Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/1011/24
номер провадження 1-кс/695/280/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2024 рокум. Золотоноша

Cлідчий суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша клопотання прокурора Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні, яке внесено 10.03.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000381 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області надійшло клопотання прокурора Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000381 від 10.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що слідчим відділом Золотоніського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області за процесуального керівництва Золотоніської окружної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000381, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань10.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 09.03.2024 року о 21:35 год. ОСОБА_4 , перебуваючи за кермом автомобіля марки «ВАЗ 21063», р.н. « НОМЕР_1 », рухаючись по проїзній частині вулиці Шевченка у м. Золотоноша навпроти магазину «БТР», в напрямку від м. Золотоноша до с. Згар, здійснила наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 , 1882 року народження, який рухався попереду у попутному напрямку, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у виді перелому тазу та був госпіталізований до КНП «Золотоніська багатопрофільна лікарня Золотоніської міської ради», а водій ОСОБА_4 після вчинення дорожньо-транспортної пригоди зникла з місця події у невідомому напрямку. Проте 12.03.2024 року особу, причетну до вчинення ДТП було встановлено, якою є ОСОБА_4 , що зареєстрована у АДРЕСА_1 , яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

12.03.2024 року ОСОБА_4 надала добровільну згоду на огляд її домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де вона приховувала автомобіль «ВАЗ 21063», р.н. « НОМЕР_1 » зі слідами ДТП, також ОСОБА_4 добровільно видала автомобіль «ВАЗ 21063», р.н. « НОМЕР_1 ». Під час огляду місця події 12.03.2024 року старшим слідчим Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 було виявлено та вилучено: змив з водійського керма автомобіля, який упакований до паперового конверта, змив з ручки коробки передач автомобіля, який упакований до паперового конверта, автомобіль марки «ВАЗ 21063», р.н. « НОМЕР_1 » з слідами дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 встановлено, що автомобіль марки «ВАЗ 21063», р.н. « НОМЕР_1 » на праві приватної власності належить ОСОБА_7 та перебуває у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою слідчого від 12.03.2024 вилучений в ході огляду місця події транспортний засіб та змив із водійського керма та змив із ручки коробки передач автомобіля, які упаковані до паперових конвертів, визнано речовими доказами по кримінальному провадженню.

Про важливість вказаних речових доказів свідчить те, що вказані речові докази зберегли на собі сліди, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З урахуванням вищевикладеного, з метою забезпечення кримінального провадження, недопущення зміни, перетворення, знищення, а також з метою забезпечення збереження речових доказів, необхідністю проведення експертиз із вказаним транспортним засобом та змивами речовини, орган досудового розслідування вважає за доцільне накласти арешт на: автомобіль марки «ВАЗ 21063», р.н. « НОМЕР_1 », який на праві приватної власності належить ОСОБА_7 та перебуває у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_4 , та змив із водійського керма автомобіля і змив із ручки коробки передач, що упаковані до паперових конвертів.

У судове засідання прокурор не прибув, направивши письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні клопотання наполягав повністю.

Володілець майна ОСОБА_4 до суду не прибула, не повідомивши суд про причини неявки.

Треті особи, щодо майна яких вирішується питання про арешт у судове засідання не прибули, що відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, не перешкоджає розгляду даного клопотання.

Вивчивши клопотання та дослідивши додані до нього матеріали слідчий суддя зазначає про таке.

Згідно ч.1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Зі змісту ч. 2 ст. 167 КПК України вбачається, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди, 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Слідчим суддею встановлено, що СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області за процесуального керівництва Золотоніської окружної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000381, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 09.03.2024 близько 21:35 год.

Під час проведення огляду місця події 12.03.2024 року органами досудового розслідування було виявлено та вилучено автомобіля марки автомобіль марки «ВАЗ 21063», р.н. « НОМЕР_1 » та змив із водійського керма автомобіля і змив із ручки коробки передач, що упаковані до паперових конвертів, що стверджується змістом протоколу огляду місця події від 12.03.2024р.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 встановлено, що автомобіль марки «ВАЗ 21063», р.н. « НОМЕР_1 » на праві приватної власності належить ОСОБА_7 та перебуває у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З письмових показань ОСОБА_4 від 12.03.2024 року в якості свідка вбачається, що в момент ДТП вона керувала автомобілем «ВАЗ 21063», р.н. « НОМЕР_1 ».

Постановою слідчого від 12.03.2024 виявлені та вилучені транспортний засіб та змиви речовини визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Як встановлено в судовому засіданні, вказане в клопотанні майно було вилучене 12.03.2024 під час огляду місця події, клопотання про арешт майна направлено до суду 13.03.2025 року, тобто в межах строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України - заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з положеннями ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, в ч. 2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається, в тому числі, і з метою збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом.

Нормами чинного КПК України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

У відповідності до вимог ст. 171 КПК України, звертаючись з клопотанням про арешт майна, слідчий, прокурор має обґрунтувати свої вимог щодо наявності підстав для застосування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження викладених у клопотанні доводів.

Не доведення вказаних обставин, згідно з положеннями ч. 1 ст. 173 КПК України, є підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Сукупність наданих суду матеріалів містить достатньо підстав вважати, що вказаний вище транспортний засіб та змиви з керма та ручки коробки передач автомобіля є тимчасово вилученим майном, має доказове значення у даному кримінальному провадженні та можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки автомобіль містить на собі пошкодження та сліди, що виникли внаслідок ДТП, тобто є речовим доказом у даному кримінальному провадженні та відповідає вимогам ст. 98 КПК України. Крім того, слідчий суддя враховує, що вказаний транспортний засіб необхідний для проведення відповідних судових експертиз, методика проведення яких передбачає надання експертам для дослідження відповідних об`єктів, у даному випадку автомобіля «ВАЗ 21063», р.н. « НОМЕР_1 », у тому стані, який вони мали на момент огляду місця події.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту на вказаний вище автомобіль у зазначений спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Щодо накладення арешту на змив із водійського керма автомобіля і змив із ручки коробки передач, що упаковані до паперових конвертів слідчий суддя зазначає про наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст.170 КПК України.

Ні саме клопотання, ні матеріали клопотання не містять жодних доказів, що змив із водійського керма автомобіля і змив із ручки коробки передач, які упаковані до паперових конвертів, та передані на зберігання до кімнати збереження речових доказів Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області, можуть бути приховані, пошкоджені, зіпсовані, втрачені, знищені, перетворені або відчужені.

Таким чином слідчий суддя вважає, що ризики, передбачені абз. 2 ч. 1 ст.170 КПК України не доведені, а тому відмовляє у задоволенні клопотання у накладенні арешту на змив із водійського керма автомобіля і змив із ручки коробки передач.

Таким чином, на підставі викладеного вище, слідчий суддя проходить до висновку, що клопотання є таким, що підлягає до часткового задоволення.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Відповідно до статті 175 Кримінального процесуального кодексу України, ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

При цьому, слідчий суддя враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Порядок зберігання арештованого майна визначено положеннями «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», який затверджено постановою КМ України від 19.11.2012 №1104, та «Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду», затвердженої наказом № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити частково.

У рамках кримінального провадження №0000381 від 10.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, накласти арешт на майно, вилучене в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 18 год. 45 хв. по 19 год. 10 хв. 12 березня 2024 року на автомобіль марки «ВАЗ 21063», р.н. « НОМЕР_1 », який на праві приватної власності належить ОСОБА_7 та перебуває у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_4 , із забороною його відчуження, розпорядження та користування до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала підлягає до негайного виконання прокурором.

Копію ухвали направити власнику майна та володільцю.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1