КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5322/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргоюзахисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2024 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 305 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого суддіГолосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2024 рокузадоволено клопотання слідчого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_10 , про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без визначення розміру застави на 58 діб, в межах строку досудового розслідування, тобто до 19.09.2024 року.

Контроль за виконанням ухвали покладено на слідчого та прокурора у вказаному кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 ,подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати гр. ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 . Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 відповідні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

На обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що ОСОБА_7 був затриманий, допитаний як підозрюваний, складений протокол затримання відносно нього та всі інші слідчі та процесуальні дії з моменту затримання до сьогоднішнього часу здійснюються за адресою: АДРЕСА_3 у відділі розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП у м. Києві, що знаходиться в межах юрисдикції Подільського районного суду м. Києва, а тому клопотання про продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 подано з порушенням територіальної юрисдикції.

Апелянт звертає увагу суду на неповноважний склад суду при продовженні строків досудового розслідування.

Так, 08.02.2024 слідчим суддею Голосіївського районного суду м. Києва, з порушенням правил територіальної юрисдикції, без присутності одного з підозрюваних та її адвоката було продовжено строки досудового розслідування до 6-ти місяців.

В подальшому, 29.05.2024, тим самим слідчим суддею з грубим порушенням ч. 3 ст. 295-1 КК України, оскільки продовження строків досудового розслідування відбулось без присутності одного з підозрюваних, а саме ОСОБА_11 , було продовжено строки досудового розслідування до 9-ти місяців. Слідчий суддя лише наголосив, що надійшли заяви від ОСОБА_11 та її захисника, про слухання даної справи без їх присутності, хоча в клопотанні про продовження строків досудового розслідування вказано 2 пункти, це проведення психіатричної експертизи у ОСОБА_12 та її лікування.

Щодо обґрунтованості підозри, апелянт зазначає, що ОСОБА_7 сам видав наркотики - відмітка в протоколі обшуку, на відео чітко вказав, що приймав-відправляв поштові відправлення; показав на своєму телефоні, який в подальшому був вилучений, з якого абонент отримував дані про відправлення та отримання поштових посилок; кваліфікація за ст. 255 та 305 ККУ немає об`єктивних даних, які б переконали об`єктивного спостерігача, що особа вчинила чи причетна до вищевказаних правопорушень.

Апелянт наголошує на тому, що органом досудового розслідування, за підтримки прокурора, грубо порушуються вимоги ст. 216 КПК України, оскільки з моменту затримання та повідомлення про підозру ОСОБА_7 і до теперішнього часу вказане кримінальне провадження не направлено до органів Служби Безпеки України, оскільки ст. 305 КК України підслідність слідчих СБУ.

Також апелянт вказує на те, що ризики, передбачені п.п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вказані у клопотанні слідчого, є уявними та прогнозовані органом досудового розслідування без підстав взагалі, лише на припущеннях слідчого.

Крім того, за версією слідства, проведення певних слідчих дій з ОСОБА_11 є однією з підстав необхідності застосування до ОСОБА_7 самого суворого запобіжного заходу - тримання під вартою, однак слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі даний факт був залишений поза увагою.

На переконання апелянта, у наданому слідчому судді клопотанні про продовження строку тримання під вартою взагалі не було вказано та не доведено доказами, що слідчому судді неможливо застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, що є грубим порушенням вимог ст. 194 КПК України.

Апелянт зазначає, що обшук у квартирі по АДРЕСА_4 проведено незаконно, в подальшому не легалізовано, що згідно усталеної практики ККС у складі ВС призведе до визнання самого обшуку як дії, протоколу обшуку та всіх вилучених речей очевидно не припустимими доказами.

Також, у матеріалах кримінального провадження є протоколи про результати проведення НСРД, а саме візуального спостереження за місцем, які були проведені без ухвали слідчого судді.

До того ж, внесення відомостей про кримінальні правопорушення в ЄРДР відбулось через великий проміжок часу після фіксації правопорушень.

Апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_7 був затриманий одразу після заходу поліції в квартиру, закований в кайданки ззаду, весь обшук ОСОБА_7 знаходився в кайданках і йому не було роз`яснено його прав, як затриманому.

Крім того, до ОСОБА_7 були застосовані заходи безпеки і він був переведений за ініціативою слідства до Ізолятора тимчасового тримання на АДРЕСА_5 , де оперативними працівниками були висунуті вимоги, згідно яких ОСОБА_7 повинен був підтвердити та визначити всі факти, які викладені в його повідомленні про підозру, а у випадку невиконання вказаних вимог йому пообіцяли відмінити заходи безпеки та повернути в ту саму камеру до расистів в СІЗО.

Так і відбулось, через три дні, після постановлення ухвали слідчого судді від 13.02.2024, ОСОБА_7 був повернутий в Київський слідчий ізолятор, де і був неодноразово побитий, про що відомо прокурору та суду.

Відтак, тримання ОСОБА_7 в ІТТ під загрозою повернення до СІЗО, мають ознаки дискримінації, які передбачені п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" та є недопустимим.

Захисник також зазначає, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, а також мав постійне місце роботи.

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, з наведених в ній підстав, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення вказаної апеляційної скарги, вважаючи оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 184, 194, 199 КПК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Ухвала слідчого судді про продовження строку тримання особи під вартою повинна відповідати вимогам ст. ст. 177, 178, 183, 184, 194, 199 КПК України.

Доводи апелянта про те, що слідчий суддя виніс незаконну та необґрунтовану ухвалу, не ґрунтуються на змісті оскаржуваної ухвали.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, встановлено, що у провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000953 від 15.12.2022 за підозрою ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 305 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 305 КК України, ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_24 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

19.12.2023 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

19.12.2023 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 305 КК України, а саме у керуванні структурною частиною злочинної організації; як керівник структурної організації, у контрабанді наркотичних засобів та психотропних речовин, тобто переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, вчинені організованою групою, у складі злочинної організації; як керівник структурної частини злочинної організації, у придбанні, зберіганні, перевезенні і пересилданні з метою збуту та незаконному збуті наркотичних засобів та психотропних речовин, вчиненому повторно, організованою групою, у складі злочинної організації.

20.12.2023 щодопідозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави.

29.05.2024 Голосіївським районним судом міста Києва за відповідним клопотанням сторони обвинувачення продовжено строки досудового розслідування до 9 місяців.

В подальшому,Голосіївським районним судом міста Києва продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без права внесення застави до 28.07.2024 включно.

19.07.2024 слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві старший лейтенант поліції ОСОБА_25 , за погодженням ізпрокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва із клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування вимог поданого клопотання слідчий зазначив, що у кримінальному провадженні встановлена наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і в обґрунтування продовження застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий вважає необхідністю запобігання спробам підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж провадженні, у цьому кримінальному провадженні.

24.07.2024 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва вказане клопотання задоволено та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без визначення розміру застави на 58 діб, в межах строку досудового розслідування, тобто до 19.09.2024 року.

Контроль за виконанням ухвали покладено на слідчого та прокурора у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати:

1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину;

2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання особи під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Тобто при вирішенні цього питання слідчий суддя керується загальними приписами, які регулюють застосування відповідного запобіжного заходу, однак з урахуванням додаткових відомостей і спливу строку досудового розслідування.

Згідно вимог ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тобто розглядаючи клопотання органу досудового розслідування про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Як встановлено колегією суддів, зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для продовження ОСОБА_7 , строку тримання під вартою перевірялись судом при розгляді клопотання. При цьому був вислуханий підозрюваний ОСОБА_7 , доводи прокурора в підтримку поданого клопотання та заперечення сторони захисту щодо його задоволення, та викладено їх позиції в оскаржуваній ухвалі, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав продовження запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України та встановив, що ризики, які існували на час застосування ОСОБА_7 , запобіжного заходу не зменшилися та продовжують існувати

Також всупереч твердженням апелянта, перевіряючи доводи та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 305 КК України. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень слідчим суддею зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Крім того, слід зазначити, що згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі "Соловей і Зозуля проти України" зазначено, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах "Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88", "Erdagoz v. Turkey п. 51", "Cebotari v. Moldova п. 48" "обґрунтована підозра" передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".

Колегією суддів встановлено, що доказів, які надані органом досудового розслідування до клопотання про продовження запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою на момент розгляду вказаного клопотання, було достатньо для продовження такого запобіжного заходу, оскільки вони в сукупності можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 , з вчиненими кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 , до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 305 КК України, є вірогідною, що дає підстави для продовження йому строку тримання під вартою, з метою запобіганню ризикам, встановленим та доведеним стороною обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, чи невинуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, тобто наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Крім того, під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу підозрюваному у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховував, що ОСОБА_7 не одружений, має місце проживання в м. Києві, не судимий, його вік та стан здоров`я.

Таким чином слідчим суддею досліджено доводи викладені в клопотанні та з урахуванням, тяжкості та суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, в яких підозрюється ОСОБА_7 , а також наявності ризиків на які посилалась сторона обвинувачення, а тому, слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним ризикам.

При цьому слідчим суддею враховано, що підставі п.п. 4, 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 КПК України, слідчий суддя не визначає розмір застави з огляду на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченому ст. 255 КК України, а також у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Доводи апелянта про відсутність обґрунтованої підозри, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах судового провадження. Слідчим суддею прийнято рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Крім того, як встановлено колегією суддів апеляційного суду, обставини підозри судом з`ясовані в тій мірі, в якій закон на даному етапі кримінального провадження вимагає від слідчого судді, також вказане було встановлено слідчими суддями при ухваленні рішення про застосування запобіжного заходу та його продовженні.

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що у відповідності до змісту ст. 368 КПК України, яка передбачає, що питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку.

Щодо тверджень апелянта, що клопотання про продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 подано з порушенням територіальної юрисдикції, оскільки всі слідчі та процесуальні дії з моменту затримання до сьогоднішнього часу здійснюються за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 25-Ж у відділі розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП у м. Києві, то колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до постанови начальника ГУНП у м. Києві ОСОБА_26 про внесення змін до постанови про створення групи слідчих від 15.12.2023 місцем розташування та проведення досудового розслідування визначено службові приміщення в адміністративних будівлях, розташованих за адресами, у тому числі - м. Київ, вул. Антоновича, 114 , що знаходиться в Голосіївському районі, та відповідно в межах територіальної юрисдикції Голосіївського районного суду м. Києва.

А тому, на переконання колегії суддів, клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою подано з дотриманням вимог, передбачених ч. 2 ст. 199 КПК України.

Посилання апелянта на те, що 29.05.2024 слідчим суддею з грубим порушенням ч. 3 ст. 295-1 КК України, продовжено строк досудового розслідування до 9-ти місяців, оскільки відбулось без присутності одного з підозрюваних, а саме ОСОБА_11 , не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, так як ухвала від 29.05.2024 не є предметом даного апеляційного розгляду.

Доводи захисника, що ризики, передбачені п.п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вказані у клопотанні слідчого, є уявними та прогнозовані органом досудового розслідування без підстав взагалі, лише на припущеннях слідчого, колегія суддів не приймає до уваги, та зазначає, що при визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК.

Відтак, з урахуванням даних про особу підозрюваного, в їх сукупності, характеру вчиненого злочину, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні та слідчим суддею в ухвалі вказаних ризиків.

Твердження захисника про тиск на ОСОБА_7 з боку органу досудового розслідування, а також щодо неодноразового його побиття у Київському слідчому ізоляторі, підлягає перевірці та вирішенню в порядку ст. 206 КПК України.

Разом з цим, колегія суддів наголошує, що ОСОБА_7 за станом здоров`я не може утримуватись під вартою слідчому судді не надано, а також не надано під час апеляційного розгляду.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст. ст. 176-178, 183, 194, 196, 197, 199 КПК України, з урахуванням характеру та ступеню суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , конкретних обставин кримінального провадження та даних про особу підозрюваного, продовжив підозрюваному ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 58 діб, в межах строку досудового розслідування, тобто до 19.09.2024 року.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Твердження апелянта про те, що органом досудового розслідування, за підтримки прокурора, грубо порушуються вимоги ст. 216 КПК України, оскільки з моменту затримання та повідомлення про підозру ОСОБА_7 і до теперішнього часу вказане кримінальне провадження не направлено до органів Служби Безпеки України, оскільки кримінальне правопорушення за ст. 305 КК України підслідне СБУ, не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, при цьому колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до положень ч. 10 ст. 216 КПК України якщо під час досудового розслідування буде встановлено інші кримінальні правопорушення, вчинені особою, щодо якої ведеться досудове розслідування, або іншою особою, якщо вони пов`язані із кримінальними правопорушеннями, вчиненими особою, щодо якої ведеться досудове розслідування, і які не підслідні тому органу, який здійснює у кримінальному провадженні досудове розслідування, прокурор, який здійснює нагляд за досудовим розслідуванням, у разі неможливості виділення цих матеріалів в окреме провадження своєю постановою визначає підслідність всіх цих кримінальних правопорушень.

Положеннями ч. 5 ст. 218 КПК України, передбачено, спори про підслідність вирішує керівник органу прокуратури вищого рівня. Спір про підслідність у кримінальному провадженні, яке може належати до підслідності Національного антикорупційного бюро України, вирішує Генеральний прокурор або заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (особа, яка виконує його обов`язки).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків слідчого судді щодо наявності підстав для продовження відносно ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування підозрюваній іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів - не знаходить.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційна скарга сторони захисту з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

постановила:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2024 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , -залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4