Справа №478/1367/24 пров. №1-в/478/385/2024
У х в а л а
І м е н е м У к р а ї н и
24 жовтня 2024 року Казанківський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
з участю: секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду смт. Казанка подання адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» про приведення вироку щодо засудженого ОСОБА_4 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX,
До Казанківського районного суду Миколаївської області надійшло подання адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» про приведення вироків щодо ОСОБА_4 у відповідність до Закону України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».
Клопотання обґрунтоване тим, що у ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» відбуває покарання ОСОБА_4 засуджений 13.09.2022 року вироком Миколаївського апеляційного суду за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.02.2021 року остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва щодо ОСОБА_4 від 01.06.2020 року виконувати самостійно.
Однак, 09.08.2024 року набрав чинності Закон №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів». Цим законом внесені зміни до ст.51 КУпАП, згідно з якими викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати вважається дрібним, якщо його вартість на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Адміністрація ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» посилаючись на те, що відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, який скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання, але судимість не знято і не погашено, просить вирішити питання щодо приведення вироків відносно засудженого ОСОБА_4 у відповідність до вимог Закону України № 3886-IX.
Представник ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)», та засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, надали суду письмові заяви про розгляд подання в їх відсутності, просили задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні подання підтримала, просила задовольнити.
Суд, вивчивши подання та перевіривши матеріали справи, дійшов таких висновків.
Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Пунктом 1 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57,частини першої статті 58,частини першої статті 62 Кримінального кодексу України),11,13,13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.
Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.
09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон №3886-ІХ).
Цим Законом ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 розділу ІV цього Кодексу для відповідного року.
Відповідно до пп. 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року у розмірі 1921 грн, а отже сума соціальної пільги становить 960,5 грн, тобто два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян в даному випадку складають 1921 грн.
Таким чином, згідно з Законом № 3886-ХІ, кримінальна відповідальність настає за таємне викрадення чужого майна вартістю понад 1921 грн, вчинене у 2019 році.
Судом встановлено, що вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.12.2020 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та з застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Відповідно до вказаного вироку, своїми протиправними діями, що мало місце 27.07.2019 року, обвинувачений ОСОБА_4 спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 1578 грн. 17 коп., протиправними діями, що мало місце 30.07.2019 року , спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 1258, 16 грн., протиправними діями, що мало місце 30.07.2019 року, завдано шкоду в сумі 318,72 грн., що мало місце 28.09.2019 року, завдано шкоду в сумі 960,40 грн., що мало місце 23.10.2019 року, завдано шкоду в сумі 358,20 грн., що мало місце 28.11.2019 року, завдано шкоду в сумі 216,90 грн.
Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.02.2021 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді арешту строком на 6 місяців. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, до покрання, призначеного даним вироком, частково приєдано невідбуту частину покарання за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.12.2020 року та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки та 3 місяці.

Відповідно до вказаного вироку, своїми протиправними діями, що мало місце 21.07.2019 року, обвинувачений ОСОБА_4 спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 600 грн. 17 коп.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06.07.2022 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 9 місяців. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання за цим вироком менш суворого покарання за вироками Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.02.2021 року та Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16.04.2020 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки та 9 місяців. Вироком Миколаївського апеляційного суду від 13.09.2022 року вирок Леніського районного суду м. Миколаєва від 06.07.2022 року щодо ОСОБА_4 в частині призначення покарання скасовано та ухвалено новий вирок, за яким ОСОБА_4 призначено покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.02.2021 року остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Вирок Заводьского районного суду м. Миколаєва щодо ОСОБА_4 від 01.06.2020 року виконувати самостійно. Виключено з вироку посилання на засудження ОСОБА_4 вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16.04.2020 року, у зв`язку з його скасуванням ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 25.06.2020 року і призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

Відповідно до вказаного вироку, своїми протиправними діями, що мало місце 26.07.2019 року, обвинувачений ОСОБА_4 спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 552 грн. 14 коп., протиправними діями, що мало місце 01.08.2019 року , спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 729, 11 грн., що мало місце 22.06.2019 року спричинено матеріальну шкоду в сумі 373 грн. 90 коп., що мало місце 02.07.2019 року, завдано матеріальну шкоду на суму 1256 грн. 99 коп., що мало місце 10.08.2019 року, завдано матеріальну шкоду на суму 342,50, що мало місце 19.08.2019 року, завдано матеріальну шкоду на суму 1015, 44 грн, що мало місце 14.11.2019 року завдано матеріальної шкоди на суму 230,67 грн.

Відповідно до ч.3 ст.3, ч.2 ст.4 КК України кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння.

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч.1 ст.5 КК України)

Це положення цілком узгоджується із вимогами ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, з наведеного вбачається, що на цей час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату вчинення відповідного правопорушення.

Частиною 2 ст.74 КК України визначено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, враховуючи, що вартість майна, яке було предметом кримінальних правопорушень за ст. 185 КК України, вчинених ОСОБА_4 , становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1921 грн) станом на 1 січня 2019 року, у якому були скоєні злочини, вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ не є кримінально-караним на теперішній час. Тому суд дійшов висновку про звільнення на підставі ч. 2 ст. 74 КК України засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.12.2020 року, вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.02.2021 року, вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06.07.2022 року, який вироком Миколаївського апеляційного суду від 13.09.2022 року щодо ОСОБА_4 в частині призначення покарання скасовано та ухвалено новий вирок.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.08.2024 у справі № 567/507/23 (провадження №51-7110 км 23) щодо набуття чинності змін до законодавства України в частині визначення розміру вартості викраденого майна, за яке передбачено адміністративну відповідальність, що, як наслідок, впливає на розмір матеріальної шкоди, у разі заподіяння якої настає кримінальна відповідальність.

Керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, ст.ст.4, 5, 74 Закону України №3886-ІХ, суд

П о с т а н о в и в:

Подання адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» про приведення вироку щодо засудженого ОСОБА_4 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, - задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.12.2020 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.02.2021 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06.07.2022 року, який вироком Миколаївського апеляційного суду від 13.09.2022 року щодо ОСОБА_4 в частині призначення покарання скасовано та ухвалено новий вирок, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва щодо ОСОБА_4 від 01.06.2020 року виконувати самостійно.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1