Справа № 753/4009/23 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3443/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

захисника (в режимі ВКЗ) - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 18 березня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 березня 2024 року ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 16 травня 2024 року, з визначенням суми застави у розмірі 180 000 (сто вісімдесят тисяч) гривень.

В обґрунтування мотивів ухваленого рішення суд вказав про те, що на даний момент продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а тому підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відпали, а альтернативні запобіжні заходи не забезпечать належний рівень гарантії доброчесної поведінки обвинуваченого. Разом з тим, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 183 КПК України, суд вважав за необхідне залишити без зміни раніше визначений розмір застави як такий, що забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисника вказано, що оскаржувана ухвала є протиправною та необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав про те, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ст. 199 КПК України, оскільки не містить виклад обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також не містить жодного обґрунтування чому заявлені раніше ризики не втратили своєї актуальності, адже клопотання сторони обвинувачення щоразу дублюється. Також зазначив, що суд першої інстанції не розглянув питання щодо можливості призначення менш суворого запобіжного заходу, допустивши надмірний формалізм при обранні запобіжного заходу. На думку апелянта, ризик переховування від суду не може обґрунтовуватися лише тяжкістю покарання у разі визнання особи винною, а має оцінюватися в світлі факторів, зокрема пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим та сімейним станом тощо. Вказав, що стороною обвинувачення не доведено наявності існування ризику впливу на свідків чи експертів або існування ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки станом на дату розгляду справи потерпілу вже допитано, клопотання щодо допиту свідків жодного разу не заявлялося і питання щодо такого допиту в майбутньому не ставилося, а які саме дії можуть свідчити про перешкоджання обвинуваченим кримінальному провадженню стороною обвинувачення не розкрито. За таких обставин просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та скасувати обраний та продовжений ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою або обрати інший більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника обвинуваченого, який подану апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із матеріалів провадження питання про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою було вирішено на стадії судового розгляду. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у вказаному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду, суд першої інстанції визнав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, належним чином мотивувавши своє рішення.

Так, колегією суддів визнається доведеним ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду. При цьому, вказаний ризик, на думку колегії суддів, є значним. Колегія суддів зважає на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна. Наявність вказаного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що суд зобов`язаний враховувати відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України. При оцінці цього ризику, колегією суддів враховуються конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, поставленого у вину обвинуваченому, а також існування реальної можливості переховування, враховуючи ситуацію, яка існує в державі, яка викликана внаслідок військової агресії з боку Російської Федерації. Наведене указує на існування ризику переховування обвинуваченого від суду, що указує на наявність підстав для продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обставини вчинення поставленого у вину обвинуваченому ОСОБА_8 кримінального правопорушення дають підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, а враховуючи, що судовий розгляд не закінчено, ОСОБА_8 в цей час може перешкодити кримінальному провадженні іншим чином задля уникнення відповідальності.

Також колегією суддів визнається доведеним ризик вчинення іншого кримінального правопорушення ОСОБА_8 . При оцінці вказаного ризику колегією суддів враховується той факт, що ОСОБА_8 не має постійного місця роботи, що свідчить про відсутність постійного джерела отримання засобів для існування, а отже може продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення задля їх отримання. Обраний запобіжний захід у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, на думку колегії суддів, здатний у повній мірі запобігти зазначеному вище ризику.

Наведене у своїй сукупності указує на обґрунтованість висновків суду першої інстанції про існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що указує на наявність підстав для продовження застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 іншого запобіжного заходу, передбаченого ст. 176 КПК України, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Щодо можливості застосування до обвинуваченого інших альтернативних заходів, то колегія суддів у цьому питанні зважає на наступне.

На думку колегії суддів, запобіжний захід у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 та попередити наявні ризики у зв`язку із їх недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин, а також існування реальної можливості переховуватись, враховуючи ситуацію, яка існує в державі, у тому числі і ту, яка викликана зовнішнім втручанням іншої держави.

Дієвим заходом, який в змозі виконати завдання по мінімізації ризику переховування обвинуваченого від суду є запобіжний захід у виді застави, який застосований судом першої інстанції щодо обвинуваченого і який є альтернативним до запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою.

При цьому, на думку колегії суддів, відсутні підстави для зміни розміру застави, яка була визначена обвинуваченому, а саме в розмірі 180 000 гривень, оскільки вказаний розмір застави було визначено судом з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, а також даних щодо наявності ризиків.Саме зазначений судом розмір застави, на думку колегії суддів, буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» де зазначено, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

На переконання колегії суддів, таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні.

Наведене вказує на відсутність підстав для скасування ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 18 березня 2024 рокущодо ОСОБА_8 , у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне залишити ухвалу без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 18 березня 2024 рокущодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4