465/8966/24
1-кп/465/1303/24
У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

14.11.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження за № 0000828 від 17.08.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чоп, Закарпатської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без визначеного місця проживання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

У провадження Франківського районного суду м. Львова 12.11.2024 надійшов обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Одночасно із обвинувальним актом надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання прокурор мотивує наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 указаного кримінального правопорушення, тобто особливо тяжкого злочину, який спричинив загибель людини. Його провина, на думку сторони обвинувачення, підтверджується зібраними на досудовому розслідуванні доказами, на даний час ризики, враховані слідчим суддею при обранні та продовженні запобіжного заходу продовжують існувати, їм не можна запобігти шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу.

У поданому клопотанні прокурор обґрунтовує наявність ризиків: переховування від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) та вчинення іншого кримінального правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Прокурор у судовому засіданні підтримав подане клопотання, ствердивши, що за обставин справи та особи обвинуваченого, тримання під вартою є єдиним запобіжним заходом, спроможним забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків як обвинуваченого, а тому щодо нього необхідно продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_5 просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, або визначити розмір застави, оскільки підозрюваний має постійне місце проживання: АДРЕСА_1 , а ризики на які посилається прокурор не підтвердженні доказами.

Підозрюваний ОСОБА_3 не заперечив щодо продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім цього, після ознайомлення обвинуваченого із положеннями ст. 178 КПК України щодо обставин, які враховуються судом при обранні запобіжного заходу, обвинувачений повідомив суд про наявність таких обставин. Зокрема, розповів про те, що він навчався в школі та в інтернаті. Освіти після школи не здобував, оскільки у його сім`ї не було коштів на навчання дітей. Зазначив про те, що він не одружений, дітей не має, осіб похилого віку на утриманні також не має. Більш того, його батько помер, а після досягнення повноліття він втратив зв`язок із матір`ю, яка залишила їх із сестрою щоб владнати своє особисте життя. Він дійсно зареєстрований за тією адресою, яку вказано прокурором в обвинувальному акті. Однак, за указаною адресою давно не проживає та не має можливості там проживати, оскільки у зазначеному домоволодіння проживає його сестра, яка ще багато років тому попросила його покинути будинок, позаяк він невеликий, а сестра хотіла створити власну сім`ю. З цього часу зв`язок із сестрою також втрачено. Тому більше п`яти із половиною років він жив у різних містах України, у тому числі у містах Києві та Львові. Переважно жив на вулиці, інколи у реабілітаційних центрах де йому надавали допомогу. Згадував про те, що йому систематично доводилось просити їжу поруч із продуктовими магазинами. На умови теперішнього утримання не жалівся та зазначив про те, що з часу перебування під вартою його раціон харчування покращився, також він має можливість отримувати необхідну медичну допомогу та ліки у зв`язку із виявленим у нього, під час поміщення у ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)», захворюванням. Життя на вулиці постійно змушувало його здійснювати пошук найрізноманітнішої роботи, яка завжди була тимчасовою. Водночас у частій зміні роботи дорікав лише собі, пов`язуючи ці факти із власними шкідливими звичками, набутими внаслідок безпритульного життя.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

У рішенні Конституційного Суду України від 23.11.2027 №1-р/2017 суд зазначив, що під час судового провадження у суді першої інстанції (проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду) прокурор як сторона обвинувачення має обов`язок підтримувати публічне обвинувачення у суді, доводити винуватість особи та необхідність продовження запобіжного заходу шляхом подання відповідних клопотань щодо цього продовження.

Згідно із ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював (у справі Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства, Феррарі-Браво проти Італії, Мюррей проти Сполученого Королівства), що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст. 177, 178, 183 КПК України.

Як встановлено в судовому засіданні, ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 09.10.2024 (справа № 465/6348/24, провадження 1-кс/465/1715/24) продовжують існувати.

Під час оцінки такого ризику, як ризик впливу на свідків, суд виходить із передбаченої кримінальним процесуальним законом процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні.

Так, в силу засади безпосередності дослідження судом показань, яка регламентована ст. 23 КПК України, та відповідно до визначених у ст. 224 КПК України правил проведення допиту в суді, під час судового розгляду суд отримує показання усно шляхом допиту особи у судовому засіданні. Порушення зазначених імперативних вимог, як правило, має наслідком недопустимість як доказу відомостей, що містяться у відповідних показаннях.

Водночас, з огляду на закріплений у ст. 290 КПК України порядок ознайомлення захисту з матеріалами досудового розслідування, зокрема, з показаннями допитаних стороною обвинувачення осіб, очевидно, що обвинувачений може бути обізнаний із персональними даними свідків та змістом їх позасудових показань.

Оскільки в цьому кримінальному провадженні свідки недопитані, то у суду існують обґрунтовані підстави припускати імовірність незаконного впливу обвинуваченого на свідків у цьому кримінальному провадженні для зміни чи відмови від раніше наданих ними показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Щодо ризиків переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, то суд бере до уваги те, що інкримінований обвинуваченому злочин є особливо тяжким злочином та передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ), тяжкість обвинувачення сама по собі не може бути виправданням тривалих періодів запобіжного ув`язнення. Проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у п.80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria, заява №33977/96 від 26/07/2001), а також п. 36 рішення у справі «Москаленко проти України» (заява № 37466/04) ЄСПЛ нагадав, що «суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину». В обидвох рішеннях ЄСПЛ визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Однак, Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, пункти 80-81, рішення від 26 липня 2001 року).

Втім у зазначеному кримінальному провадженні лише розпочато підготовче судове провадження. Клопотання про продовження строку тримання під вартою розглядається вперше.

Також суд враховує, що для небезпеки переховування та вчинення іншого кримінального правопорушення має значення не лише суворість можливого покарання, але й характер обвинуваченого, його кошти, зв`язки з державою. У зв`язку із цим суд бере до уваги відсутність офіційних засобів до існування та відсутність постійного місця проживання, що істотно посилює зазначені ризики. Крім цього, за встановлених умов застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є неможливим.

З урахуванням зазначеного, суд погоджується з наявністю обґрунтованої підозри, яка стала підставою для звернення до суду з обвинувальним актом та наявністю заявлених ризиків, які стали підставою для звернення із клопотанням про продовження строку тримання під вартою. Повноту зібраних на досудовому розслідуванні доказів суд перевіряти у підготовчому засіданні не вправі та не має такої можливості, за відсутності в нього матеріалів досудового розслідування.

У підготовчому судовому засіданні встановлено, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 09.10.2024 (справа № 465/6348/24, провадження 1-кс/465/1715/24) при продовженні запобіжного заходу не зменшились. Судове провадження до спливу строку тримання під вартою не завершено, а кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого провадження.

Оскільки ризики, котрі були підставами для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відпали і не зменшилися, то підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який також відсутні. Відтак, обвинуваченому слід продовжити строк тримання під вартою до 60 днів.

Суд дійшов висновку про те, що потреби кримінального провадження виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого. Також відповідний ступінь втручання є розумним і співмірним із завданнями цього кримінального провадження. Крім цього, у даній конкретній справі, не встановлено, що продовжений запобіжний захід становитиме для особи непомірний тягар.

Щодо визначення розміру застави

Частиною 4 ст.183 КПК України визначено виключний перелік випадків у яких слідчий суддя, суд має право при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, а саме: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Разом з тим, згідно вимог ч. 3 ст. 183 КПК України щодо визначення розміру застави, суд враховує передбачені ч. 4 ст. 183 КПК України обставини, зокрема те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, тому доходить висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави обвинуваченому.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 176, 177, 178, 182, 183, 196, 197, 315 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора задовольнити.

Клопотання захисника залишити без задоволення.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на 60 днів, тобто до 12 січня 2025 року включно, без можливості внесення застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Копію ухвали для виконання направити адміністрації ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)».

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_3 та його захиснику.

Повний текст ухвали складено 15.11.2024.

Суддя: ОСОБА_1