22.08.2024
Справа № 331/5038/24
Провадження № 1-кс/331/1730/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду міста Запоріжжя матеріали клопотання слідчого 1-го відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Запорізькій області лейтенанта юстиції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінального провадженні прокурором Якимівського відділу Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженню №0001200, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.08.2024 за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий 1-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області лейтенант юстиції ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Якимівського відділу Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді з клопотанням про про накладення арешту на майно у кримінальному провадженню №0001200, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.08.2024 за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання слідчий зазначає, що згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент рф володимир путін та інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст.2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 №36/103, від 16.12.1970 №2734 (ХХV) від 21.12.1965 №2131 (ХХ), від 14.12.1974 №3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів ЗС рф на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України затверджених Верховною радою України, зокрема Указом Президента України від 06 травня 2024 року № 271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України 3684-ІХ від 08.05.2024, яким строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаних наказів військово-політичного керівництва рф, військовослужбовці зс рф, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в тому числі і АДРЕСА_1 , яке було захоплено 25.02.2022.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022, далі за текстом - Закон №1207-VII), тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону №1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (в редакції від 29.09.2023), територія Мелітопольської міської територіальної громади, Мелітопольського району Запорізької області є такою що перебуває у тимчасовій окупації з 25.02.2022.

Після остаточної військової окупації території Мелітопольського району Запорізької області, представниками збройних формувань російської федерації фактично було узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій території громади шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності громади, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення, в тому числі шляхом незаконного позбавлення волі діючих представників органів державної влади України та місцевого самоврядування.

Продовжуючи встановлення тотального контролю та розповсюджуючи свою владу на захоплених військових шляхом територіях Мелітопольського району Запорізької області, представники збройних формувань рф, діючи за підтримки місцевих колаборантів, окупаційної адміністрації та інших лояльних до держави-агресора верств місцевого населення із числа діючих та колишніх співробітників правоохоронних органів України, приблизно у квітні 2022 року створили на тимчасово окупованій території Запорізької області незаконний правоохоронний орган мовою оригіналу: « ІНФОРМАЦІЯ_2 » мовою оригіналу: « ІНФОРМАЦІЯ_3 », (в подальшому не пізніше лютого 2023 року змінено назву на «Управління Міністерства внутрішніх справ російської федерації «Мелітопольське»», мовою оригіналу « ІНФОРМАЦІЯ_4 »), на захопленій матеріально-технічній базі Мелітопольського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , наділивши його всіма необхідними владними повноваженнями, необхідними для здійснення поліцейського контролю місцевого населення.

У подальшому, у квітні 2022 року (точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені) громадянин України ОСОБА_5 , перебуваючи у м. Мелітополь, Запорізької області, яке з 25.02.2022 та станом на сьогоднішній день є тимчасово окупованою російською федерацією територією України, діючи умисно, із власних корисливих мотивів та з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями російської федерації, маючи проросійські погляди та критичне ставлення до діючої законної влади в Україні, достовірно усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, прийняв пропозицію невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора, та добровільно зайняв посаду «заступник начальника ГУ начальник міліції громадської безпеки» (мовою оригіналу: «заместитель начальника ГО начальник милиции общественной безопасности») у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Запорізької області, а саме «Мелітопольське районне управління Головного управління МВС в Запорізькій області» мовою оригіналу: « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Після цього, громадянин України ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Мелітополь, Запорізької області, діючи умисно, із власних корисливих мотивів, та виконуючи свої функціональні обов`язки в інтересах окупаційної влади, займаючи посаду «заступник начальника ГУ начальник міліції громадської безпеки» (мовою оригіналу: «заместитель начальника ГО начальник милиции общественной безопасности») здійснював в межах своїх службових повноважень керівництво підрозділом міліції громадської безпеки, підбирав особовий склад для роботи у незаконному правоохоронному органі, а також здійснював повноваження в інтересах окупаційної влади, пов`язані з охороною прав, правопорядку, що здійснюються від імені та за стандартами держави-агресора на тимчасово окупованій території міста Мелітополь Запорізької області, реалізація яких в свою чергу забезпечує становлення та зміцнення окупаційної влади рф шляхом функціонування незаконно створеного окупаційного правоохоронного органу рф на окупованій території України.

Слідчий вказує, що за викладених вище обставин, громадянин України ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, тобто добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

24.07.2024 слідчим слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області за погодженням із процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури у кримінальному провадженні №0001556 від 18.09.2023 складено та відповідно до вимог ст.ст. 111, 135, 276-278 КПК України, 26.07.2024 повідомлено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Слідчий, на обґрунтування поданого клопотання вказує, враховуючи перебування ОСОБА_5 на тимчасово окупованій території Запорізької області, а саме у м. Мелітополь Запорізької області, відсутності поштового зв`язку на вказаній території, з метою виклику ОСОБА_5 до слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Запорізькій області, для вручення оригіналу повідомлення про підозру, а також його допиту в якості підозрюваного та проведення інших слідчих (розшукових) дій, у газеті «Урядовий кур`єр» у розділі «Оголошення» у номері 151 ( НОМЕР_1 ) від 26 липня 2024 року було опубліковано повістки про виклик ОСОБА_5 до слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Запорізькій області на 30 липня 2024 року, 31 липня 2024 року, 01 серпня 2024 року, у цьому ж номері газети «Урядовий кур`єр» у розділі «Оголошення» було опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Також, з метою виклику ОСОБА_5 для участі у слідчих діях, 26 липня 2024 року на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора було розміщено текст повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, та опубліковано повістки про виклик ОСОБА_5 до слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Запорізькій області на 30 липня 2024 року, 31 липня 2024 року, 01 серпня 2024 року.

Проте, дотепер ОСОБА_5 не з`явився за викликом та жодним чином не повідомив про причини неявки, у зв`язку з чим є всі підстави вважати, що підозрюваний переховується від органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

На даний час підозрюваний ОСОБА_5 згідно отриманої інформації переховується від органів слідства та суду та перебуває на окупованій території

м. Мелітополь Запорізької області.

Слідчий зазначає, що постановою прокурора від 02.08.2024 із матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001556 від 18.09.2023 виділено в окреме кримінальне провадження матеріали щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, та зареєстровано у Єдиному реєстрі досудових розслідувань №0001200 від 02.08.2024.

02.08.2024 постановою слідчого підозрюваного ОСОБА_5 оголошено у державний та міжнародний розшук, проведення якого доручено оперативним співробітникам 2 сектору 2 відділу ГВ ЗНД УСБУ у Волинській області.

Згідно інформації оперативного підрозділу та матеріалів кримінального провадження на даний час підозрюваний ОСОБА_5 перебуває на тимчасово окупованій території, а саме: м. Мелітополь Запорізької області, та забезпечити його явку для участі у слідчих діях не виявляється за можливе.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Так, згідно п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Водночас, санкцією ч. 7 ст. 111-1 КК України, за якою ОСОБА_5 повідомлено про підозру, передбачена можливість додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Таким чином, з урахуванням санкції ч. 7 ст. 111-1 КК України, орган досудового розслідування відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 170 КПК України повинен вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні з метою його конфіскації.

На обґрунтування поданого клопотання слідчий вказує, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що у підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявне наступне майно:

- об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер: :01:012:0147, площа (га): 0.0978, Дата державної реєстрації земельної ділянки: 04.12.2013, орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: Управління Держземагентства у Мелітопольському районі Запорізької області яка на праві власності належить ОСОБА_5 у розмірі частки 1, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними інформаційними довідками;

- об`єкт нерухомого майна: квартира, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 07, опис об`єкта: Загальна площа (кв.м): 72.6, житлова площа (кв.м): 36.6, Опис: квартира складається з трьох жилих кімнат, яка на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_5 у розмірі частки 1/3, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідними інформаційними довідками.

Окрім того, наразі в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що наявні ризики відчуження, перереєстрації наведеного вище переліку майна

ОСОБА_5 , з метою унеможливлення застосування до нього заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна та подальшої його конфіскації, шляхом встановлення заборони на користування, розпорядження та відчуження вказаним вище майном, орган досудового розслідування вважає за доцільне, здійснити розгляд цього клопотання без повідомлення про це підозрюваної та сторону захисту, з метою запобігання настанню негативних наслідків для кримінального провадження.

У цей час незастосування заборони або обмеження в користуванні, розпорядженні наведеним вище майном підозрюваного може призвести до: їх перереєстрації на інших фізичних або юридичних осіб, а отже неможливості забезпечити їх спеціальної конфіскації та конфіскації майна як виду покарання, тобто спричинення істотної шкоди інтересам держави.

Враховуючи цей факт, керуючись ч. 2 ст. 172 КПК України «Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна», просить провести розгляд клопотання без виклику підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника.

На підставі вищевикладеного слідчий просить суд клопотання про арешт майна, задовольнити. Накласти арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявне наступне майно: - об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер: :01:012:0147, площа (га): 0.0978, Дата державної реєстрації земельної ділянки: 04.12.2013, орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: Управління Держземагентства у Мелітопольському районі Запорізької області яка на праві власності належить ОСОБА_5 у розмірі частки 1, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними інформаційними довідками;

- об`єкт нерухомого майна: квартира, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 07, опис об`єкта: Загальна площа (кв.м): 72.6, житлова площа (кв.м): 36.6, Опис: квартира складається з трьох жилих кімнат, яка на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_5 у розмірі частки 1/3, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідними інформаційними довідками.

Однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про статус суддів»: суддя, при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об`єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що розгляд справи за відсутності, слідчого, прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Слідчий суддя, взявши до уваги заяву слідчого, вивчивши доводи клопотання та долучені до нього копії документів, прийшов до наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-її). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А « 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи.

Судом встановлено, що 24.07.2024 слідчим слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області за погодженням із процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури у кримінальному провадженні №0001556 від 18.09.2023 складено та відповідно до вимог ст.ст. 111, 135, 276-278 КПК України, 26.07.2024 повідомлено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Зокрема, судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що у підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявне наступне майно:

- об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер: :01:012:0147, площа (га): 0.0978, Дата державної реєстрації земельної ділянки: 04.12.2013, орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: Управління Держземагентства у Мелітопольському районі Запорізької області яка на праві власності належить ОСОБА_5 у розмірі частки 1, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними інформаційними довідками;

- об`єкт нерухомого майна: квартира, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 07, опис об`єкта: Загальна площа (кв.м): 72.6, житлова площа (кв.м): 36.6, Опис: квартира складається з трьох жилих кімнат, яка на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_5 у розмірі частки 1/3, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідними інформаційними довідками.

Відповідно до частини 7 статті 111-1 КК України, добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, - караються позбавленням волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Отже, об`єкт нерухомого майна, який належать на праві власності підозрюваному у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , у разі ухвалення обвинувального вироку можуть підлягати конфіскації.

З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги, що накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 , необхідне, зокрема, з метою запобігання відчуження майна та забезпечення його можливої конфіскації, шляхом встановлення заборони на розпорядження та відчуження вказаним вище майном, та з метою досягнення дієвості кримінального провадження, вважаю необхідним застосувати такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт цього майна, тому на підставі вищезазначеного, підлягає задоволенню у повному обсязі клопотання слідчого 1-го відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Запорізькій області лейтенанта юстиції ОСОБА_3 про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування №0001200, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.08.2024 за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, а також те, що незастосування арешту майна, може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 16, 21, 93, 98-100, 117, 131, 132, 167, 170-174 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого 1-го відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Запорізькій області лейтенанта юстиції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінального провадженні прокурором Якимівського відділу Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженню №0001200, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.08.2024 за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, - задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

- об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер: :01:012:0147, площа (га): 0.0978, Дата державної реєстрації земельної ділянки: 04.12.2013, орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: Управління Держземагентства у Мелітопольському районі Запорізької області яка на праві власності належить ОСОБА_5 у розмірі частки 1, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними інформаційними довідками;

- об`єкт нерухомого майна: квартира, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 07, опис об`єкта: Загальна площа (кв.м): 72.6, житлова площа (кв.м): 36.6, Опис: квартира складається з трьох жилих кімнат, яка на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_5 у розмірі частки 1/3, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідними інформаційними довідками.

Роз`яснити, що згідно статті 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області лейтенантом юстиції ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її винесення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді клопотання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя: ОСОБА_1