ЄУН справи: 336/4255/24>
Номер провадження: 1-кп/336/920/2024
ВИРОК

Іменем України

15 липня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрований проживаючим у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 408 ч. 4 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_4 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 79 від 19.03.2023 року був зарахований в списки особового складу військової частини та призначений на посаду навідника 2 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 15 аеромобільної роти 4 аеромобільного батальйону ВЧ НОМЕР_1 .

15.11.2023 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , діючи в умовах воєнного стану, з метою ухилення від проходження військової служби, умисно самовільно залишив місце несення служби, а саме місце тимчасової дислокації підрозділу поблизу АДРЕСА_2 , після чого свої службові обов?язки не виконував, заходів до повернення до військової частини не приймав, про своє місцезнаходження командуванню і в органи військового управління не повідомляв.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні злочину визнав повністю, пояснивши, що був мобілізований до ВЧ НОМЕР_1 , де проходив службу. У листопаді 2023 року він дізнався, що в результаті ракетного обстрілу був пошкоджений будинок, в якому жили його дружина та сестри. Оскільки допомогти з ремонтом не було кому, а батько обвинуваченого хворів, тож він 15.11.2023 року залишив військову частину та поїхав з початку до лікарні до батька, а потім попрямував додому, де займався ремонтом будинку. 06.04.202 року до нього приїхали з ВСП, після чого поїхали до м. Запоріжжя. Рішення покинути військову службу пояснив бажанням побачитись із родичами, а також небажанням в подальшому брати участь у бойових діях. Правильність кваліфікації своїх дій не оспорював, вказав, що у скоєному розкаюється.

Інших доказів учасниками провадження не надавалось, прокурор вважав, що досліджених судом доказів достатньо для встановлення обставин скоєння злочину та доведеності вини обвинуваченого, стороною захисту не заявлялось клопотань про дослідження інших доказів, заяв про неналежність чи недопустимість доказів сторони обвинувачення не заявлялось.

Також судом досліджені документи щодо особистості обвинуваченого.

З службової та медичної характеристик обвинуваченого вбачається, що останній за станом здоров?я придатний до проходження військової служби, за місцем служби характеризується негативно та не відповідає займаній посаді.

Інших доказів учасниками провадження не надавалось, сторони обвинувачення та захисту вказали, що судом були досліджені усі докази, які вони вважали необхідним надати.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що показаннями обвинуваченого підтверджений факт того, що ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією, 15.11.2023 року самовільно залишив місце служби та не повертався до служби до того моменту, коли був фактично затриманий.

Після залишення місця служби ОСОБА_4 поїхав додому в іншу область, де і перебував протягом кількох місяців, доки його не було затримано. При цьому, безумовно маючи таку можливість, обвинувачений протягом цього часу не намагався зв?язатись із командуванням військової частини, повідомити про своє місце перебування чи зазначити про намір повернутись до військової служби через певний час. Самовільне ухилення обвинуваченого від військової служби було перервано саме у зв`язку із його затриманням.

Указом Президента України № 64 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та тривав станом на листопад 2023 року, тож самовільне залишення місця служби обвинуваченим сталось у період воєнного стану.

Оцінивши у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у скоєнні злочину знайшла своє підтвердження та доведена належними та допустимими доказами та кваліфікує його дії за ст. 408 ч. 4 КК України як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

При дослідженні документів, які характеризують особистість ОСОБА_4 , судом встановлено, що обвинувачений раніше не судимий, на обліку в наркологічному або психіатричному закладі не перебуває.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставиною, що пом?якшує покарання, є визнання вини у скоєнні злочину.

При обранні виду та розміру покарання, яке слід призначити обвинуваченому та яке має досягти мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, а саме кари та виправлення, а рівно і запобігання скоєнню інших злочинів, суд виходить з того, що обвинувачений вчинив злочин, який чинним законодавством віднесений до категорії особливо тяжких, не має стійких соціальних зв?язків, раніше не судимий, тож вважає можливим призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією статті.

Враховуючи висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого, обставини скоєння злочину, продовження воєнних дій на території України, суд вважає необхідним також і залишити до набрання законної сили вироком обраний обвинуваченому запобіжний захід.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, ст. 408 ч. 4 КК України,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 408 ч. 4 КК України, та призначити покарання у виді п?яти років позбавлення волі.

До строку покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення та рахувати строк відбування покарання з 11 квітня 2024 року.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_4 залишити у виді тримання під вартою.

Копію вироку учасники провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1