Дата документу 14.10.2024 Справа№ 336/4670/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/4670/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/256/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 389 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Заозерне Каховського району Херсонської області, громадянка України, не працююча, не заміжня, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:

- 23 лютого 2022 року Запорізьким апеляційним судом за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у вигляді 80 годин громадських робіт,

визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та їй призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_7 , будучи засудженою вироком Запорізького апеляційного суду від 23 лютого 2022 року за ч. 1 ст. 190 КК України до 80 годин громадських робіт, 30 травня 2022 року з`явилась до Шевченківського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області, де була ознайомлена з порядком та умовами відбування покарання за вказаним вироком суду, 30 червня 2022 року ОСОБА_7 отримала направлення до СКП «Запорізька ритуальна служба» для відбування покарання у вигляді громадських робіт з 1 липня 2022 року. 29 липня 2022 року ОСОБА_7 була ознайомлена з графіком відбування покарання, однак, до громадських робіт так і не приступила. Таким чином, ОСОБА_7 умисно ухилилась від відбування покарання у вигляді громадських робіт, призначеного вироком Запорізького апеляційного суду від 23 лютого 2022 року.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом її дій, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України, не приєднав за правилами ст. 71 КК України невідбуту частину покарання за вироком Запорізького апеляційного суду від 23 лютого 2022 року.

Звертає увагу, що суд першої інстанції правильно застосував положення ст. 69 КК України, проте не врахував, що ОСОБА_7 вчинила злочин внаслідок збігу тяжких особистих обставин, оскільки має на утриманні неповнолітню дитину, яку вона виховує самостійно, внаслідок чого не мала можливості працевлаштуватись, а тому перебувала у важкому матеріальному становищі.

Вищевказане свідчить про можливість подальшого пом`якшення покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 гривень.

Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 гривень, на підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового складання вироків, призначити остаточне покарання у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 гривень, та 80 годин громадських робіт.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачену та її захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 389 КК України, є обґрунтованими та підтверджені встановленими органом досудового розслідування обставинами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Розгляд обвинуваченого акта проводився в порядку ч. 2 ст. 381 КПК України на підставі письмової заяви ОСОБА_7 , складеної в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Переглядаючи вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність внаслідок неприєднання ОСОБА_7 невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є, окрім іншого, незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Запорізького апеляційного суду від 23 лютого 2022 року, ОСОБА_7 була засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у вигляді 80 годин громадських робіт (а.с. 14-16).

З відповіді начальника СКП «Запорізька ритуальна служба» ОСОБА_10 № 443 від 23 серпня 2022 року вбачається, що станом на 23 серпня 2022 року ОСОБА_7 не відпрацювала жодної години громадських робіт (а.с. 64).

Таким чином ОСОБА_7 повністю не відбула призначене їй покарання за вироком Запорізького апеляційного суду від 23 лютого 2022 року.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень, не приєднавши при цьому невідбуту частину покарання за попереднім вироком, чим порушив вищевказані вимоги ч. 1 ст. 71 КК України, на що обґрунтовано посилається прокурор в апеляційній скарзі.

Також колегія суддів вважає за необхідне врахувати те, що ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, має на утриманні неповнолітню дитину, яку вона виховує самостійно, внаслідок чого не мала можливості працевлаштуватись, перебувала у важкому матеріальному становищі, у зв`язку з чим їй можливо призначити за ч. 2 ст. 389 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 гривень, а призначаючи остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України, можливо застосувати принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, про що і просить в апеляційній скарзі прокурор.

З огляду на ч. 3 ст. 72 КК України, основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Таким чином, покарання у вигляді штрафу підлягає самостійному виконанню.

Враховуючи вищевикладене, вирок суду першої інстанції не може залишатися в силі, та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку та призначенням ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 гривень, з частковим приєднанням на підставі ст.ст. 71 КК України покарання за вироком Запорізького апеляційного суду від 23 лютого 2022 року.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2022 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 (п`ятсот десять) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Запорізького апеляційного суду від 23 лютого 2022 року, остаточно призначити покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 (п`ятсот десять) гривень та 70 (семи десяти) годин громадських робіт.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 гривень, виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3