Дата документу 07.08.2024 Справа № 332/2711/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний 332/2711/23 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/651/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, одружений, проходить військову службу, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 05 липня 2010 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст.ст.75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним строком 1 рік;

- 06 січня 2011 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць;

- 18 березня 2013 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.ст.75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним строком 3 роки;

- 13 серпня 2013 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2, 3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним строком 2 роки;

- 28 травня 2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.186, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць;

- 21 серпня 2018 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту строком на 3 місяці;

- 22 червня 2021 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- 14 червня 2022 року Бабушкінським районним судом м. Дніпра за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, ч.4 ст.408 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції,

захисника-адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, ч.4 ст.408 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років;

- за ч.4 ст.408 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, з урахуванням вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпра від 14 червня 2022 року, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання - з 24 жовтня 2023 року.

До набрання вироком чинності залишено ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 за ч.5 ст.407, ч.4 ст.408 КК України покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

В обґрунтування доводів зазначає, що частково не погоджується з висновками суду, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність та кваліфікацію судом дій обвинуваченого.

Вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що ОСОБА_6 на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має зареєстроване та постійне місце проживання, одружений, з 2022 року є військовослужбовцем за мобілізацією, має заохочення, брав безпосередню участь в бойових діях та отримав поранення, характеризується позитивно, бажає продовжувати службу.

На думку апелянта, суд першої інстанції за наявності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, мав можливість застосувати до останнього положення ст.69 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі менше ніж 5 років.

Вважає, що покарання за ч.5 ст.407, ч.4 ст.408 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, буде достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, таке покарання буде відповідати меті, визначеній у ст.50 КК України, та у відповідності до ст.65 КК України буде достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , проходячи військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , 01 березня 2023 року, в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення статутних вимог, самовільно залишив місце служби, а саме розташування певної військової частини, яка дислокувалася в певному місці (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) та був відсутній в місці несення військової служби до 12 квітня 2023 року.

ОСОБА_6 , проходячи військову службу за мобілізацією у певній військовій частині на посаді старшого стрільця 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.9. 11, 16. 49. 127. 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 15 червня 2023 року, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від військової служби, не з`явився до місця несення служби, а саме до місця тимчасової дислокації підрозділів військової частини поблизу певного населеного пункту (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) з лікувального закладу, а саме з КНП «Міська лікарня № 6» Запорізької міської ради, де він знаходився на лікуванні з 12 червня 2023 року та звідки був виписаний 14 червня 2023 року, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв і перебував за межами місця служби до 03 липня 2023 року.

ОСОБА_6 , проходячи військову службу за мобілізацією на посаді старшого стрільця-оператора 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти певної військової частини у військовому званні «старший солдат», в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 06 серпня 2023 року, приблизно о 11:30 годині, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від проходження військової служби, без поважних причин, самовільно залишив місце служби, а саме місце дислокації підрозділів військової частини (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану), після чого свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби до 24 жовтня 2023 року.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та захисника, як підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.5 ст.407, ч.4 ст.408 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюється, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи захисника обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі, щодо суворості призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, вчинив вищевказані злочини в період відбування покарання за попереднім вироком суду, за місцем служби характеризується посередньо, під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Також, судом встановлено наявність обставини, що обтяжує покарання - рецидив злочинів.

На підставі всіх обставин у сукупності, в т.ч. ступеню тяжкості, суспільної небезпеки та фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень, а також відомостей про особу обвинуваченого, суд дійшов правильного висновку про необхідність призначення останньому покарання в межах санкцій ч.5 ст.407 та ч.4 ст.408 КК України - у виді позбавлення волі, але на мінімальний строк, а при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів - застосування принципу часткового складання призначених покарань, та остаточно визначив строк покарання - 5 років 2 місці.

Обставини, на які посилається сторона захисту, а саме те, що обвинувачений на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має зареєстроване та постійне місце проживання, одружений, з 2022 року є військовослужбовцем за мобілізацією, має заохочення, брав безпосередню участь в бойових діях та отримав поранення, характеризується позитивно, бажає продовжувати службу, фактично були враховані судом при призначенні обвинуваченому покарання, що стало підставою для призначення покарання, яке є наближеним до мінімального.

За таких обставин, колегія суддів не убачає підстав для пом`якшення призначеного покарання обвинуваченому.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, а призначене обвинуваченому покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим так і іншими особами, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Достатніх підстав для застосування положень ст.69 КК України колегія суддів не убачає через наведене вище.

Таким чином, апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, ч.4 ст.408 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4