Справа № 461/1293/24
Провадження № 1-кс/461/4146/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2024 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , з участю підозрюваного ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 про повернення майна, -

в с т а н о в и в :

адвокат ОСОБА_4 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 , звернулася до слідчого судді з клопотанням, в якому просить суд зобов`язати слідчих відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУ НП у Львівській області у кримінальному провадженні № 0001237 від 27.12.2023 року або іншу уповноважену особу, негайно повернути ОСОБА_3 на відповідальне зберігання речі, документи, які вилучені 18.06.2024 року під час обшуку TOYOTA LAND CRUISER 200, Д.Н. НОМЕР_1 , а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від автомобіля, які поміщені до спецпакету ICR 0024562; автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER 200, Д.Н. НОМЕР_1 чорного кольору, який поміщений на майданчик тимчасово арештованих автомобілів ГУНП у м. Києві за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування заявленого клопотання вказує на те, що червня 2024 року старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУ НП у Львівській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 був проведений обшук транспортного засобу марки TOYOTA LAND CRUISER 200, Д.Н. НОМЕР_1 .

В ході проведення обшуку транспортного засобу марки TOYOTA LAND CRUISER 200, Д.Н. НОМЕР_1 , було вилучено майно, а саме: мобільний телефон марки Apple Iphone 15, який поміщений до спецпакету ICR 0024563; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від автомобіля, які поміщені до спецпакету ICR 0024562; автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER 200, Д.Н. НОМЕР_1 чорного кольору, який поміщений на майданчик тимчасово арештованих автомобілів ГУНП у м. Києві за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує на те, що на теперішній час ОСОБА_3 потребує продовження курсу лікування в Державній установі "Інституті ендокринології та обміну речовин" ім. В.П. Комісаренко, інституті ендокринної хірургії та трансплантації ендокринних органів в м. Києві, а тому йому потрібно використовувати транспортний засіб для власних потреб, оскільки потрібно пересуватись власними силами. Крім цього, збегірання арештованого транспортного засобу на штрафмайданчику тягне за собою непомірні витрати з його зберігання. Відтак, просить суд клопотання задоволити та передати вилучений та арештований транспортний засіб, разом із ключем та свідоцтвом до нього, на відповідальне зберігання ОСОБА_3 .

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_3 просили задовольнити подане клопотання.

Слідчий ОСОБА_7 в судовому засіданні клопотання заперечила.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали клопотання, приходжу до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 - ч. 5 ст. 191 КК України.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 17.06.2024 року надано дозвіл на проведення обшуку транспортного засобу марки TOYOTA LAND CRUISER 200, д.н.з. НОМЕР_3 , яким користується ОСОБА_3 , з метою виявлення, фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення та вилучення речей і предметів, які мають значення у розслідуванні кримінального провадження.

18 червня 2024 року старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУ НП у Львівській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 був проведений обшук транспортного засобу марки TOYOTA LAND CRUISER 200, Д.Н. НОМЕР_1 .

В ході проведення обшуку транспортного засобу марки TOYOTA LAND CRUISER 200, Д.Н. НОМЕР_1 , було вилучено майно, а саме: мобільний телефон марки Apple Iphone 15, який поміщений до спецпакету ICR 0024563; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від автомобіля, які поміщені до спецпакету ICR 0024562; автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER 200, Д.Н. НОМЕР_1 чорного кольору, який поміщений на майданчик тимчасово арештованих автомобілів ГУНП у м. Києві за адресою: АДРЕСА_1 .

Вилучення вищевказаного майна підтверджується протоколом обшуку від 18.06.2024 року та описом вилученого майна в межах досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001237 від 27.12.2023 року.

Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді від 19.06.2024 року накладено арешт на транспортний засіб марки TOYOTA LAND CRUISER 200, д.н.з. НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У ч.3 ст. 170 КПК України зазначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій. гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно положень ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Разом з тим у відповідності до ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Відповідно до пункту 4 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року за №1104, речові докази, крім тих, що повернуті власнику або передані йому на відповідальне зберігання, реалізовані, знищені, технологічно перероблені, зберігаються до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку. Якщо через громіздкість чи з інших причин речові докази не можуть бути передані суду, вони зберігаються в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку, до набрання законної сили судовим рішенням, яким закінчується кримінальне провадження або вирішується спір про їх належність у порядку цивільного судочинства.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, відповідно до п. 2, 3 ч.3 ст.132 КПК України не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності, про який ідеться в клопотанні, або може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням.

Встановлено, що на даний момент відносно вилученого автомобіля досудовим розслідуванням жодних дій не проводиться.

Як вбачається з матеріалів клопотання, на теперішній час ОСОБА_3 потребує продовження курсу лікування в Державній установі «Інститут ендокринології та обміну речовин ім. В.П. Комісаренко», інституті ендокринної хірургії та трансплантації ендокринних органів в м. Києві, що підтверджується консультаційним висновком спеціаліста.

Встановлено, що у зв`язку з необхідністю продовження лікування, ОСОБА_3 потрібно використовувати транспортний засіб для власних потреб, оскільки йому потрібно пересуватись власними силами.

За таких обставин, зважаючи на доводи, викладені у клопотанні, керуючись принципами диспозитивності та змагальності сторін, оскільки підозрюваний потребує продовження курсу лікування, враховуючи поведінку підозрюваного, а саме те, що з боку органу досудового розслідування не встановлено випадків вчинення спроб з боку підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання клопотання підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 171 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в :

клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 19.06.2024 року, на транспортний засіб марки TOYOTA LAND CRUISER 200, д.н.з. НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 , в частині заборони користування.

Транспортний засіб марки TOYOTA LAND CRUISER 200, д.н.з. НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 , який який поміщений на майданчик тимчасово арештованих автомобілів ГУНП у м. Києві за адресою: АДРЕСА_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та ключі від автомобіля, які поміщені до спецпакету ICR 0024562 повернути ОСОБА_3 на відповідальне зберігання.

Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1