ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/1722/23 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/22/24 Доповідач в апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 15 - ч. 4 ст.185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення суду матеріали кримінального провадження №0000723 від 31 травня 2023 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 31 жовтня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Володимирівка, Доманівського р-ну, Миколаївської обл., громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не маючого судимості,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 - ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Постановлено рахувати строк відбуття покарання ОСОБА_7 з моменту його затримання, тобто з 31 травня 2023 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін у вигляді тримання під вартою.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 5000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати витрати за проведення експертиз на загальну суму 9123 грн. 00 коп.

Вирішено питання арешту майна та речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 30.05.2023 року близько 23 години 53 хвилин, переслідуючи прямий умисел та корисливий мотив, спрямований на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, таємно, в умовах воєнного стану, шляхом злому врізного замка за допомогою розвідного ключа, проник до кв. АДРЕСА_3 , звідки викрав: грошові кошти в сумі 100 доларів США (згідно курсу НБУ станом на 30.05.2023 року становить 3 556, 86 грн.), 200 тенге Казахстану (згідно курсу НБУ станом на 30.05.2023 року становить 1 642, 50 грн.), 1000 лір Туречинни (згідно курсу НБУ станом на 30.05.2023 року становить 1 410, 00 грн.), срібний ланцюжок плетіння Гурмет, вагою 1,7 г, 55 см, 925 проби, ринкова вартість якого, згідно висновка судового експерта №3663/2023 від 28.06.2023 року складає 48,50 грн., срібну солянку вагою 15 г, 925 проби, ринкова вартість якої, згідно висновка судового експерта №3663/2023 від 28.06.2023 року складає 476,95 грн., що належать ОСОБА_9 , сховав їх до кишені своєї куртки, однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був виявлений та затриманий співробітниками Управління поліції охорони в Херсонській області в приміщенні кв. АДРЕСА_3 з майном, яке він намагався викрасти.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 3 ст. 15 - ч. 4 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаний з проникненням до житла, особою яка з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, вчинений в умовах воєнного стану.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та правильності кваліфікації його дій, просить оскаржуваний вирок скасувати, в частині призначеного покарання, та призначити йому покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України.

Апеляційна скарга мотивована доводами про необґрунтованість та незаконність оскаржуваного вироку, в частині призначеного йому покарання.

Зокрема, апелянт зазначає про те, що призначаючи йому покарання суд мав застосувати вимоги ст.ст. 69, 69-1, 75 КК України, оскільки він щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував збитки та усунув заподіяну шкоду.

Крім того, апелянт вказує і на те, що відповідно да вимог ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Разом з тим, суд першої інстанції безпідставно не застосував вимоги зазначеної статі.

Також, апелянт зазначає про неврахування судом даних про його особу, а саме того, що він в силу ст. 89 КК України, є несудимою особою.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Захисник - адвокат ОСОБА_10 , який був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з`явився, письмових заяв про відкладення розгляду справи, з наведенням поважних причин неможливості явки в судове засідання, не надав.

Обвинувачений, який утримується в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» в своїй апеляційній скарзі не просив забезпечити його участь в судовому засідання шляхом відеоконференції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах і кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 15 - ч. 4 ст. 185 КК України, ніким не оскаржується.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України розглянув кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за правилами, передбаченими зазначеною нормою, оскільки обвинувачений вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся і сумніву в істинності та добровільності його позиції суд не мав, фактичні обставини справи ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися.

Порушень вимог ст. 349 КПК України, перевіркою матеріалів кримінального провадження, не встановлено.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України та роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують.

Як вбачається з матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненому визнав та щиро розкаявся.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 , хоча і є особою, яка в силу ст. 89 КК України не має судимості, однак раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів проти власності, вчинив умисне, тяжке корисне кримінальне правопорушення, що вказує на злочинність його намірів, офіційно не працевлаштований, тобто не має постійного, легального джерела прибутку, не має родини, що вказує на відсутність у нього міцних соціальних зв`язків та осіб які б мали на нього визначальний вплив з метою недопущення вчинення ним нових злочинів.

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 суд від відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують його покарання не встановлено.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції, не визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди (п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України), оскільки майно, яке викрав обвинувачений потерпілому було повернуто працівниками поліції. Будь-який дій щодо відшкодування потерпілому суми моральної шкоди обвинуваченим вчинено не було. Зазначене вказує на неспроможність доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо наявності обставини визначеної п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України.

Зазначене вказує на неможливість застосування вимог ч. 1 ст. 69-1 КК України при призначанні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 69-1 КК України, вона може бути застосована лише за умови наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Крім того, як вбачається з оскаржуваного вироку обвинуваченому ОСОБА_7 призначено покарання, яке не перевищує двох третин максимального строку, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, за якою він обвинувачується.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Разом з тим, такі обставини не встановлені судом першої інстанції, а інших обставин, ніж ті, з урахуванням яких суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, до апеляційного суду не надано.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції цілком обґрунтовано та мотивовано призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення у виді реального позбавлення волі, визначивши його у мінімальному розмірі визначеному частиною санкції статті за якою він обвинувачується, у виді 5 років позбавлення волі, вважаючи таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Всі інші обставини, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений, в тому числі визнання вини та щире каяття, були відомі суду під час розгляду кримінального провадження та цілком враховані судом при призначенні йому покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли стати підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку, не встановлено.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, підстави для зміни чи скасування оскаржуваного вироку відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 31 жовтня 2023 року відносно нього за ч. 3 ст. 15 - ч. 4 ст. 185 КК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4