ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/331/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження №11-сс/817/331/24 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.09.2024 року обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.09.2024 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 , застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16 листопада 2024 року.

Визначено підозрюваному ОСОБА_7 заставу - 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 гривень та у випадку внесення застави, покладено на ОСОБА_7 строком до 16 листопада 2024 року обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати, обрати щодо його підзахисного більш м`який запобіжний захід, у вигляді цілодобового домашнього арешту або зменшити розмір застави, пропорційний матеріальному становищу підозрюваного, до суми не більше 80 000 гривень.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що в ухвалі слідчого судді відсутнє належне обґрунтування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, вважає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду є припущенням, яке не підкріплене жодними конкретними фактами. Стверджує, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, де проживає разом зі своєю сім`єю, має трьох малолітніх та одну неповнолітню дитину на утриманні, що є вагомим аргументом на користь його стабільності та відсутності наміру переховуватися.

Вказує на те, що ОСОБА_7 не намагався впливати на свідків, і жодних підтверджень таких дій не було представлено у суді. Зазначає про необґрунтованість наявності ризику перешкоджання кримінальному провадженню через знищення або спотворення доказів, оскільки на цей момент слідство не встановило фактів, які б підтверджували наявність такого ризику.

Посилається на непропорційність застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи з того що ОСОБА_7 готовий виконувати всі покладені на нього обов`язки та враховуючи відсутність обґрунтованих ризиків. Вважає, що альтернативні запобіжні заходи, зокрема домашній арешт або особисте зобов`язання, могли б ефективно забезпечити належну поведінку підозрюваного, не порушуючи його право на свободу та особисту недоторканність.

Стверджує, що обраний щодо ОСОБА_7 розмір застави - 242 240 грн. є непропорційним його матеріальному становищу, оскільки він є підприємцем середнього рівня доходу та має на утриманні трьох малолітніх та одну неповнолітню дитину. Вказує, що розмір застави фактично унеможливлює її сплату, що призводить до фактичного позбавлення можливості використання цього запобіжного заходу.

Заявляє про необґрунтованість підозри, висунутої щодо ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 369-2 КК України, вважає, що зібрані докази є недостатніми для підтвердження наявності злочинного умислу. Вказує, що показання свідка ОСОБА_10 , є єдиним джерелом інформації, яке не було підкріплено додатковими об`єктивними доказами, та зазначає про відсутність інших речових доказів або свідчень, які б підтверджували факти передачі неправомірної вигоди.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги з викладених у ній мотивів, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та просив залишити її без змін, колегія суддів, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, прийшла до наступних міркувань.

Як вбачається із матеріалів справи, старшим слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000076 від 13.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_11 , а саме в тому, що 28 серпня 2024 року під час телефонної розмови із ОСОБА_10 , діючи з прямим умислом, висунув вимогу останньому, котрий перебуває на військовому обліку, щодо надання йому неправомірної вигоди у розмірі 5 000 доларів США за вплив на посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 за вирішення питання щодо не призиву останнього на військову службу по мобілізації, а також за вплив на працівників ВП АДРЕСА_1 щодо не притягнення його до кримінальної відповідальності за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації та одержанні їх частини від ОСОБА_10 в сумі 1000 доларів США.

В апеляційній скарзі захисник оспорює висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Колегія суддів вважає, що під час перевірки даної обставини слідчий суддя не вирішуючи питання про доведеність вини, дійшов правильного висновку про доведеність наявності обгрунтованої підозри, що підтверджується доказами, а саме: заява ОСОБА_10 від 12.09.2024 про вимагання в нього неправомірної вигоди ОСОБА_7 ; протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 13.09.2024 відповідно до якого, останній повідомив про обставини вимагання в нього ОСОБА_7 неправомірної вигоди; протокол додаткового допиту свідка ОСОБА_10 від 17.09.2024 відповідно до якого, останній повідомив про обставини передачі частини неправомірної вигоди ОСОБА_7 ; протокол затримання ОСОБА_7 від 19.09.2024; протокол обшуку автомобіля марки Mercedes Benz W211, д.н.з. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_7 , в результаті якого виявлено та вилучено: грошові кошти в сумі 500 доларів СІЛА, а саме: 1 купюра номіналом по 100 доларів СІЛА кожна із серійними номерами KD47044387AD4, 4 купюр несправжніх (імітаційних) номіналом по 100 доларів США із серійним номером КВ84087517ІВ2 кожна-мобільний телефон марки Iphone 11, імеі - НОМЕР_2 із сім-картою НОМЕР_3 : банківські картки: монобанк - НОМЕР_4 , три картки AT «Ощадбанк» НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 ; НОМЕР_7 ; предмет схожий на пістолет НОМЕР_8 , 9 mm; 27 предметів схожих на боєприпаси; 2 предмети схожих на

сокири; автомобіль марки Mercedes Benz W211, д.н.з. НОМЕР_1 ; грошові кошти на загальну суму 9684 гривень, які належать ОСОБА_7 , вірно з`ясовувавши, що наявні факти та інформацію, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа, про яку йдеться, своїми діями могла вчинити кримінальне правопорушення, а також, щои вони виправдовують подальше розслідування відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21.04.2011.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність окремих ризиків, а саме - передбачених п.п. 1,2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод підозрюваного.

Також ним було враховано те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, тому ОСОБА_7 усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке йому загрожує, може умисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності.

Наведені в апеляційній скарзі обставини, що підозрюваний не ухилявся від слідства не є доказом того, що ОСОБА_7 надалі не зможе переховуватись від слідства і суду. Посилання захисника у апеляційній скарзі на те що, ОСОБА_7 має тісні соціальні зв`язки, має трьох малолітніх та одну неповнолітню дитину на утриманні на думку суду не зможе в достатній мірі забезпечити належну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 .

Оцінюючи вищевказане, колегія суддів також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Щодо наявності ризику незаконно впливати на свідків які йому відомі, працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 , відділу поліції перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином, знищення, спотворення речей чи документів, які ще не віднайдені і про які відомо ОСОБА_7 , то слідчий суддя вірно вказав, що наявність даних ризиків доведено в судовому засіданні та не вимагає надання доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме дії, передбачені ч. 1,2,3 ст. 177 КПК України, проте вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у кримінальному провадженні в майбутньому.

Зокрема, фактичні обставини провадження дають підстави вважати, що з урахуванням особи ОСОБА_7 та його поведінки, зокрема обставин, які передували вчиненню злочину, наявність у нього зв`язків з працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 та відділу поліції вказують на те, що існує достатня вірогідність вчинення ОСОБА_7 дій пов`язаних з впливом на свідків та знищенням, спотворенням речей чи документів, які ще не віднайдені.

Твердження захисника, про те, що ОСОБА_7 не вчиняв таких дій, не свідчить про відсутність ймовірності їх вчинення.

Тому суд обґрунтовано визнав, що вищенаведені обставини свідчать про неможливість запобігання переліченим ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України, а також, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної поведінки та належного виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, наведені в клопотанні підстави для обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею були ретельно перевірені.

Також, на переконання колегії суддів за встановлених обставин доводи захисника про наявність обставин, які позитивно характеризують підозрюваного, наявність постійного місця проживання, де він проживає разом зі своєю сім`єю, двох малолітніх та одної неповнолітньої дитини не може слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки, а тому обрання щодо ОСОБА_7 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не зможе забезпечити виконання ним його процесуальних обов`язків.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не пов`язані із триманням під вартою, а саме: домашній арешт чи особисте зобов`язання, про які просить захист, будуть адекватними у даному кримінальному провадженні на даному етапі досудового розслідування та зможуть попередити ризики, встановлені ст. 177 КПК України, з огляду на що колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки в судовому засіданні доведено обставини, які виправдовують обмеження права підозрюваного на свободу.

Крім того, слідчий суддя одночасно із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою також визначив альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, у разі внесення якої підозрюваний підлягає звільненню з під варти.

При цьому, як вбачається зі змісту оскарженої ухвали слідчий суддя врахував наявні відомості щодо особи підозрюваного, його сімейний стан, матеріальне становище та характер інкримінованого йому правопорушення, яке пов`язане з одержанням неправомірної вигоди, поєднане з вимаганням такої вигоди, з корисливих мотивів, що несе особливо суспільно-небезпечний характер і визначив розмір застави у межах, встановлених ст.182 КПК України, яка на думку суду не підлягає зменшенню, оскільки розмір застави не є завідомо непомірним для нього та повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Отже, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та відповідно скасування оскаржуваної ухвали щодо підозрюваного ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.09.2024 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді