Справа № 348/691/21
Провадження № 11-кп/4808/44/24
Категорія ст. 286 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано - Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10

цивільного відповідача ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами представника ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_12 на вирок Надвірнянського районного суду від 21 вересня 2023 року, відносно ОСОБА_9 за ст. 286 ч.2 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» ОСОБА_11 , вважає вирок суду першої інстанції в частині, що стосується цивільного позову до ПрАТ «УПСК» таким, що не відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості, а неправильне застосування норм матеріального права, неповнота судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону призвело до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 409 ч.1 КК України є підставою для скасування судом апеляційної інстанції вироку у цій частині.

Зазначає, що суд першої інстанції внаслідок неправильного застосування норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності внаслідок неземних транспортних засобів», стягнув з ПрАТ «УПСК» страхове відшкодування, яке перевищує розмір ліміту, що встановлений полісом ОСЦПВВНТЗ № АО/0237588 за шкоду, що заподіяна здоров`ю та життю на одного потерпілого.

Договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників неземних транспортних засобів № АО/0237588 ліміт відповідальності за шкоду, що заподіяна життю та здоров`ю на одного потерпілого складає 200 000 гривень.

Відповідно до встановлених обставин кримінального провадження внаслідок дорожньо - транспортної пригоди 02.01.2020 року транспортним засобом, заподіяно шкоду життю та здоров`ю двом потерпілим - ОСОБА_13 , який помер внаслідок отриманих тілесних ушкоджень та ОСОБА_14 , який отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Цивільний позивач ОСОБА_12 , діючи у власних інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_15 звернулася до суду із цивільним позовом саме щодо відшкодування шкоди, яка заподіяна внаслідок лікування та смерті потерпілого ОСОБА_13 .

Проте, всупереч вищенаведеному, суд першої інстанції при винесені вироку не врахував, що ліміт відповідальності страховика за шкоду, що заподіяна життю та здоров`ю на одного потерпілого за полісом НОМЕР_1 складає 200 000 гривень, та стягнено суму, яка перевищує даний ліміт на 22 575,81 грн., а саме 222 575,81грн.

Просить вирок Надвірнянського районного суду від 21.09.2023 року скасувати. В частині, що стосується вирішення цивільного позову ОСОБА_12 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_15 до ПрАТ « Українська пожежно страхова компанія » постановити новий вирок, яким зменшити розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню з ПрАТ «УПСК» з 222 575,81 грн. до 200 000 грн.

В поданій апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_12 не оспорюючи правильність кваліфікації судом дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ст. 286 ч.2 КК України, вважає вирок суду в частині призначеного обвинуваченому покарання незаконним, необгрунтованим та необ`єктивним, а також таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка відбулася 02.01.2020 року її чоловік ОСОБА_13 отримав тяжкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим був поміщений до лікувального закладу. В період часу з 02.01.2020 року по 24.01.2020 року на лікування чоловіка було витрачено 109 223 гривні, що підтверджено документально доказами, які долучені до позовної заяви. Обвинувачений ОСОБА_9 не вживав жодних активних дій, щоб допомогти у лікуванні, він навіть не вибачився за вчинене.

Вказує, що судом першої інстанції при призначені покарання не було взято до уваги той факт, що обвинувачений після вчинення даного злочину, яке мало місце 02 січня 2020 року, вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 ч.2 КК України 28.05.2020 року. Відповідно до вироку Коломийського міськрайонного суду від 15.10.2020 року по кримінальному провадженні № 346/3143/20 ОСОБА_9 засуджено за ст. 286 ч.2 КК України і відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням.

А тому вважає, що з врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_9 , тяжкості кримінального правопорушення, обставин вчинення злочину, слід призначити йому основне покарання в межах санкції ст. 286 ч.2 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років, адже таке покарання буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання.

Просить вирок Надвірнянського районного суду від 21 вересня 2023 року скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та призначити йому покарання - 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 рахувати з часу звернення вироку до виконання.

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, та покладено на нього такі обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_12 шкоду пов`язану з лікуванням потерпілого у розмірі 109223 гривні 81 копійку.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_12 шкоду пов`язану з похованням потерпілого та встановленням надгробного пам`ятника у розмірі 56676 гривень 00 копійок.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_12 моральну шкоду у розмірі 28338 гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 шкоду пов`язану з похованням потерпілого та встановленням надгробного пам`ятника у розмірі 71524 гривні 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду у розмірі 175312 гривень 00 копійок.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_12 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_15 , моральну шкоду у розмірі 28338 гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_15 , моральну шкоду у розмірі 175312 гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_15 , шкоду завдану смертю потерпілого у розмірі 99972 гривні 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_9 процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 5232 гривні 85 копійок на користь держави.

Судом встановлено, що 02 січня 2020 року приблизно о 17 год. 30 хв. ОСОБА_9 , керуючи транспортним засобом марки Audi A4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався неосвітленою ділянкою автомобільної дороги Т-0905 сполученням Делятин-Раківчик, по вул. Незалежності у смт. Ланчин Надвірнянського району Івано-Франківської області у напрямку м. Коломия зі швидкістю 70 км/год. Наближаючись до освітленої ділянки цієї дороги, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити іншого учасника дорожнього руху, а саме ОСОБА_14 , який керував гужовим возом та рухався попереду у попутньому напрямку, ближче до правого краю дорожньої смуги, ОСОБА_9 не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху та здійснив зіткнення з гужовим возом. Таким чином, ОСОБА_9 , порушив вимоги п. 1.5, 1.10, 2.3 (б, д), 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди: ОСОБА_13 , яких їхав на гужовому возі, отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної закритої тупої травми грудної клітки, живота, тазу, їх органів та хребта з множинними переломами кісток скелету, забоями легень, двобічним гемопневмотораксом, розривами діафрагми, селезінки, забоєм правої нирки, сечового міхура, що призвело до розвитку двобічної гнійної плевробронхопневмонії, яка ускладнилась гостро легенево-серцевою недостатністю, від яких 24.01.2020 помер; ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої малогомілкової кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Такими діями, ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 та тілесні ушкодження середньої тяжкості потерпілому ОСОБА_14 .

Під час апеляційного розгляду:

- представник ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» ОСОБА_11 , підтримала подану апеляційну скаргу, просила її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати в частині цивільного позову ОСОБА_12 та зменшити розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню з ПрАТ «УПСК» з 222 575,81 грн. до 200 000 грн. Щодо апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_12 покладається на розсуд суду;

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 , з приводу поданих апеляційних скарг потерпілої ОСОБА_12 та представника ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» заперечили, просили залишити їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін;

- прокурор з приводу поданих апеляційних скарг просила залишити їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін;

- представник потерпілої ОСОБА_10 підтримала подану апеляційну скаргу, просила її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_9 призначити реальне покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що їх слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, з таких підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, на кваліфікацію його дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Потерпіла ОСОБА_12 в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_9 надто м`яке покарання, яке суперечить тяжкості скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 12 КК України.

Однак, на думку колегії суддів призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

При цьому, як вбачається з вироку, судом враховано характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, його вік, сімейний стан, наявність на утриманні непрацездатної матері та брата інваліда третьої групи, стан його здоров`я та майновий стан сім`ї.

Також судом визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 в силу ст. 66 КК України : визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому ОСОБА_14 .

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом першої інстанції не встановлено.

Окрім цього, згідно з досудової доповіді ймовірність вчинення обвинуваченим злочину повторно середня, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб середній, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк, з урахуванням доступних програм та послуг, за умови реалізації яких можливо досягнути правослухняної поведінки без застосування покарань, пов`язаних з обмеженням або позбавленням волі на певний строк. Крім того, уповноважений орган з питань пробації пропонує, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, окрім обов`язків визначених ч.1 ст.76 КК України, додатково покласти на обвинуваченого обов`язок відповідно до ч.3 ст.76 КК України, а саме : не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду, виконувати заходи передбачені апробаційною програмою.

Відповідно до досудової доповіді обвинувачений офіційно працює - в «СемАВТО» ПП ОСОБА_16 . За ці кошти утримує сім`ю. Двічі притягався до адміністративної відповідальності. Враховуючи характер вчинених злочинів, обставини за яких ці злочини було вчинено та дані про особу обвинуваченого, які зазначені органом пробації, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у досудовій доповіді наведено належну оцінку ризиків.

Окрім цього, апеляційний суд звертає увагу на те, що під час судового розгляду в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_12 щодо міри покарання зазначила, що покладається на розсуд суду, тобто не наполягала на призначенні суворого покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_9 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України, тому доцільності в призначенні більш суворого покарання, колегія не вбачає.

Отже, доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_12 з приводу невідповідності призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості спростовуються висновками наведеними у вироку суду першої інстанції.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено апеляційних підстав, передбачених ст. 409 КПК України для скасування вироку суду та постановлення нового, а тому подана апеляційна скарга потерпілої є необґрунтованою, а покарання судом першої інстанції призначене без порушень кримінального та кримінального процесуального закону.

Що стосується доводів наведених в апеляційній скарзі представника ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» ОСОБА_11 , з приводу того, що суд першої інстанції внаслідок неправильного застосування норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності внаслідок неземних транспортних засобів», стягнув з ПрАТ «УПСК» страхове відшкодування, яке перевищує розмір ліміту, що встановлений полісом ОСЦПВВНТЗ № АО/0237588 за шкоду, що заподіяна здоров`ю та життю на одного потерпілого, колегія суддів вважає їх безпідставним.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з положеннями ч. 1ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частиною 1 ст.368, ч. 3, 4ст.374 КПК України, передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.

Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Дані вимоги в ході вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , судом першої інстанції було дотримано.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що потерпілою ОСОБА_12 подано цивільний позов про стягнення з ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» на її користь шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого в сумі 109 223 грн. 81 коп., майнову шкоду на поховання та спорудження нагробного пам`ятника в сумі 56 676 грн., моральну шкоду в сумі 28 338 грн., а також стягнення на користь ОСОБА_12 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_15 моральну шкоду спричинену злочином в сумі 28 338 грн. та моральну шкоду внаслідок втрати годувальника в сумі 170 028 грн.

Судом першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_12 було задоволено частково: стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» на її користь шкоду пов`язану з лікуванням потерпілого у розмірі 109 223 грн.81 коп., шкоду пов`язану з похованням потерпілого та встановленням надгробного пам`ятника у розмірі 56676 грн., моральну шкоду у розмірі 28 338 грн., а також стягнуто на користь ОСОБА_12 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_15 моральну шкоду у розмірі 28338 гривень.

Так, суд першої інстанції правильно встановив, що полісом страхування ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія», встановлена страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, в розмірі 200000,00 гривень.

Однак, суд першої інстанції належним чином дослідивши докази, подані на підтвердження розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, врахувавши поліс страхування та проаналізувавши зміст нормативно - правових актів, що регулюють дані правовідносини, дійшов правильного висновку про необхідність задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди малолітньому ОСОБА_15 , який втратив годувальника ( батька).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи та дійшов висновку, що відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

За приписами п. 22.1. ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 29 червня 2022 року (справа № 477/874/19) шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (стаття 23 Закону № 1961-IV).

Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування (пункт 9.4 статті 9 Закону № 1961-IV).

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1 статті 9 Закону № 1961-IV).

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (абзац перший пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

Страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою (абзац перший пункту 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV).

Згідно вимог пунктів 27.3- 27.5. ст. 27 Закону № 1961-IV страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Отже, в даному кримінальному провадженні страховим полісом, який був чинним на момент настання дорожньо-транспортної пригоди 02 січня 2020 року, встановлено ліміт відповідальності на одного потерпілого в розмірі 200000 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, проте конкретний розмір відшкодування, зокрема внаслідок заподіяння смерті, визначається положеннями ст. 27 Закону 1961-IV, якими передбачено кілька підстав для відшкодування, зокрема: 1) відшкодування моральної шкоди внаслідок смерті потерпілого на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК, тобто утриманцям померлого; 2) відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим); 3) відшкодування витрат на поховання та спорудження нагробного пам`ятника.

Судом першої інстанції було дотримано даних вимог в повному обсязі, оскільки судове рішення містить правове обґрунтування розрахунку розміру матеріальної та моральної шкоди стягнутої з ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія».

Окрім цього, судова колегія звертає увагу на те, що у разі страхового відшкодування ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» визначеної суми судом першої інстанції, щодо перевищеного страхового ліміту у розмірі 22 575 грн. 81 коп., вони можуть скористатися правом зворотної вимоги (регресу) до винної особи.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_12 слід залишити без задоволення, а вирок Надвірнянського районного суду від 21 вересня 2023 року без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги представника ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_12 , залишити без задоволення.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано - Франківської області від 21 вересня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_4