанові від 29 квітня 2014 року по справі «Нацвлішвілі і Тогонідзе проти Грузії». Де зазначено, що порушення прав та свобод людини відсутнє, якщо у справі про затвердження угоди про визнання винуватості судом перевірено дотримання вимог визначених у нормах національного законодавства та встановлена добровільність укладення угоди.

Як видно з реєстру матеріалів досудового розслідування у справі зібрано достатньо доказів для обґрунтованої підозри ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, а тому визнання ним винуватості є цілком виправданим.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, є його щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, в ході досудового розслідування не встановлено.

По даному кримінальному провадженню цивільний позов не заявлявся.

Витрати на залучення експертів та речові докази відсутні.

З урахуванням особи винного, ступеня сприяння обвинуваченого у проведенні досудового розслідування щодо нього, характеру і тяжкості підозри, наявності суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, відсутність тяжких наслідків, а також те, що ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проходження військової служби характеризується незадовільно, у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра на обліку не перебуває, обставини, які пом`якшують його покарання, а саме те, що він щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та відсутність обставин, які обтяжують його покарання, суд прийшов до висновку, що обставини цілком враховані угодою про визнання винуватості і знайшли своє відображення в узгодженому остаточному покаранні.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для затвердження угоди між прокурором та обвинуваченим, за участю захисника, про визнання винуватості та призначення узгодженого між ними покарання за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, оскільки судом встановлено наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Тому, враховуючи дані про особу обвинуваченого, а також його критичне ставлення до скоєного, суд вважає, що наявні підстави для застосування ст. 69 КК України, та призначення ОСОБА_3 узгодженого сторонами покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч. 4 ст.402 КК України.

Узгоджена міра покарання для обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на один рік є достатньою для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, що відповідає загальним засадам призначення покарання.

Крім того, беручи до уваги вищенаведені обставини і особу обвинуваченого, суд погоджується з тим, що доцільно застосувати до обвинуваченого ст. 62 КК України та покарання у виді позбавлення волі замінити на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на один рік, що буде необхідним і достатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України.

Згідно ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2024 до ОСОБА_3 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 30.08.2024.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили слід залишити без змін у зв`язку з відсутністю підстав для його зміни або скасування.

За приписами ч. 5 ст. 72 КК України, суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_3 , строк його попереднього ув`язнення з 02.07.2024 по день набрання вироком законної сили із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374, 472, 473, 474, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 23 серпня 2024 року, укладену між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 , якому, на підставі ст. 37 КПК України, надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000187 від 30.06.2024 року, та обвинуваченим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у присутності захисника - адвоката ОСОБА_6 .

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, тобто більш м`яке ніж передбачене санкцією статті, у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 62 КК України замінити обвинуваченому ОСОБА_3 призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні на строк 1 (один) рік.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_3 залишити без змін запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)».

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 02.07.2024 по день набрання вироком законної сили із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України, і набирає законної сили після закінчення вказаного строку, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ ОСОБА_1