Справа № 450/1663/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/401/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 березня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Початок відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту обмеження у вільному пересуванні.

Вирішено питання про речові докази, процесуальні витрати та заходи кримінального провадження.

Згідно оскаржуваного вироку суду, ОСОБА_7 , 18 серпня 2022 року, близько 10 години 20 хвилин, перебуваючи у АДРЕСА_1 , де на ґрунті неприязних відносин із ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи умисел на заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень, діючи згідно наперед обдуманого злочинного плану за допомогою попередньо підготовленої сульфатної кислоти масовою часткою 7,3%, яку придбав у невстановлений досудовим слідством час та місці, висловлюючись нецензурною лексикою, підійшовши до потерпілої ОСОБА_9 та використовуючи фізичну перевагу вхопив її за волосся, штовхнув, та притримуючи ОСОБА_9 , щоб остання не пручалась, ОСОБА_7 вийняв із поліетиленового пакету пластикову ємкість із вмістом сульфатної кислоти з масовою часткою 7,3 %, відкрутив корок та умисно вилив рідину в обличчя, на руки та ноги ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим спричинив тілесні ушкодження у виді опіків, внаслідок яких утворилися множинні рубці на обличчі - в ділянці правого ока, у лівій скронево-вилично-щічній ділянці, на верхній губі та на підборідді, які являються слідами загоєння опікових ран II-III ступеня і є невиправним знівеченням обличчя, та опіки II-III ступеня грудей, верхніх та правої нижньої кінцівок до 9% поверхні тіла, які відносяться до середнього ступеня тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я.

Такими своїми діями ОСОБА_7 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило непоправне знівечення обличчя, тобто кримінальне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити оскаржуваний вирок у частині призначеного обвинуваченому покарання, а саме на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з покладенням відповідних обов`язків.

Свої апеляційні вимоги захисник мотивує тим, що оскаржуваний вирок у частині призначеного покарання є незаконним та необґрунтованим, призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину.

Покликається, що суд першої інстанції не у повній мірі врахував пом`якшуючі обставини такі як: щире каяття, оскільки обвинувачений визнає свою вину, щиро розкаявся перед судом, шкодує про вчинене, критично оцінює свою протиправну поведінку, її осуджує, просив вибачення у потерпілої; активне сприяння розкриттю злочину слідству та суду у встановленні істини у справі, оскільки під час досудового розслідування та в суді давав послідовні визнавальні показання, добровільно брав участь у слідчих діях; добровільне повне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.

Вказує, що покликання суду на часткове відшкодування обвинуваченим шкоди не відповідає дійсності, оскільки у матеріалах справи наявні заява потерпілої ОСОБА_9 , у якій остання не заперечує проти застосування до ОСОБА_11 покарання не пов`язаного із позбавленням волі, вказує про відсутність претензій матеріального та морального характеру, оскільки матеріальна та моральна шкода їй відшкодована.

Також у судовому засіданні потерпіла просила суворо не карати обвинуваченого та підтвердила факт відшкодування їй шкоди, що підтверджується журналом судового засідання № 1675212. Крім цього, відшкодування обвинуваченим заподіяної потерпілій шкоди підтверджується розписками потерпілої від 04.05.2023, 16.05.2023.

Наголошує, що при призначенні покарання також не у повній мірі було враховано особу ОСОБА_7 , а саме те, що він є особою похилого віку (68 років), пенсіонер, не перебуває на обліку в наркологічному та психіатричному диспансері, мас постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, та інші характеризуючи дані, зокрема, і з місця праці обвинуваченого, досудову доповідь органу пробації від 21.07.2023, згідно якої складено висновок про можливе виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Акцентує, що потерпіла з обвинуваченим проживали однією сім`єю близько 7 років, обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, не несе небезпеки для суспільства.

Звертає увагу на поганий стан здоров`я через наслідки перенесеного інфаркту, що підтверджується медичною документацією, зокрема Епікризом- зипискою із історії хвороби №25938, Випискою із Акту огляду МСЕК № 478193 про призначення третьої групи інвалідності та іншими документами, долученими до апеляційної скарги.

Відсутні обставини, які обтяжують покарання, цивільний позов не подавався.

Вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 хоча і вчинив тяжкий злочин, однак з врахуванням особи обвинуваченого, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, працює, критично ставиться до вчиненого, думку потерпілої про те, щоб не позбавляти волі обвинуваченого та інші наведені обставини виправлення обвинуваченого можливе і без відбування покарання.

При апеляційному розгляді справи обвинувачений та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, та просили таку задоволити.

Прокурор заперечив апеляційну скаргу сторони захисту, з огляду на безпідставність такої, зазначивши про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного судового рішення.

Потерпіла та її представник також заперечили вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Крім цього, згідно поданої апеляційної скарги сторона захисту не оспорює вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

Перевіривши апеляційні доводи захисника про можливість застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів приходить до таких висновків.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Як вбачається з вироку суду при призначенні ОСОБА_7 покарання місцевим судом враховано суспільну небезпеку вчиненого злочину, характер вчиненого злочинного діяння, дані про особу винного, який посередньо характеризується по місцю проживання, позитивно характеризується по місцю праці, працює, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, вчинив тяжкий злочин, спричинену шкоду відшкодував частково, думку потерпілої ОСОБА_9 , яка просила суворо покарати обвинуваченого, думку прокурора про призначення обвинуваченому мінімального покарання, дані досудової доповіді органу пробації.

Також судом при призначення ОСОБА_7 покарання визнано та враховано ряд обставин, які пом`якшують покарання, а саме те, що обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідальності, є особою похилого віку, сприяв слідству та суду у встановленні істини у справі, щиро розкаявся.

З приводу наведеної у вироку позиції потерпілої ОСОБА_9 щодо призначення обвинуваченому покарання, а також покликання на відшкодування обвинуваченим заподіяної шкоди лише частково, колегією суддів встановлено наступне.

У матеріалах справи наявна заява потерпілої ОСОБА_9 від 16.05.2023, у якій остання зазначає, що вона не заперечує проти призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного із позбавленням волі. Також у цій заяві потерпіла вказує на відсутність у неї до обвинуваченого претензій матеріального та морального характеру у зв`язку із відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди у повному обсязі (а.с. 20).

Згідно журналу судового засідання від 29.06.2023 потерпіла ОСОБА_9 також зазначила про те, що шкода їй відшкодована, та просила суворо не карати обвинуваченого (а.с. 36-38).

Крім цього, колегія суддів враховує долучені стороною захисту до апеляційної скарги особисті розписки потерпілої ОСОБА_9 , з яких вбачається, що 04.05.2023. потерпіла отримала від обвинуваченого 100000 грн. (від загальної суми 120000 грн.) компенсацію за заподіяну їй матеріальну та моральну шкоду, а 16.05.2023 потерпіла отримала від обвинуваченого 20000 грн., зазначивши про відсутність претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_7 (а.с.182).

Отже, колегією суддів встановлено, що згідно матеріалів справи станом на травень 2023 року обвинуваченим було відшкодовано заподіяну потерпілій шкоду у повному обсязі, про що вказувала і сама потерпіла, а тому колегія суддів вважає, що зміна позиції потерпілої, яка лише у судових дебатах зазначила, що шкода їй у повному обсязі не відшкодована не ґрунтується на матеріалах справи, а відтак і не може бути свідченням часткового відшкодування обвинуваченим заподіяної шкоди.

Також колегія суддів звертає увагу, що у своєму рішенні місцевий суд хоча і зазначив про врахування досудової доповіді органу пробації, однак належної оцінки цій доповіді суд не надав.

Так згідно досудової доповіді на обвинуваченого орган пробації дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства (а.с.51-54).

З приводу висновку місцевого суду про те, що обвинувачений посередньо характеризується за місцем проживання, колегією суддів встановлено, що згідно наявних у матеріалах справи характеристик виконкому Комарнівської МР Львівського району Львівської області від 12.10.2022 № 54 та від 17.03.2023 № 40 ОСОБА_7 за місцевим проживання ( АДРЕСА_2 ) характеризується позитивно, скарги на нього не поступали (а.с.137, 138).

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Отже, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та конкретні обставини справи, дані про особу винного, який вину визнав, у судовому засіданні місцевого суду просив вибачення за вчинене, позитивно характеризується за місцем проживання та праці, працює, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, обставини, які пом`якшують покарання, а саме те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, є особою похилого віку (68 років), сприяв слідству та суду у встановленні істини у справі, щиро розкаявся, добровільно відшкодував заподіяну шкоду, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Також колегія суддів враховує дані досудової доповіді, згідно якої виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства (а.с.51-54).

При цьому, колегія суддів враховує відсутність даних про негативну посткримінальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Наведені вище обставини у своїй сукупності спонукають апеляційний суд прийти до переконання, що ОСОБА_7 на даний час не становить підвищеної суспільної небезпеки, а тому надалі досягнення мети його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж трьохрічного іспитового строку, що передбачено законом.

З урахуванням викладених вище обставин кримінального провадження, даних про особу винного, який на даний час не представляє підвищеної суспільної небезпеки, колегія суддів дійшла висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі й звільнення його на підставі ст.75 КК України від його відбування з випробуванням з іспитовим строком та з покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених ст.76 КК України.

Апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням із встановленим іспитовим строком в 3 роки буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, а відтак буде досягнуто, передбачену ст.50 КК України, мету покарання.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити у частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.121 КК України до покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю один рік.

Згідно п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: