Справа №:755/4397/24
Провадження №: 1-кс/755/1011/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" квітня 2024 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей і документів у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000164 від 05 грудня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:

прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про тимчасовий доступ з можливістю вилучення копій документів, які перебувають у володінні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 , яка здійснює свою діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , якою 09.09.2022 року прийнято рішення, за індексним номером 64751379 відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, внесені відомості про реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_2 , що у ІНФОРМАЦІЯ_1 за ОСОБА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Мотивуючи клопотання, прокурор посилається на те, що до ІНФОРМАЦІЯ_2 з ІНФОРМАЦІЯ_3 (КМДА) надійшло повідомлення про можливе протиправне заволодіння квартирою АДРЕСА_2 .

Під час розгляду вказаного листа встановлено, що у провадженні ІНФОРМАЦІЯ_4 перебувала цивільна справа № 755/4212/22 за позовом ОСОБА_5 , заінтересована особа Виконавчий орган ІНФОРМАЦІЯ_5 , про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем.

У ході розгляду цивільної справи встановлено, що ОСОБА_5 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою, в якій просила встановити факт її спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з 2008 по день смерті останнього.

Заявлені вимог обґрунтовано тим, що з 2008 року ОСОБА_7 спільно проживала з ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 , яку останній успадкував у 2011 році від своєї матері ОСОБА_8 .

У подальшому, 06.11.2021 року, ОСОБА_6 помер, за життя останнього заповіт не складався. Після смерті ОСОБА_6 , ОСОБА_5 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено з підстав недоведеності факту її проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.

За результатами розгляду заяви, ІНФОРМАЦІЯ_7 прийнято рішення від 27.07.2022 року, по справі № 755/4212/22 заяву ОСОБА_5 заінтересована особа Виконавчий орган ІНФОРМАЦІЯ_5 , про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з 2008 року по день смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Не погоджуючись із прийнятим рішенням ІНФОРМАЦІЯ_4 від 27.07.2022 року, ІНФОРМАЦІЯ_10 до ІНФОРМАЦІЯ_11 подано апеляційну скаргу.

Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_11 від 02.05.2023 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_12 , рішення ІНФОРМАЦІЯ_4 від 27.07.2022 року, скасовано. Ухвалено нове рішення, згідно якою заяву ОСОБА_5 залишено без розгляду. Не погоджуючись із прийнятим ІНФОРМАЦІЯ_13 рішенням ОСОБА_5 подано до Верховного суду касаційну скаргу.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Касаційну скаргу ОСОБА_5 , залишено без задоволення, а ухвалу ІНФОРМАЦІЯ_11 від 02.05.2023 року, залишено без змін.

При цьому, ІНФОРМАЦІЯ_14 , виходив з того, що в постанові ІНФОРМАЦІЯ_15 від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) вказано, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

При цьому, як було встановлено, метою звернення ОСОБА_5 із заявою про встановлення факту проживання з ОСОБА_6 на час відкриття спадщини є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , зокрема з метою наступного вирішення питання про право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті останнього.

Крім того, відповідно до тексту судових рішень, за матеріалами спадкової справи № 3/2022, заведеної до майна померлого 06.11.2021 року ОСОБА_6 , із заявою про прийняття спадщини після його смерті до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 звернулася ОСОБА_5 через свого представника ОСОБА_10 Інших спадкоємців до майна померлого немає.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 19.05.2022 року приватний нотаріус відмовив ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 з підстав, що заявник не надала документів, які б підтверджували її факт проживання зі спадкодавцем.

Отже, в даному випадку встановлення факту, про який просить ОСОБА_5 не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

За таких обставин суди дійшли висновку, що зі змісту заяви ОСОБА_5 вбачається спір про право, оскільки встановлення факту спрямоване на отримання спадкового майна у власність, а тому спір підлягає розгляду в загальному порядку з дотриманням правил підсудності.

Так, відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1258 ЦК України, визначена спадкування за законом, відповідно до якої спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1264 ЦК України, четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При цьому, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Таким чином, саме на суд покладено обов`язок встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Так, відповідно до частини першої статті 233 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Як було зазначено вище, ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_11 від 02.05.2023 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_12 , рішення ІНФОРМАЦІЯ_4 від 27.07.2022 року скасовано. Ухвалено рішення, згідно якого заяву ОСОБА_5 залишено без розгляду. Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, а ухвалу ІНФОРМАЦІЯ_11 від 02.05.2023 року, залишено без змін.

Починаючи з часу винесення апеляційним судом ухвали від 02.05.2023 року про скасування рішення ІНФОРМАЦІЯ_4 від 27.07.2022 року у ОСОБА_5 перестали існувати законні підстави для перебування у її власності квартири АДРЕСА_2 , яка лишилася після смерті ОСОБА_6 .

Відповідно до норм ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як роз`яснено в п. 2.6 постанови ІНФОРМАЦІЯ_16 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Таким чином, ухвала ІНФОРМАЦІЯ_11 від 02.05.2023 року, ухвалена за наслідками розгляду апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_12 , якою скасоване рішення ІНФОРМАЦІЯ_4 від 27.07.2022 року, а також постанова Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, не можуть їм суперечити.

Більш того, Верховний Суд у постанові від 23.05.2019 року у справі № 922/3707/17 зазначив, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно не є підставою набуття таких прав, а є похідним від таких підстав юридичним фактом, який є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав.

З наведеного вбачається, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності і такої підстави закон не передбачає.

Подібний висновок викладений в постанові ІНФОРМАЦІЯ_15 від 12.03.2019 року у справі № 911/3594/17, а також у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 року у справі № 916/675/15.

Крім того, відповідно до глави 86 ЦК України за загальним правилом спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово та на підставі споріднення. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Одночасно ЦК України запобігає таким ситуаціям, коли відсутність спадкоємців має наслідками відсутність власників спадкового майна та його занепад. А тому передбачає у такому випадку перехід прав на це майно до територіальної громади за місцем знаходження цього майна (стаття 1277 ЦК України). У разі відсутності спадкоємців за заповітом чи за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття у територіальної громади виникає інтерес щодо переходу спадкового майна у власність громади.

Частинами першою, третьою статті 1277 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

При цьому, відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається з моменту реєстрації цього права.

Зміст зазначених норм права свідчить про те, що спадщина набуває статусу відумерлої саме після набуття чинності рішенням суду про визнання її такою, а право власності на зазначене майно набувається у територіальної громади з моменту реєстрації цього права за громадою.

До звернення із заявою про визнання спадщини відумерлою і набрання законної сили відповідним рішенням суду у територіальної громади існує законний інтерес, заснований на правових нормах, що регулюють правовідносини щодо підстав набуття і припинення права власності після смерті особи, у якої відсутні спадкоємці. Цей інтерес (законні очікування) полягає у прагненні органу місцевого самоврядування набути право власності на відумерлу спадщину. Паралельно із цим інтересом у територіальної громади існує обов`язок звернутися до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

При цьому, за положеннями глави дев`ятої розділу IV ЦПК України, справи за заявою про визнання спадщини відумерлою розглядаються в окремому провадженні із залученням органу самоврядування та усіх заінтересованих осіб.

За змістом зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права, орган місцевого самоврядування не є спадкоємцем у справі та не залучається до спадкування. Однак у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців у нього виникає цивільний інтерес на визнання спадщини відумерлою та отримання її у власність територіальної громади. Зазначене надає підстави місцевій раді звертатись до суду як із заявами про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження та у подальшому оформити своє право власності на таке майно, так і з належними позовами в порядку позовного провадження на захист свого інтересу.

Разом з тим, на теперішній час ІНФОРМАЦІЯ_17 позбавлена правомочностей власника щодо належного їх майном, у зв`язку з його реєстрацією за третіми особами на підставі рішення суду, яке у подальшому скасовано.

Більш того, незважаючи на скасоване рішення ІНФОРМАЦІЯ_4 27.07.2022 року у справі № 755/4212/22, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 , 09.09.2022 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем майна, що лишилось після смерті ОСОБА_6 та складається з квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 44,5 кв.м., житловою 29,7 кв.м. є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

09.09.2022 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 прийнято рішення, за індексним номером 64751379, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, внесені відомості про реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_5 .

Крім того, у пункті 20 постанови ІНФОРМАЦІЯ_18 від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Як встановлено досудовим розслідуванням, 06.09.1990 року за № 1344 ІНФОРМАЦІЯ_19 між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_20 зареєстровано шлюб.

Отже, факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 з ОСОБА_6 суперечить вимогам статті 25 СК України, оскільки попередній її шлюб з ОСОБА_11 не розірваний і по сьогодні.

Таким чином, перебування в зареєстрованому шлюбі виключає встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц (провадження № 61-23286св18.

Отже, при проведенні досудового слідства, виникла необхідність у доступі до копій документів, які перебувають у володінні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 якою, 09.09.2022 року, прийнято рішення, за індексним номером 64751379, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, внесені відомості про реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_2 , що у ІНФОРМАЦІЯ_1 за ОСОБА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Вказані документи, до яких необхідно здійснити тимчасовий доступ, містять в собі фактичні дані, на підставі яких можливо встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

У матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що вказані документи мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у досудовому розслідуванні.

За вказаним фактом розпочато кримінальне провадження № 0000164 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, про що внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 163 КПК України судове засідання проводиться без виклику особи, у володінні якого знаходиться вищевказані документи, з наведених слідчим підстав.

В судове засідання прокурор не з`явився, подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримав у повному обсязі.

Вивчивши клопотання, додані до нього документи, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подано до суду клопотання, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Відповідно до статті 162 КПК України до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в документах належать, зокрема, відомості, які можуть становити таємницю вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна таємниця - сукупність відомостей, отриманих під час вчинення нотаріальної дії або звернення до нотаріуса заінтересованої особи, в тому числі про особу, її майно, особисті майнові та немайнові права і обов`язки тощо.

Згідно п. 6 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених ч. 5 ст. 163 КПК України, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Для досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування вищезазначеного факту, зокрема для отримання відомостей, що є необхідними для з`ясування всіх обставин справи у даному провадженні є потреба у наданні тимчасового доступу до документів.

Враховуючи наявність достатніх підстав вважати, що зазначені речі і документи перебувають у володінні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 , яка здійснює свою діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , а також те, що такі документи мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, з урахуванням можливості використати як докази відомостей, що містяться у них та відсутності можливості іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою зазначених речей і документів, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та необхідність його задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 131-132, 159-166, 309, 310, 395 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м Києва ОСОБА_3 задовольнити.

Надати слідчим Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , а також прокурорам Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 тимчасовий доступ з можливістю вилучення копій документів, які перебувають у володінні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 , що здійснює свою діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , якою 09.09.2022 року, прийнято рішення, за індексним номером 64751379 відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, внесені відомості про реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_2 , що у ІНФОРМАЦІЯ_1 за ОСОБА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Строк дії ухвали, не може перевищувати двох місяців з дня її постановлення.

Роз`яснити, особі, яка зазначена в ухвалі слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, як володілець речей або документів, що тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії, з використанням копіювальної техніки, електронних засобів володільця (за його згодою) або копіювальної техніки, електронних засобів особи, яка пред`являє ухвалу про тимчасовий доступ до речей і документів та, у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Особа, яка зазначена в даній ухвалі слідчого судді, як володілець речей або документів, зобов`язана надати тимчасовий доступ до зазначених речей і документів вказаній особі за умови пред`явлення копії цього судового рішення.

Особа, яка пред`являє ухвалу про тимчасовий доступ до речей і документів, зобов`язана залишити володільцю речей і документів опис речей і документів, які були вилучені на виконання ухвали слідчого судді, або ж на вимогу останнього залишено копію вилучених документів.

У разі невиконання ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, якій надано право на доступ до речей і документів на підставі ухвали, має право постановити ухвалу про дозвіл на проведення обшуку згідно з положеннями КПК України з метою відшукання та вилучення зазначених речей і документів.

Ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: