ЄУН справи: 336/9835/23
Номер провадження: 1-кп/336/565/2024
ВИРОК

іменем України

09 липня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду об`єднане кримінальне провадження (кримінальне провадження за № 0000355 від 18 жовтня 2022 року, кримінальне провадження за № 0000080 від 03 травня 2022 року) за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кам`янка-Дніпровська Запорізької області, громадянина України, який має середню-спеціальну освіту, одруженого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, військової частини НОМЕР_1 , який перебуває на посаді водія ІНФОРМАЦІЯ_2 , солдата, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 405, ч. 4 ст. 408 КК України,

за участі:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, Указом Президента України воєнний стан в Україні продовжено до 25 травня 2022 року.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно зі ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статуту внутрішньої служби ЗС України) стрілець-помічник гранатометника ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України.

Згідно зі статтею 32 Статуту внутрішньої служби ЗС України, за своїми військовими званнями начальниками є: військовослужбовці сержантського і старшинського складу - для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу військовослужбовці, резервісти та військовозобов`язані поділяються на рядовий склад, сержантський і старшинський склад та офіцерський склад. До рядового складу відносяться: рекрут, солдат, старший солдат. До сержантського і старшинського складу відносяться, зокрема головний сержант.

25 лютого 2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 21 головного сержанта ОСОБА_6 , призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та останній приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

25 лютого 2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 21 солдата ОСОБА_3 , призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та останній приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Старший сержант ОСОБА_6 являється для солдата ОСОБА_3 начальником за військовим званням, а отже вказані військовослужбовці перебувають у відносинах підлеглості.

Однак, незважаючи на наведені вимоги законодавства, солдат ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що він діючи умисно, в порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

27 квітня 2022 року взвод ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_1 здійснював переміщення з одного місцерозташування пункту постійного дислокації (далі ППД) до іншого приміщення в АДРЕСА_2 .

Приблизно о 14:00 годині ОСОБА_6 допомагав переносити особисті речі військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 та облаштовуватись на новому місці ППД. Під час облаштування нового місця дислокації солдат ОСОБА_3 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння виражався нецензурною лайкою в бік своїх співслужбовців чим порушував військову дисципліну. Побачивши це головний сержант ОСОБА_6 зробив зауваження солдату ОСОБА_7 щодо недопущення такої поведінки та недопущення порушення військової дисципліни. В цей час, до головного сержанта ОСОБА_8 підійшов солдат ОСОБА_3 та реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне, в порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями, заподіяння тілесних ушкоджень головному сержанту ОСОБА_6 усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи реальну можливість виникнення суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою виразити невдоволення на зроблене зауваження начальника та завдати тілесних ушкоджень начальнику за військовим званням в умовах воєнного стану, в порушення ст.ст. 9, 11, 13, 14, 16, 30, 32, 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України, наніс головному сержанту ОСОБА_6 два удари кулаком правої руки в область голови, а саме: один удар в область носу та другий удар в область нижньої губи чим спричинив головному сержанту ОСОБА_6 тілесне ушкодження у виді рваної рани нижньої губи.

Крім того, 25 лютого 2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 21 солдата ОСОБА_3 , призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та останній приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

19 червня 2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 179 солдата ОСОБА_3 , призначено на посаду водія ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, Указом Президента України воєнний стан в Україні продовжено та діє в теперішній час.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статуту внутрішньої служби ЗС України) солдат ОСОБА_3 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України.

Проте, солдат ОСОБА_3 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби.

10.10.2022 року солдат ОСОБА_3 діючи в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від військової служби, самовільно залишив місце тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , який дислокувався на околицях АДРЕСА_2 .

При цьому, поважних причин для самовільного залишення місця служби, солдат ОСОБА_3 не мав, в тому числі у хворобливому стані, який би перешкоджав проходженню ним військової служби, не перебував.

Таким чином, солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді водія ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», 10.10.2022 року (точний час в ході досудового розслідування встановити не надалось за можливе) діючи в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від військової служби без поважних причин, самовільно залишив місце тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , який дислокувався на околицях АДРЕСА_2 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише щодо особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненому визнав повністю, пояснив, що 27 квітня 2022 року взвод ІНФОРМАЦІЯ_3 військової частини НОМЕР_1 здійснював переміщення з одного місцерозташування пункту постійного дислокації до іншого приміщення в АДРЕСА_2 . Приблизно о 14:00 годині ОСОБА_6 допомагав переносити особисті речі військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 та облаштовуватись на новому місці ППД. Під час облаштування нового місця дислокації він перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння виражався нецензурною лайкою в бік своїх співслужбовців. Головний сержант ОСОБА_6 зробив йому зауваження щодо недопущення такої поведінки. Після чого він наніс головному сержанту ОСОБА_6 два удари кулаком правої руки в область голови, а саме: один удар в область носу та другий удар в область нижньої губи чим спричинив головному сержанту ОСОБА_6 тілесне ушкодження у виді рваної рани нижньої губи. Він з ОСОБА_6 врегулював конфлікт, останній будь-яких претензій не має.

Крім того, він будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді водія ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», 10.10.2022 року діючи в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від військової служби без поважних причин, самовільно залишив місце тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , який дислокувався на околицях АДРЕСА_2 .

Показання обвинуваченого є логічним та послідовними узгоджуються з обставинами викладеними в обвинувальних актах.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальних актах, за згодою учасників судового провадження, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 правильно розуміє зміст обставин провадження і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Приймаючи до уваги пояснення обвинуваченого, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов до висновку, що вина у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень знайшла своє підтвердження.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 405 КК України, як заподіяння тілесних ушкоджень начальникові, у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану та за ч. 4 ст. 408 КК України, а саме дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби, з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до статті 1 КК України кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Для здійснення цього завдання Кримінальний кодекс України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 КК України визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Відповідно до ч. 3, 5, 6 ст. 12 КК України злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, передбачені ст. 66 КК України, суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

ОСОБА_3 вину визнав, раніше не судимий, є військовослужбовцем, за місцем служби характеризується негативно, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, у лікувальні заклади не звертався, одружений, є внутрішньо переміщеною особою, потерпілий ОСОБА_6 претензій до обвинуваченого не має, конфліктна ситуація між ними вичерпана, прокурор просив призначити мінімальне покарання за вчинені кримінальні правопорушення, обвинувачений та захисник також просили призначити мінімальне покарання. Суд враховуючи обставини кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статей, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Враховуючи особу винного, обставини вчиненого та вимоги чинного законодавства, підстав для застосування положень ст. 69, 75 КК України суд не вбачає.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

Відповідно до ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 серпня 2023 року до обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який було продовжено.

Прокурор просив продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , оскільки продовжують існувати ризики та вони не зменшилися.

ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, в умовах воєнного стану, враховуючи особу обвинуваченого, суд не знаходить підстав для скасування або зміни раніше обраного судом щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У зв`язку з цим до набрання вироком законної сили суд залишає незмінним запобіжний захід щодо обвинуваченого, для забезпечення його належної процесуальної поведінки та для запобігання ризиків, що продовжують існувати.

В даному кримінальному провадженні відсутні витрати на залучення експертів.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 392, 395, 532, 615 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 405 КК України та ч. 4 ст. 408 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 4 ст. 405 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років,

за ч. 4 ст. 408 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання з 11 години 25 хвилин 31 серпня 2023 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1