Справа № 204/4479/24
Провадження № 1-кс/204/1257/24
У Х В А Л А
05 серпня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
В судовому засіданні захисник підтримала клопотання про повернення вилученого майна та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладенні у клопотанні.
Прокурор в судовому засіданні, заперечував щодо повернення зазначеного майна.
Вислухавши захисника, пояснення прокурора, дослідивши надані матеріали, приходжу до наступного.
Згідно ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Згідно ч.2 ст.168 КПК україни, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
В статті 169 КПК України зазначено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту; 5) за вироком суду в кримінальному провадженні щодо кримінального проступку.
Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.
Відповідно до протоколу обушку від 01.04.2024 року старшим слідчим відділу РЗЗС слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області капітаном поліції ОСОБА_9 було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом обшуку є автомобіль марки LandRover RangeRover, д.н.з. НОМЕР_1 у якому виявлено та вилучено майно, серед іншого: грошові кошти номіналами: 200 грн. у кількості 200 шт. 40 000,00 грн.; 500 грн. у кількості 216 шт. 108 000,00 грн.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є сином підозрюваного ОСОБА_6 , належить на праві власності автомобіль марки Land Rover Range Rover, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 Даний автомобіль було придбано сином підозрюваного ОСОБА_5 у 2018 році, а період вчинення кримінального правопорушення, за яке повідомлено про підозру ОСОБА_6 , становить: з травня 2023 року по грудень 2023 року. На вказаний автомобіль та вилучені в ньому грошові кошти номіналами: 200 грн. у кількості 200 шт. 40 000,00 грн.; 500 грн. у кількості 216 шт. 108 000,00 грн. арешт ухвалою слідчого судді накладено не було.
Що стосується вимог захисника в частині визнання протиправними дії слідчого та процесуального керівника у кримінальному проваджені, які полягають у неповернені вилученого майна, то слід зазначити наступне.
Згідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, виходячи з положень ч. 2 ст. 307 КПК України, у разі встановлення судом факту допущення слідчим чи прокурором бездіяльності, суд може зобов`язати припинити дію чи зобов`язати вчинити певну дію, однак можливість визнання бездіяльності протиправною нормами КПК України, не передбачено.
Керуючись ст. ст. 110, 131, 132, 167-169, 170-175, 309, 369-372 КПК України, -
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1