Справа № 461/3027/24
Провадження № 1-кс/461/3346/24
УХВАЛА
31.05.2024 року м.Львів
Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
В обгрунтування внесеного клопотання покликається на те, що вказані у даному клопотанні предмети та документи можуть бути предметом вчинення кримінального правопорушення, та використовувались в якості засобів вчинення злочину і необхідні для розкриття кримінального правопорушення, тому просить клопотання задоволити.
Слідчий у судове засідання не з`явився, оскільки у заяві просить суд проводити розгляд справи про накладення арешту на майно у його відсутності та у відсутності прокурора, а також без виклику власника майна. Клопотання підтримує та просить суд таке задоволити.
З метою забезпечення арешту майна, слідчий суддя вважає за можливе проводити розгляд клопотання про накладення арешту на майно без виклику власника майна.
Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Під час досудового розслідування встановлено, шо у період часу з 2016 року до 2021 року, перебуваючи на території Львівської області, ймовірно посадові особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега-Львів» ЄДРПОУ 23887997 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 діючи умисно за попередньою змовою з іншими особами, шляхом обману, за попередньою змовою групою осіб, під приводом укладення договорів купівлі-продажу майнових прав на квартири за адресою: АДРЕСА_1 , заволоділи грошовими коштами понад 15 осіб.
Під час допиту свідків та потерпілих було встановлено, що у період часу з 2016 року до 2021 року на різних Інтернет ресурсах, з оголошень або від знайомих вони дізнавались про продаж квартир у 7-ми (пізніше поверховість поступово збільшувалась до 12 поверхів) поверховому будинку який будується за адресою: АДРЕСА_1 . Після чого контактували за допомогою мобільного зв`язку або з ОСОБА_7 або із ОСОБА_5 . У подальшому, ОСОБА_7 будучи консультантом з продажу квартир в житловому комплексі «Панорамний» товариства показувала для потенційних покупців об`єкт будівництва будинок за вказаною адресою. Після прийняття останніми рішення про покупку (у різний період за різними адресами: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 ) організовувала зустріч клієнтів із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Після чого здійснювала підготовку договорів купівлі-продажу майнових прав на квартири/паркомісця і передавала їх для підпису уповноваженим особам товариства, після підписання таких договорів ОСОБА_5 або ОСОБА_6 останні передавали такі договори покупцям і отримували від них грошові кошти, у сумі відповідно до умов договору, в готівковій або у безготівковій формі.
Відповідно до умов договорів, які укладались, розрахунок за майнові права на квартиру мав відбуватись у безготівковій формі, тобто у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 після отримання оплати за майнові права на квартири у готівковій формі виникав обов`язок перерахувати такі кошти на банківський рахунок товариства або ж уповноважити когось це зробити. Разом із тим, подібний розрахунок у готівковій формі, без подальшого зарахування на рахунок товариства, порушує вимоги податкового законодавства.
Першопочатково будинок за адресою: АДРЕСА_1 повинен був бути введеним в експлуатацію у 2017 році, однак поступово термін введення будинку в експлуатацію переносився на пізніше. Як наслідок, станом на дату підготовки клопотання, такий не введений в експлуатацію.
Як пояснюють свідки та потерпілий, за вказаною адресою зведений 12-ти поверховий будинок до якого немає підведених комунікацій та не облаштована прибудинкова територія, проте безперешкодного доступу до квартир вони не мають, зареєструвати право власності на квартири не можуть.
На даний час є підстави вважати, що вказані уповноважені особи ТОВ «Омега-Львів» у зазначений спосіб, шляхом обману ймовірно заволоділи грошовими коштами покупців. Сума заподіяної майнової шкоди встановлюється.
Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані. як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Ч.7 ст.237 КПК України передбачено, що при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Згідно з ч.1 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Відповідно до ч. 2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:
1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;
3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;
4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Ч.2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Слідчим доведено, що метою накладення арешту на майно є забезпечення речових доказів.
Арешт вище вказане майно, як тимчасово вилученого майна є розумним та співрозмірним обмеженням права власності щодо виконання завдання кримінального провадження відповідно до ст.2 КПК України.
Таким чином, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого.
Завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням може бути виконане.
Незастосування арешту майна із позбавленням права на відчуження та розпорядження, може привести до настання наслідків, які перешкоджатимуть збереженню речових доказів.
Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази слідчий суддя вважає їх належними та допустимими, їх сукупність та взаємозв`язок між ними достатній для прийняття процесуального рішення про арешт.
Враховуючи вищевикладене, а також правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, а також з метою збереження речових доказів, вважаю, що клопотання підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,
Виконання ухвали покласти на старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, які не викликались до суду протягом п`яти днів з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1