УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 року

м. Київ

справа № 308/11019/17

провадження № 51-5924ск19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 08 березня 2023 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року у кримінальному провадженні № 0000224 щодо

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Октемберян (Вірменія), жителя АДРЕСА_1 ), раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст.15 пунктів 1, 5 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 березня 2023 року, залишеним без змін ухвалою Закарпатського апеляційного суду

від 20 лютого 2024 року, ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за пунктами 1, 5 ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 115 КК - на строк 10 років без конфіскації майна; ч. 1 ст. 263 КК - на строк 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років без конфіскації майна.

Вирішено питання щодо цивільного позову, долі речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він у невстановлені досудовим розслідуванням місці та часі незаконно придбав від невстановленої досудовим розслідуванням особи одноразовий протитанковий гранатомет РПГ-22 «Нетто» із реактивним кумулятивним пострілом (боєприпасом) та у подальшому умисно незаконно зберігав та носив вказаний гранатомет з боєприпасом при собі

до моменту використання його за призначенням 21:19 27 січня 2017 року, а саме здійснення пострілу в будинок АДРЕСА_2 , де знаходились ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , після чого залишив пусковий пристрій РПГ-22 «Нетто» та з місця події зник.

Згідно висновку експерта №12/12 від 03 квітня 2017 року реактивний протитанковий гранатомет РПГ-22 «Нетто» із реактивним кумулятивним пострілом (боєприпасом) відноситься до категорії бойових припасів, виготовлений промисловим способом

в СРСР у 1988 році.

Крім того, ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він вчинив закінчений замах на вбивство двох осіб способом, небезпечним для життя багатьох осіб за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 , будучи обізнаним про роботу ТзОВ «Едельвейс» та ПСП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », які розташовані в АДРЕСА_3 , де раніше періодично працював, та перебуваючи в конфліктних відносинах із ОСОБА_8 , чоловіком попередньої власниці вказаних підприємств ОСОБА_9 , був залучений для надання консультацій та допомоги у діяльності підприємств новому власнику ОСОБА_10 .

ОСОБА_5 був обізнаним, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у зв`язку із постійним проживанням за межами України залучили для допомоги і консультацій знайомого ОСОБА_6 , який надавав останнім юридичну допомогу щодо втрати ними права власності на ТзОВ «Едельвейс» та ПСП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а також порядку захисту їхніх прав у правоохоронних органах. Внаслідок послідовної позиції потерпілих та належного юридичного супроводу кримінального провадження за фактом зміни власників ТзОВ «Едельвейс» та ПСП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » вдалося запобігти подальшому розпорядженню ТзОВ «Едельвейс» та ПСП «Дари Закарпаття», а тому у ОСОБА_5 виник умисел на вчинення вбивства ОСОБА_6 та його сім`ї з метою помсти та усунення перешкод для розпорядження підприємствами.

З цією метою ОСОБА_5 за невстановлених слідством обставин придбав одноразовий протитанковий гранатомет РПГ-22 «Нетто» із реактивним кумулятивним пострілом (боєприпасом).

Надалі 27 січня 2017 року о 21:19 ОСОБА_5 , перебуваючи біля будинку

АДРЕСА_2 , де проживає родина Варцаба, попередньо переконавшись в тому, що в будинку увімкнене світло та знаходяться його мешканці ОСОБА_6 і ОСОБА_11 , діючи умисно, з метою заподіяння смерті двом особам,

які перебувають в будинку, усвідомлюючи, що застосовує спосіб вчинення злочину, небезпечний для життя й інших осіб, а також, що небезпека для життя інших осіб

з огляду на місце в житловому кварталі, вечірній час та знаряддя злочину є реальною, привів у готовність для стрільби одноразовий протитанковий гранатомет РПГ-22 «Нетто», споряджений реактивним кумулятивним пострілом (боєприпасом) та здійснив з нього один прицільний постріл в освітлене вікно другого поверху будинку

АДРЕСА_2 . Внаслідок вибуху реактивного кумулятивного пострілу (боєприпасу) в будинку утворилася пожежа, повалилася частина стелі,

а ОСОБА_6 отримав термічні опіки рук та шкірного покрову голови,

які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, однак ОСОБА_5 свій умисел на позбавлення життя потерпілих до кінця не довів

з причин, які не залежали від його волі, оскільки внаслідок пострілу він не поцілив

у вікно, снаряд влучив вище вікна другого поверху у горище, а мешканці вказаного будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_11 одразу після пострілу вибігли на подвір`я і їм була надана допомога.

У результаті вчиненого кримінального правопорушення технічний стан будинку АДРЕСА_2 віднесено до категорії «З» - не придатний

до нормальної експлуатації; вартість пошкоджень (матеріальної шкоди) житлового будинку, які виникли в результаті пожежі (вибуху) становить 1 386 587 грн.

Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати оскаржені судові рішення та закрити кримінальне провадження. В обґрунтування вказаних вимог, надаючи

свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, а також посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що докази, покладені в основу оскаржених судових рішень, не доводять поза розумним сумнівом винуватості його підзахисного у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, є неналежними, недопустимими та такими,

що ґрунтуються на припущеннях.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку,

що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо

з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За змістом статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту,

а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати і визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначені обставини були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій і

не підлягають перегляду в касаційному порядку відповідно до вимог зазначених статей, а отже під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Як убачається із копії вироку, суд першої інстанції, мотивуючи висновок

про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст.15 пунктів 1, 5 ч. 2 ст. 115 КК, послався на докази,

що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК.

Засуджений ОСОБА_5 , як видно з копій оскаржених судових рішень, будучи допитаним у судовому засіданні 08 квітня 2019 року, свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та категорично ствердив, що знаходився в іншому місці

на момент вчинення кримінального правопорушення.

Незважаючи на таку позицію засудженого, місцевий суд належним чином проаналізував і оцінив показання потерпілого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Також суд обґрунтовано у вироку послався на дані, що містяться у: протоколах огляду місця події від 27 та 28 січня 2017 року, протоколі отримання зразків для експертизи від 28 січня 2017 року, протоколі огляду вилучених біологічних матеріалів від 28 січня 2017 року, висновку судового експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України № 34

від 17 лютого 2017 року, висновку судового експерта Закарпатського НДЕКЦ МВС України № 12/12 від 03 квітня 2017 року, акті про пожежу від 27 січня 2017 року, висновку експерта № 534 від 28 липня 2017 року судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_6 , даних медичної документації, яка заповнена на ім`я останнього, висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 28 серпня 2017 року, протоколі тимчасового доступу до речей від 27 червня

2017 року, протоколах тимчасового доступу від 03 квітня та 29 червня 2017 року, протоколі огляду відеозапису з камери спостереження, встановленої на будинку АДРЕСА_4 , протоколі обшуку від 13 червня 2017 року, протоколі обшуку від 27 червня 2017 року, висновку комплексної молекулярно-генетичної експертизи № 3/671 від 30 серпня 2017 року, протоколі проведення слідчого експерименту від 11 вересня 2017 року, роздруківках з`єднань абонентів мобільного зв`язку, що належить абоненту ОСОБА_5 та абоненту ОСОБА_15 , протоколі про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 07 червня 2017 року, протоколі обшуку від 14 вересня 2017 року, також дані інших письмових доказів, яким надана належна правова оцінка в їх сукупності.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених

ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст.15 пунктів 1, 5 ч. 2 ст. 115 КК.

При цьому суд у вироку зазначив, що доводи обвинуваченого з приводу того,

що інкримінованих йому кримінальних правопорушень він не вчиняв та знаходився

в іншому місці на момент їх вчинення, спростовуються протоколом слідчого експерименту та протоколами тимчасового доступу від 03 квітня 2017 року та

29 червня 2017 року; вказані слідчі (розшукові) дії були здійснені з метою перевірки показань ОСОБА_5 .

Також суд оцінив критично показання свідка ОСОБА_15 , оскільки останній товаришує

з обвинуваченим та, крім того, ці показання не узгоджуються з дослідженими судом доказами щодо інформації стосовно з`єднань номера мобільного телефону, яким користувався обвинувачений.

Вказав суд першої інстанції і на те, що, будучи допитаним у судовому засіданні, потерпілий ОСОБА_6 підтвердив, що обвинувачений був обізнаним про роботу ТзОВ «Едельвейс» та ПСП «Дари Закарпаття», які розташовані в с. Соломоново,

де раніше періодично працював, та перебував у конфліктних стосунках

із ОСОБА_8 , чоловіком попередньої власниці вказаних підприємств

ОСОБА_9 ; доводи потерпілого щодо обізнаності обвинуваченого стосовно розташування кімнат в будинку підтверджуються показаннями потерпілої ОСОБА_11 . Також, як зазначив суд, показання потерпілого ОСОБА_6 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_13 , наданими суду, та показаннями свідка ОСОБА_14 , дослідженими в судовому засіданні, які підтвердили вказані вище обставини, в тому числі й факт зміни власника товариства на початку січня 2017 року; крім того, свідок ОСОБА_14 підтвердив, що саме ОСОБА_6 надавав юридичну допомогу та консультував власника ТзОВ «Едельвейс» та ПСП «Дари Закарпаття» ОСОБА_8 з приводу юридичних підстав втрати права власності на вказані об`єкти.

Також суд зазначив, що винуватість обвинуваченого доведена протоколами огляду місця події, протоколами отримання зразків для експертизи, висновками експертів.

Зокрема, висновком судового експерта Закарпатського НДЕКЦ МВС України № 12/12 від 03 квітня 2017 року підтверджується, що в будинку потерпілого стався вибух реактивного кумулятивного пострілу з одноразового протитанкового гранатомета РПГ-22 «Нетто». Доведено, що предмет, вилучений поблизу будинку потерпілих,

є пусковим пристроєм від реактивного протитанкового гранатомета РПГ-22 «Нетто», який призначений для направлення та запуску реактивного пострілу. Металева частина, яка була вилучена в будинку, є частиною корпусу стартового двигуна

від пострілу протитанкового гранатомета РПГ-22 «Нетто», приведеного в дію. Металеві частини (осколкові елементи) від пострілу, які були вилучені в будинку, ймовірно були пострілом, приведеного в дію з пускового пристрою гранатомета РПГ-22 «Нетто», який було вилучено поблизу будинку на АДРЕСА_2 .

Крім того, підтверджується висновком судового експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України № 34 від 17 лютого 2017 року той факт, що зразок запаху, відібраний у крові ОСОБА_5 , має спільне джерело походження зі зразком запаху, який було вилучено з поверхні частини предметів, виявлених під час огляду місця вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, суд зауважив, що запахові сліди з металевої заглушки та частини спускового гачка з тубуса РПГ-22, виявлених та вилучених в ході огляду місця події, були належним чином вилучені криміналістом, упаковані в спеціальні пакети експертної служби та передані до експертної установи.

Як убачається з оскарженого вироку, суд, враховуючи цілковиту узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, визнав наведені та проаналізовані вище документовані дані достовірними доказами обвинувачення.

Крім того, суд зазначив, що наданими суду доказами підтверджується,

що обвинувачений є військовозобов`язаним, раніше проходив службу в Повітряно-десантних військах Російської Федерації, тобто вміє користуватися зброєю.

Також суд першої інстанції не залишив без уваги наданий стороною захисту висновок науково-правової експертизи щодо доктринального тлумачення і застосування окремих норм та положень кримінального процесуального права України на підставі Закону України "Про наукову і науково-технічну експертизу", згідно якого проведення судових експертиз у кримінальному провадженні у разі, якщо методика проведення даної категорії судових експертиз (крім судово-медичних та судово-психіатричних)

не затверджена у встановленому законом порядку, не допускається.

Як убачається з вироку, колегія суддів зазначила, що вважає таку позицію

сторони захисту необґрунтованою, оскільки висновок експерта має ґрунтуватися

на відомостях, що були надані на дослідження. Також суд вказав на те, що експерт надає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність, згідно ч. 3

ст. 101 КПК.

Крім того, ст. 242 КПК визначено, що експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених ст. 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення

для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» передбачено, що судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти,

які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Як зазначив суд, під час проведення старшим судовим експертом одорологічних досліджень відділу біологічних досліджень Вінницького НДЕКЦ МВС

ОСОБА_16 судово-одорологічої експертизи у даному кримінальному провадженні використовувались наступні інформаційні джерела: «Криміналістичний вісник» ДНДЕКЦ МВС України КНУВС науково-практичний збірник № (11): «Методичні рекомендації вилучення, консервування і використання в розкритті злочинів запахової інформації» ДНДЕКЦ МВС України; «Методичні рекомендації. Порівняльні одорологічні дослідження» ДНДЕКЦ МВС України; «Методичні рекомендації. Діагностичні одорологічні дослідження» ДНДКЦ МВС України: «Методичний посібник. Проведення одорологічних експертиз» ДНДЕКЦ МВС України; «Методичні рекомендації. Підготовка собак-детекторів для проведення одорологічних досліджень» ДНДКЦ МВС України.

Наведене вище підтверджується листом директора Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №43624/33462-33-18/9.2 від 29 жовтня 2018 року та не суперечить пункту 1.4 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08 жовтня 1998 року, згідно якої під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, настановні документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР, науково-технічна, довідкова література, програмні продукти тощо.

Отже, як слушно вказав суд, сукупність досліджених доказів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, які відповідають вимогам належності та допустимості, дозволяють "поза розумним сумнівом" стверджувати, що саме ОСОБА_5 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення.

Відповідно до ст. 374 КПКу мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК, є законним та вмотивованим, про що

також ствердив суд апеляційної інстанції, переглянувши вказане судове рішення

за поданою апеляційною скаргою.

Погоджуючись із висновками місцевого суду, суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15 пунктів 1, 5 ч. 2 ст. 115 КК, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та досліджених

у судовому засіданні доказів, які суд оцінив у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийняв законне та обґрунтоване рішення.

При цьому суд перевірив та обґрунтовано спростував доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , які аналогічні доводам у його касаційній скарзі.

Крім того, суд апеляційної інстанції в постановленій ухвалі вказав на те, що зауваження захисника щодо показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також щодо протоколу огляду місця події від 27 січня 2017 року та від 28 січня 2017 року, висновку судового експерта № 12/12 від 03 квітня 2017 року; висновку експерта № 534

від 28 липня 2017 року; висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 28 серпня 2017 року; протоколу огляду відеозапису з камери спостереження, встановленої на будинку АДРЕСА_4

не впливають на достатність зібраних доказів, які оцінюються судом як окремо, так і

в їх сукупності, та не є порушенням, яке б ставило під сумнів допустимість цих та інших доказів.

З наведеними в оскаржених судових рішеннях висновками погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

Доводи щодо допущених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, на які захисник посилається в касаційній скарзі, були предметом ретельного дослідження судами як першої, так і апеляційної інстанцій, які в постановлених судових рішеннях надали обґрунтовані відповіді на них.

З урахуванням викладеного Суд не вбачає підстав для скасування оскаржених судових рішень внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, на що посилається захисник у касаційній скарзі.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування оскаржених судових рішень, Судом

не встановлено.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження

за його касаційною скаргою на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 березня 2023 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року щодо засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3