Справа № 305/860/19
Провадження по справі 1-кп/305/45/24

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2024 м. Рахів

Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 19.02.2019 року за № 0000039 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь, Запорізької області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, в даний час пенсіонера, інваліда І групи, не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Встановлені органом досудового розслідування обставини справи.

ОСОБА_4 органом досудового розслідування пред`явлено обвинувачення в тому, що наказом головного лікаря Рахівської РЛ Закарпатської області № 186 від 01.11.2005 року він був призначений на посаду завідувача реанімаційного відділення Рахівської районної лікарні.

Відповідно до посадової інструкції завідувача вказаного відділення ВАІТ Рахівської лікарні ОСОБА_4 , згідно з наказом головного лікаря Рахівської районної лікарні Закарпатської області №186 від 01.11.2005 року був призначений на посаду завідувача реанімаційним відділенням Рахівської районної лікарні з 01 листопада 2005 року. Відповідно до посадової інструкції завідувача відділенням BAIT Рахівської районної лікарні, з якою ОСОБА_4 ознайомлений під підпис, завідувач відділенням у своїй роботі керується положенням про відділення, наказами МОЗ України, конституцією України, законом України про охорону здоров`я, наказами головного лікаря районної лікарні та розпорядженнями його заступників та посадовою інструкцією.

Крім того, посадовою інструкцією на завідувача відділенням покладено такі завдання та обов`язки:

п. 2.1. здійснює керівництво структурним підрозділом медичного закладу відповідно до чинного законодавства України та нормативно-правових актів, що визначають діяльність підприємств, установ і організацій охорони здоров`я;

п. 2.2. організовує лікувально-профілактичну та адміністративно-господарську діяльність підрозділу, співпрацює з іншими підрозділами закладу;

п. 2.3. забезпечує надання якісної медичної допомоги населенню;

п.2.4. застосовує сучасні методи профілактики, діагностики, диференційної діагностики лікування, реабілітації та диспансеризації хворих в межах своєї спеціальності;

п.2.6. забезпечує своєчасне отримання та зберігання лікарських засобів, медичного оснащення, засобів догляду за хворими;

п.2.16. несе відповідальність за стан роботи підрозділу та рівень медичного обслуговування хворих;

п.2.17. систематично проводить обхід і огляд хворих, а тих, що тільки поступили і важкохворих оглядає щоденно, роблячи відповідні записи в історії хвороби і здійснює відповідні корективи в плані обстеження та їх лікування;

п.3.9. перевіряє правильність ведення лікарями-ординаторами історій хвороби, здійснює експертизу якості лікувально-діагностичного процесу, призначає при необхідності додаткові методи обстеження та проводить корекцію лікування.

Згідно з п.4.1. посадової інструкції за неналежне виконання або виконання своїх посадових обов`язків, а також за невикористання або неповне використання своїх функціональних прав, що передбаченні цією посадовою інструкцією, а також правилами внутрішнього трудового розпорядку завідувач несе відповідальність в межах, визначених чинним законодавством України про працю та кримінальним законодавством України п. 4.2. за правопорушення, скоєнні в процесі здійснення своєї діяльності, завідувач несе відповідальність в межах, визначених чинним адміністративним, кримінальним та цивільним законодавством України.

Так, 14 лютого 2019 року о 16:00 год до реанімаційного відділення Рахівської районної лікарні, розташованої за адресою: м. Рахів, вул. Карпатська, 1, Закарпатської області швидкою медичною допомогою смт Великий Бичків, Рахівського району, доставлено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканку АДРЕСА_2 з діагнозом ГПМК за ішемічним типом в лівій гемісфері головного мозку та стовбурі головного мозку з правобічною геміплегією, вираженою сенсо-моторною афазією, вираженими бульбарними розладами, після чого була госпіталізована, а її лікування розпочав завідувач відділення ОСОБА_4 . Того ж дня, 14.02.2019 року приблизно о 17:00 год, знаходячись у приміщенні будівлі Рахівської районної лікарні за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 , діючи умисно, грубо порушуючи вимоги своєї посадової інструкції, в порушення ст. 49 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», яким передбачено державний захист права на охорону здоров`я кожного громадянина України та право на безоплатне отримання у державних та комунальних закладах охорони здоров`я медичної допомоги, керуючись злочинним умислом, направленим на збагачення, шляхом отримання неправомірної вимоги, під час розмови з донькою важкохворої громадянкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , висловив вимогу про надання йому неправомірної вигоди без умовленої суми для якісного лікування її матері, на що ОСОБА_7 , з метою якісного лікування її матері, надала ОСОБА_4 неправомірну вигоду у сумі 50 Євро, що станом на 14.02.2019 згідно з курсом Національного банку України складає 1531,42 грн.

Через декілька днів, ОСОБА_4 продовжуючи свої злочинні наміри спрямованні на незаконне збагачення шляхом отримання неправомірної вигоди та використовуючи своє службове становище, пов`язане із адміністративно-господарською діяльністю, згідно з посадовою інструкцією почав себе поводити грубо у відношенні до іншої доньки хворої гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та її матері. Під час розмов погрожував ОСОБА_8 про те, що її матір ОСОБА_6 переведуть у друге відділення для подальшого лікування та під час цього висунув вимогу, що одна доба лікування його в його відділенні стоїть 50 Євро, а якщо ні, то він її переведе, чим ОСОБА_4 здійснив вимагання грошових коштів у ОСОБА_8 , тобто умисно створив умови для досягнення своєї злочинної мети, оскільки достовірно знав, що остання працює за кордоном, а стан здоров`я хворої ОСОБА_6 не дозволяв транспортування її до іншого відділення ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Після чого, 20.02.2019 о 11.35 год завідувач відділенням AIT Рахівської РЛ ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні вказаного відділення, за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, грубо порушуючи вимоги своєї посадової інструкції, в порушення ст. 49 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», якими передбачено державний захист права на охорону здоров`я кожного громадянина України та право на безоплатне отримання у державних комунальних закладах охорони здоров`я медичної допомоги, керуючись чинним умислом, направленим на збагачення шляхом отримання неправомірної вигоди поєднаної з вимаганням такої одержав від ОСОБА_8 неправомірну вигоду в розмірі 300 євро, що станом на 20.02.2019 згідно з курсом Національного банку України складає 9206, 82 грн, за сприяння з використанням свого службового становища у вирішенні питання щодо госпіталізації та лікування у очолюваному ним відділенні її мами - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого був викритий на місці вчинення даного кримінального правопорушення працівниками поліції.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 , будучи на посаді завідуючого реанімаційним відділенням Рахівської районної лікарні, займався організаційно-лікувальною роботою та був службовою особою.

14 лютого 2019 року о 16 год в реанімаційне відділення лікарні, автомобілем швидкої допомоги було транспортовано хвору ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканку АДРЕСА_2 , з діагнозом ГПМК за ішемічним типом в лівій гемісфері головного мозку та стовбурі головного мозку з правобічною геміплегією, вираженою сенсо-моторною афазією, вираженими бульварними розладами, з чим її госпіталізували під контрольованим лікуванням ОСОБА_4 . Як вбачається з матеріалів справи під час розмов ОСОБА_4 з дочкою пацієнтки - ОСОБА_7 , жодних розмов чи натяків лікаря ОСОБА_4 на надання йому неправомірної вигоди без умовленої суми для якісного лікування її матері суду не надано, жодних доказів передачі йому 50 євро, 14.02.2019 року не надано.

Внаслідок ефективного лікування хворій ОСОБА_6 стало краще, тому її було переведено з реанімаційного відділення у загальну палату. При цьому, органом досудового розслідування не надано суду жодних доказів грубої поведінки лікаря ОСОБА_4 у відношенні як до хворої ОСОБА_6 , так і її дочки ОСОБА_8 , а тим більше відсутні докази, повторного вимагання коштів зі сторони обвинуваченого. При цьому, лікар ОСОБА_4 , пояснив, що перебування однієї доби у реанімації є затратною, пацієнтці стало краще, а тому він не може за таких умов тримати хвору за відсутності показань до цього у реанімаційному відділенні. З цих підстав між лікарем ОСОБА_4 та ОСОБА_10 виникла конфліктна ситуація, за яких ОСОБА_10 стала вимагати у ОСОБА_11 повернути хвору матір у реанімацію й ОСОБА_10 стала пропонувати лікарю сплатити йому грошові кошти в необумовленій сумі за перебування у реанімаційному відділенні матері. При цьому жодних доказів, які би свідчили про погрози зі сторони ОСОБА_4 , суду не надано.

20 лютого 2019 року об 11 год 35 хв обвинуваченому ОСОБА_4 . дочка хворої ОСОБА_12 - ОСОБА_10 непомітно для ОСОБА_4 поставила йому в кишеню робочого халата 300 євро. Після чого лікар ОСОБА_4 був викритий на робочому місці та затриманий з підстав вимагання та отримання неправомірної винагороди.

Допитаний в ході судового слідства обвинувачений ОСОБА_4 вину свою у пред`явленому йому обвинуваченні категорично заперечив та пояснив суду.

01 листопада 2005 року наказом головного лікаря Рахівської РЛ його призначено завідувачем реанімаційного відділення, а тому суміщав лікарську роботу лікаря-реаніматолога та адміністратора.

14 лютого 2019 року ближче до вечора, автомобілем швидкої допомоги була транспортована хвора жінка - ОСОБА_13 , 1941 року народження, з діагнозом підозра на інсульт, тому її госпіталізували в реанімаційне відділення. Ознайомившись з історією хвороби хворої, обстеживши її призначив курс лікування в реанімації. Через декілька днів стан хворої стабілізувався, тому було прийнято рішення про перевід її до загальної палати. Почувши це, дочка хворої стала умовляти його не переводити матір з реанімації до загальної палати. При цьому він намагався пояснити, що один день перебування в реанімаційному відділенні обходиться державі дуже дорого, туди не мають доступу рідні, тому перебування в загальній палаті для хворої та родини буде краще. Не погоджуючись з таким рішенням, родичі стали влаштовувати різні конфліктні ситуації, пропонуючи йому грошову винагороду, яку відмовився брати. Дочка хворої ОСОБА_10 стала погрожувати йому звільненням з роботи та зверненням до правоохоронних органів. Жодних коштів від ОСОБА_10 не отримував, а також не вимагав та не створював таких ситуацій, які би сприяли у необхідності платити йому гроші за лікування.

20 лютого 2019 року був затриманий працівниками поліції при отриманні 300 євро, як незаконної матеріальної винагороди. Коли та за яких обставин гроші в сумі 300 євро опинилися в кишені його робочого халата, йому не відомо.

Після такого випадку захворів, внаслідок важкого інсульту, тривалий час лікувався в даний час отримав інвалідність першої групи, що перешкодило йому працювати, а тому в даний час перебуває на пенсії по інвалідності. Просив виправдати його з-під обвинувачення.

Свідок ОСОБА_14 показала суду, що на день затримання ОСОБА_4 працювала лікарем анестезіологом. Зранку 14.02.2019 року ОСОБА_4 повідомив її про хвору ОСОБА_15 , яка є важкою, а тому було її поміщено в реанімацію, але перед тим її перевели до загальної палати, через що виник спір з родичами, через те, що консиліумом було прийнято рішення про перевід хворої з реанімації, 14.02.2019 року була свідком коли, зранку у приміщенні коридору, особа жіночої статі - дочка хворої ОСОБА_10 раптово підбігла до лікаря ОСОБА_4 та умисно вклала до кишені робочого халата щось, детально вона не бачила. На такі дії цієї особи, ОСОБА_4 став просити відійти від нього й дати йому спокій. Вважає, що ОСОБА_4 не бачив того, коли ОСОБА_10 вклала конверт йому у кишеню. Після того, як ОСОБА_10 вклала конверт у халат ОСОБА_4 , вона моментально вибігла з приміщення, натомість в цей же час зайшли працівники поліції, які скрутили руки лікарю ОСОБА_16 та заштовхали його в ординаторську, де оголосили, що він тільки що отримав хабар. Вважає такі дії щодо ОСОБА_4 провокацією.

На підтвердження винуватості ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, стороною обвинувачення надано суду процесуальні документи, які досліджені судом, під час судового слідства:

-витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.02.2019 року зареєстровано кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_4 за ознаками ч. 3 ст. 368 КК України (Т. 1 а.с. 165);

-заяву про прийняття мір до ОСОБА_4 за вимагання коштів від імені ОСОБА_8 , з якої вбачається, що відсутній підпис ОСОБА_8 про ознайомлення її зі змістом ст. 383 КК України; (Т 1 а.с. 177);

- повідомлення про підозру від 20.02.2019 року, де ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 368 КК України; (Т. 1 а.с. 178-179);

-ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 22.02.2019 року - ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на 2 місяці (Т. 1 а.с. 185-186);

-ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 17.04.2019 року строк досудового розслідування відносно ОСОБА_4 продовжили до 20.06.2019 року; (Т. 1 а.с. 219-221);

-протоколом вручення грошових коштів від 20.02.2019 року, де оперуповноваженим УЗЕ в Закарпатській області ДЗЕ НП України ОСОБА_17 вручено ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 300 євро купюрами, номіналом по 50 євро, які отримані з видатків спец. призначення Департаменту захисту економіки НПУ (листи № 4905/39/106/01-2018 від 07.09.2018 року, а саме:

1)50 євро серії НОМЕР_1 ;

2)50 євро серії D 3;

3)50 євро серії НОМЕР_2 ;

4)50 євро серії НОМЕР_3 ;

5)50 євро серії Z B;

6)50 євро серії Z B. (Т.1. а.с. 226-229);

-наказом від 01.11.2005 року № 186 ОСОБА_4 призначено на посаду завідувача реанімаційним відділенням Рахівської РЛ. (Т.1 а.с. 230);

-листом головного лікаря Рахівської РЛ ОСОБА_18 від 26.03.2019 року повідомлено адресата про надання лікарнею гарантованої державою безоплатної медичної допомоги хворим (Т. 1 а.с. 231);

-заявою, написаною власноруч ОСОБА_8 , стверджено, що у зв`язку із виїздом за межі України вона просила провести всі необхідні слідчі дії до 26.04.2019 року. (Т.1 а.с. 232);

-клопотання про проведення допиту свідка у порядку ст. 225 КПК України від 25.04.2019 року (Т.1 а.с. 234-237);

- ОСОБА_6 померла 12.03.2019 року. (Т.2 а.с. 35);

-власноруч письмовою заявою написаною від ОСОБА_10 12.03.2019 року вона ствердила, що претензій до лікарів за період лікування її матері немає. (Т.2 а.с. 36);

-25.04.2019 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за ч. 3 ст. 368 КК України (Т. 2 а.с. 42-47);

-посадовою інструкцією завідувача відділенням ВАІТ ОСОБА_4 вбачається, що він наділений виконавчо-розпорядчими організаційними функціями (Т. 2 а.с. 60-65; Т. 2 а.с. 60-66);

-клопотанням про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій стосовно особи від 20.02.2019 року, надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій стосовно завідувача реанімаційного відділення Рахівської районної лікарні ОСОБА_4 стоком на 60 днів (Т. 2 а.с. 67-68);

-дорученням на проведення негласних слідчих (розшукових) дій надано доручення на проведення негласних слідчих дій стосовно ОСОБА_4 (Т. 2 а.с. 69-70);

-постановою про проведення контролю за вчинення злочину від 20.02.2019 року, свідчить про контроль за діями ОСОБА_4 зі сторони правоохоронного органу з 19.02. по 19.04.2019 року. (Т. 2 а.с. 71-73);

-протоколом про результати контролю за вчиненням злочину відтворено бесіду ОСОБА_4 з ОСОБА_8 , згідно з яким не вбачається жодних ознак вимагання, натяку чи пропозиції надати грошову винагороду ОСОБА_4 , а навпаки ОСОБА_19 натякала особисто про те, скільки це буде коштувати (Т 2 а.с. 76-78);

-протоколом про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіо, -відео контролю особи від 13.03.2019 року;

- ОСОБА_10 повторно намагалася спитати про те, що скільки то буде коштувати, однак з вказаного протоколу теж не вбачаються жодні ознаки вимагання коштів лікарем ОСОБА_4 від ОСОБА_10 (Т.2 а.с. 79-81);

-висновком експертизи № 1246 від 05.04.2019 року стверджено, що на поверхнях фрагмента фільтрувального паперу із змивами з правої руки гр. ОСОБА_4 , фрагмента фільтрувального паперу із змивами з лівої руки гр. ОСОБА_4 , халата медичного гр. ОСОБА_4 (внутрішньої поверхні правої та лівої бокових кишень халата), є нашарування спеціальної хімічної речовини неорганічної природи із жовтувато-зеленою люмінесценцією. На поверхнях фрагмента фільтрувального паперу, наданого як контрольний зразок, нашарувань спеціальної хімічної речовини не має. На поверхнях шести банкнот (з двох сторін) номінальною вартістю 50 Євро з позначенням серії та номера: S 3, Z 4, ZВ , РВ , ZB , D 3, є нашарування спеціальної хімічної речовини неорганічної природи із жовтувато-зеленою люмінесценцією. Спеціальна хімічна речовина із жовтувато-зеленою люмінесценцією, що виявлена на поверхнях: шести банкнот (з двох сторін) номінальною вартістю 50 Євро з позначенням серії та номера: S 3, Z 4, ZВ , РВ , ZB , D 3, - фрагмента фільтрувального паперу зі змивами з правої руки гр. ОСОБА_4 , - фрагмента фільтрувального паперу із змивами з лівої руки гр. ОСОБА_4 , - халата медичного гр. ОСОБА_4 (внутрішні поверхні правої та лівої бокових кишень халата), має спільну родову належність із наданим на поверхнях аркушу паперу формату А4 зразком спеціальної хімічної речовини (Т.2 а.с. 90-92);

-протоколом огляду предмета від 23.04.2019 року слідчим оглянуто змиви з рук ОСОБА_4 та грошових коштів в кількості 6 купюр по 50 євро, які переупаковано в інший пакет (Т.2 а.с. 95-96) з відображенням на фотосвітлинах (Т. 2 а.с. 97-100);

-постановою про передачу речових доказів (грошових коштів) на зберігання від 23.04.2019 року вилучені грошові кошти у ОСОБА_4 в сумі 300 євро було упаковано в спец. пакет НПУ ГСУ № 7064005; (Т. 2 а.с. 101-104).

Правова оцінка надана судом.

Надаючи правову оцінку доказів, наданих стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_4 , суд констатує таке.

На підтвердження допиту свідка ОСОБА_10 прокурор надав суду журнал судового засідання Ужгородського міськрайонного суду від 25.04.2019 року, згідно з яким проведено допит свідка ОСОБА_20 .

Згідно з вказаним журналом, фактично допит свідка ОСОБА_10 проводив особисто прокурор ОСОБА_21 , при цьому жодних дій слідчий ОСОБА_22 по допиту свідка ОСОБА_10 не здійснював, що відображено на диску фіксації судового процесу.

Даний доказ суд визнає неналежним та недопустимим з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 225 КПК України, при ухваленні судового рішення за результатами судового розгляду кримінального провадження, суд може не враховувати докази, отримані в порядку, передбаченому цією статтею, лише навівши мотиви такого рішення.

Згідно зі ст. 225 КПК України у виняткових випадках, пов`язаних із необхідністю отримання показань свідка чи потерпілого під час досудового розслідування, якщо через існування небезпеки для життя і здоров`я свідка чи потерпілого їх тяжкої хвороби наявності інших обставин, що можуть унеможливити їх допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань, сторона кримінального провадження має право звернутися до слідчого судді із клопотанням провести допит такого свідка чи потерпілого в судовому засіданні, в тому числі одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб.

У цьому випадку допит свідка чи потерпілого здійснюється у судовому засідання в місці розташування суду або перебування хворого свідка, потерпілого в присутності сторін кримінального провадження з дотриманням правил проведення допиту під час судового розгляду.

Однак, суду не надано жодних відомостей, з яких підстав допитувалася в порядку ст. 225 КПК України свідок ОСОБА_10 (існування небезпеки для життя чи здоров`я, тяжкої хвороби, або наявності інших підстав, що можуть унеможливити допит).

Суд зазначає, що при цьому суду не надані достовірні докази правомірності проведення такого допиту, ухвала слідчого судді в даному випадку про задоволення клопотання слідчого ОСОБА_22 про проведення допиту свідка в порядку ст. 225 КПК України слідчим суддею не постановлялася, суду не була надана та така судом не досліджувалася.

В даній ухвалі, у разі задоволення слідчим суддею заявленого клопотання, допит свідка мав би здійснюватися в судовому засіданні, вказується де саме, дата та інші атрибути.

Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 110 КПК України - процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.

У даному випадку такого процесуального рішення слідчим суддею не постановлювалося.

Зі змісту журналу судових засідань не можливо з`ясувати, які саме пояснення надала свідок ОСОБА_10 , з тієї причини, що журнал як мета відображення і зміст процесуальних документів, не відповідає вимогам ч. 2 ст. 108 КПК України, зокрема у ньому не відображено реквізити кримінального провадження.

Вірним має бути кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000039 від 19.02.2019 року при цьому суд враховує, що у ньому зазначаються окремі формальні моменти судового розгляду, а тому він ніякої доказової інформації по суті справи не містить.

Надалі протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 20.02.2019 року не містить підпис особи - працівника поліції майора ОСОБА_23 , що є неприпустимим та не містить ознаки належного процесуального документа, підписаного посадовою особою, яка проводила вказану слідчу дію.

Так, згідно з вказаним протоколом допиту свідок ОСОБА_8 показала, що 14.02.2019 року в Рахівську РЛ потрапила її мати ОСОБА_24 і лікар ОСОБА_4 став відразу вимагати від неї незаконну грошову винагороду без обумовленої суми. Того ж дня вона передала лікарю ОСОБА_4 50 євро, який через пару днів повідомив, що мати помирає, а доба в реанімації коштує 50 євро, а тому про таку поведінку ОСОБА_4 повідомила в поліцію, за письмовою заявою 20.02.2019 року до неї прибули поліцейські вручили їй спецзасоби, а вона їм передала власні кошти 300 євро, які обробили спецрозчином та повернули їй, які вона у пізніше передала ОСОБА_4 . ОСОБА_25 її розмови з обвинуваченим може підтвердити її сестра, дані про яку вона не вказала і така не допитувалася органом досудового розслідування.

Про необхідність передати гроші, вона зрозуміла з поведінки та жестів ОСОБА_11 20.02.2019 року й особисто поставила в кишеню халата ОСОБА_4 мічені 300 євро.

Таким чином, суд встановив про можливу співпрацю ОСОБА_10 (або її участь) у співпраці з правоохоронними органами, її участь у негласній операції по справі обвинуваченого не була випадковою, що також враховується судом в сукупності з іншими доказами.

Обвинуваченим та його захисником в підтвердження невинуватості ОСОБА_4 надано: заперечувальні покази про свою невинуватість та покази свідка ОСОБА_26 та наголошено про недопустимість доказів зі сторони обвинувачення.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення в даній конкретній ситуації, враховує таке.

У правовідносинах, які склалися, сторони кримінального провадження, дійсно не заперечували про неодноразові зустрічі на території Рахівської лікарні, пов`язані з відвідуванням хворої Данч та лікарем ОСОБА_27 як це вказано в обвинувальному акті та встановлено в ході судового слідства і це випливає з посадових обов`язків лікаря ОСОБА_4 та як завідуючого реанімаційним відділенням тобто як службової особи.

Однак, з досліджених судом доказів, наданих суду на підтвердження винуватості ОСОБА_4 , досліджених показів свідка ОСОБА_26 не вбачається жодного натяку чи інших дій службової особи - завідувача реанімаційним відділенням ОСОБА_4 щодо вимагання грошових коштів у ОСОБА_10 чи інших родичів хворої за лікування її чи перевід по лікарні.

Навпаки, з наданого суду протоколу за результатами проведення негласних (розшукових) дій, аудіо-відео контролю особи - розмов між ОСОБА_10 та ОСОБА_27 , вона двічі намагалася схилити ОСОБА_11 до розмови саме щодо оплати, виразившись: «харашо, харашо, а сколько это будет?».

У відповідь лікар ОСОБА_28 жодного разу не виявив намір будь-якими своїми діями отримати грошову винагороду.

Ба більше, коли ОСОБА_10 наблизившись до нього та непомітно для нього вклала йому у кишеню гроші в сумі 300 євро (цей факт він не бачив), то ОСОБА_4 вчинив словесні дії, направлені на надання йому спокою, пояснивши вкотре ОСОБА_10 про необхідність залишення його. Миттєве вставлення грошей ОСОБА_10 до кишені ОСОБА_4 та таке ж миттєве залишення того приміщення, де вона раніше перебувала, з послідуючим також миттєвим входженням оперативних працівників до службового приміщення реанімаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_6 , свідчить про явно спровоковані дії у відношенні ОСОБА_4 .

Так мало місце насильне вручення грошових коштів ОСОБА_10 в сумі 300 євро ОСОБА_4 за нібито вчинення ним дій з не переведення з реанімаційного відділення хворої Данч до загальної палати.

Судом з`ясовано, що такі дії приймаються колегіально, щоденно консиліумом лікарів, а не одноособово лікарем.

Виконуючи функцію лікаря за відповідними медичними показниками ОСОБА_4 внаслідок рішення прийнятого консиліумом, перевів пацієнтку ОСОБА_29 з реанімаційного відділення у загальне відділення інтенсивної терапії.

Вказані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, які були подані стороною обвинувачення.

Особливості правовідносин, що виникли, та подана заява ОСОБА_10 від 19.02.2019 року про прийняття мір до зав. реанімаційним відділенням Рахівської РЛ ОСОБА_4 , який нібито вимагає від неї незаконну грошову винагороду в сумі 11 000 грн (т. 2 а.с. 177), вимагають від суду проведення обов`язкової оцінки ситуації на наявність «провокації» до вчинення злочину зі сторони держави.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 8 КПК України, ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року № 3477-4 суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі Європейський Суд), як джерело права.

Отже, виходячи з положень частини другої статті 12 КПК, статті 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) як джерело права.

Відповідно до статті9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке своєю чергою в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України „Про міжнародні договори від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Статтею 6 Конвенції гарантовано право на справедливий суд.

Основні вимоги справедливості, зазначені в цій статті Конвенції відносяться до будь-якого виду злочинів, від самих незначних до особливо тяжких. Суспільний інтерес не може виправдати використання доказів отриманих за допомогою провокацій поліції (див. пункт 36 рішення Європейського Суду у справі „Тейксейра де Кастро проти Португалії).

Поряд з цим, частиною третьою статті 271 КПК передбачено, що під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона би не вчинила, якби слідчий цьому не сприяв, або з цією самою метою впливати на її поведінку насильством, погрозами, шантажем. Здобуті в такий спосіб речі і документи не можуть бути використані у кримінальному провадженні.

Суд звертає увагу, що за загальним правилом допустимість доказів регулюється національним законодавством і національні суди самі вирішують приймати чи не приймати до уваги надані ним докази. Отримання інформації через анонімне джерело не виключається. Проте, всі докази отримані за допомогою провокації повинні бути виключені з доказової бази (див. пункти 133-135 рішення Європейського Суду у справі „Худобін проти Росії).

Визначення провокації було надано в рішенні Європейського Суду у справі „Раманаускас проти Литви (пункт 55), зокрема вказано, що провокація має місце, коли співробітники, які беруть участь в ній - хай то співробітники сил безпеки або особи, що діють за їх вказівкою, - не обмежуються переважно пасивним розслідуванням злочинної діяльності, а впливають, щоб підбурювати до вчинення злочину, який інакше не було б скоєно, з тим, щоб можна було кваліфікувати злочин, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування. Стверджуються переважно пасивним розслідуванням злочинної діяльності, а впливають щоб підбурювати до вчинення злочину, який інакше не було б скоєно з тим, щоб можна було кваліфікувати злочин, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.

Європейським Судом вироблено двоступеневу перевірку (тест на відмінність провокації від допустимого втручання), який складається з двох елементів:

a) матеріально-правового елементу з об`єктивним підходом, де істотним питанням є питання про те, чи обмежились представники правоохоронного органу рамками „переважно пасивної поведінки або вийшли за них; б) процесуального елемента, де питання полягає в тому, чи мав заявник дійсну можливість повідомити про провокацію з боку правоохоронних органів під час національного розгляду, і як національні суди відреагували на цю заяву (див. пункти 67-79 рішення Європейського Суду у справі „Баннікова проти Росії).

Суд надалі при перевірці наявності в діях ОСОБА_10 провокації не буде відступати від вказаних принципів.

Суд звертає увагу на важливий аспект, який полягає в тому, що на заявника покладається завдання здійснення початкових спроб захиститися від провокації з боку правоохоронних органів (див. пункт 69 рішення Європейського Суду у справі „Худобин проти Росії); потім тягар доведення переноситься на сторону обвинувачення, якій доводиться спростовувати його твердження (див. пункт 70 рішення Європейського Суду у справі „Раманаускас проти Литви);

Встановлено дуже високі стандарти доведення для сторони обвинувачення, щоб довести суду, що заяви позивача про провокацію з боку правоохоронних органів абсолютно безпідставні; в разі виникнення сумнівів національні суди повинні зробити висновки, що не мають точного підтвердження (див. пункт 70 рішення Європейського Суду у справі „Раманаускас проти Литви), але певною мірою свідчать про презумпцію провокації з боку правоохоронних органів при наявності достовірних свідчень заявника, звучать досить переконливо; мабуть, стандарт доказування для сторони обвинувачення знаходиться десь між відсутністю будь-яких розумних сумнівів і, бодай, наявністю ясних і переконливих доказів.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в статті 17 КПК, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Повертаючись до обставин даної справи, суд здійснюючи перший крок зі встановлення чи було розслідування «суто пасивним» вивчає причини, що лежать в основі таємної операції та поведінку органів влади, що її проводять. Так, суд виходить з того, чи існували об`єктивні підозри про те, що обвинувачений був залучений до кримінальної діяльності або був схильний до вчинення кримінального правопорушення.

Проте, такі їх дії допускаються за умови, що існують чіткі обмеження і гарантії, громадські інтереси не можуть виправдовувати використання доказів зібраний внаслідок різного роду протиправних дій зі сторони поліції, оскільки це тягне за собою ризик абсолютного позбавлення обвинуваченого права на справедливий судовий розгляд (див. п.п. 49, 54 рішення Європейського Суду у справі «Раманаускас проти особи 5»).

Обставини даної справи на переконання суду та проведений правовий аналіз свідчить про те, що існують розумні сумніви в тому, що дії поліції були пасивним спостереженням за вчинюваним злочином.

Жодні матеріали справи подані стороною обвинувачення, не містять даних, які би вказували на те, що ОСОБА_4 мав судимість, або те, що національні органи правопорядку мали будь-які підстави підозрювати його у будь-якій попередній злочинній діяльності.

Саме такі обставини при визначенні існування провокації врахував Європейський Суд у справі «Таранекс проти Латвії (пункти 61-65)».

Навпаки, ОСОБА_4 характеризується як лікар вищої категорії виключно позитивно.

Неподання стороною захисту, самим обвинувачений заяви про наявність провокації зі сторони обвинувачення є його правом.

Далі, аналізуючи поведінку ОСОБА_10 та можливі її дії в інтересах правоохоронних органів, суд звертає увагу, що заяву від її імені написано візуально іншим почерком (т. 2 а.с. 177), містить підпис від імені ОСОБА_10 , однак її не ознайомлено зі змістом ст. 383 КК України (відсутній підпис її у заяві) - заява про допит ОСОБА_8 в порядку ст. 225 КПК України написана 24.04.2019 року теж іншою особою (т.2. а.с. 232), це очевидно візуально.

Заява ОСОБА_8 про видачу тіла матері (т.2 а.с. 36) написана теж іншим очевидно візуальним почерком, що свідчить про явну фабрикацію таких заяв та виняткову оперативність у їх виготовленні.

Таким чином три письмові заяви від імен ОСОБА_10 різні за змістом, але і почерки у них різні (це очевидно) , а тому викликають сумнів у їх ідентичності.

При цьому жодну з таких обставин сторона обвинувачення не спростувала. Приймаючи заяви від ОСОБА_8 , фактично проявляючи ініціативу про схильність ОСОБА_4 до скоєння злочину, правоохоронний орган не провів детальну перевірку відсутності у заявниці (а можливо і інформатора, прихованих особистих чи інших прихованих мотивів (п.37-41) рішення Європейського Суду у справі «Міліньене проти особа 5»).

З досліджених матеріалів справи, зі слів ОСОБА_10 слідує, що ініціатором надання неправомірної грошової винагороди був саме ОСОБА_4 , однак вона сама передала ОСОБА_4 50 євро, як незаконну грошову винагороду «вважаючи, що цього достатньо для лікування матері» (т.1 а.с. 202-203).

І тільки 19.02.2019 року, тобто через 5 днів після надання неправомірної грошової винагороди, ОСОБА_10 повідомила поліцію. Таким чином, факт надання нею грошової винагороди 50 євро 14.02.2019 року лікарю ОСОБА_4 (згідно з поясненням ОСОБА_10 ) залишився без належного правового реагування.

Надалі саме ОСОБА_10 була ініціатором розмов по характеру та змісту наближених до вияснення про оплату вартості лікування, саме ОСОБА_10 виступає в даних розмовах активним лідером.

Наведене свідчить про наявність в діях ОСОБА_8 ознак наполегливості і це не спростовано стороною обвинувачення. Перевірити показання свідка ОСОБА_8 не являється можливим, з тих підстав, що вказаний свідок виїхала за межі України, місце її перебування є невідоме. Невідоме прізвище та місце перебування і сестри ОСОБА_10 , що перешкоджає її допиту у разі наявності для цього правових підстав.

Дані обставини, на думку суду, є навмисно наперед визначеними, з метою неможливості встановити та перевірити дійсні наміри ОСОБА_10 в сукупності з іншими доказами, охарактеризувати ту ситуацію, в якій опинився ОСОБА_4 , як провокація або навпаки.

Отже, наявність заяв від імені ОСОБА_10 оперативним шляхом написаними невстановленими досудовим слідством особами, надання їх нарочним способом, надзвичайна оперативність у проведенні слідчих дій та безпідставний допит ОСОБА_8 посилаючись на вимоги ст. 225 КПК України, ось далеко не повний перелік таких дій зі сторони органу досудового розслідування, не підписання працівником поліції ОСОБА_23 . протоколу допиту свідка ОСОБА_8 свідчить про спішність та явну упередженість органу досудового розслідування.

Всі наведені фактори у своїй сукупності доповнюють один одного і є свідченням того, що злочин міг би бути і не вчиненим ОСОБА_4 без поведінки ОСОБА_10 , тобто по справі наявна провокація злочину, що виключає кримінальну відповідальність (див. пункт 37-39) та є підставою для визнання доказів отриманих внаслідок провокації недопустимими.

Сторона обвинувачення вказані обставини не підтвердила та не спростувала.

Підсвумовуючи аналіз, щодо можливої провокації по даній справі суд з розумінням ставиться до певних труднощів наведених з пошуком та збором доказів по даній категорії справ, що змушує їх до використання, агентів, інформаторів, високо свідомих громадян тощо.

Провокацією не вважаються дії особи, залученої до контролю за вчиненням злочину, коли поліція «приєдналася» до злочинної діяльності, а не спровокувала її, що і мало місце по фабулі обвинувачення.

З матеріалів кримінального провадження наявні ознаки суб`єктивної поведінки, провокативного характеру, зі сторони ОСОБА_10 Виразилися вони в тому, що не будучи згідною з переведенням її матері з реанімаційного відділення Рахівської РЛ до палати інтенсивної терапії, надавши особисто, з її слів, лікарю ОСОБА_4 незаконну грошову винагороду в сумі 50 євро, не маючи відповідну медичну освіту та не будучи обізнаною зі специфікою лікування хворих, апріорі, вчиняла шляхом схилення до явно протиправних дій лікаря ОСОБА_4 , випитуючи неодноразово про вартість лікування матері, саме в реанімаційному відділенні Рахівської РЛ.

Що стосується процесуальних порушень під час досудового розслідування суд зазначає, що затримавши ОСОБА_4 об 11 годині 48 хвилин 14 лютого 2019 року безпосередньо за місцем його роботи у реанімаційному відділенні Рахівської РЛ, що стверджено відеофіксацією, фактично протокол про його затримання був складений того ж дня о 19 годині 30 хвилин у місті Ужгороді, що є грубим порушенням конституційних прав. Такі грубі, непоодинокі випадки явного ігнорування норм КПК України та конституційних прав людини мають системний характер протягом всього досудового розслідування у данному кримінальному провадженні.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 368 КК України, а саме отримання службовою особою неправомірної вигоди за вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Однак, прокурор в ході судового розгляду не довів жодної з кваліфікуючих ознак, пред`явленого ОСОБА_4 кримінального правопорушення: не надано суду доказів вимагання та отримання неправомірної вигоди, водночас є очевидними провокаційні дії ОСОБА_10 на насильницьке, всупереч волі ОСОБА_4 , вкладення йому в кишеню робочого халата грошових коштів.

Судом на виконання вимог Постанови Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку досліджені всі надані суду докази стороною обвинувачення, а тому при постановленні вироку, суд ґрунтує свої правові висновки виключно усуваючи будь-які суперечності.

Згідно з ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

У разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України ухвалюється виправдувальний вирок.

Відповідно до ст. 337 КПК України суд не вправі за результатами судового розгляду змінити обвинувачення на таке, що істотно відрізняється від пред`явленого, а також не вправі за власною ініціативою в будь-який спосіб поставити питання про таку зміну обвинувачення.

Недодержання судом зазначених вимог КПК України є порушенням права на захист.

Інші процесуальні рішення, які вирішуються судом при постановленні вироку.

Судові витрати в сумі 4710 гривень за проведення експертизи 1246 від 05.04.2019 слід віднести за рахунок держави.

Цивільного позову у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_4 у виді домашнього арешту закінчився, й клопотань про продовження запобіжного заходу чи обрання такого до суду не надходило.

Керуючись ст. 368, 370, 373, 374, 377, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та виправдати його у зв`язку із недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Судові витрати в сумі 4710 гривень за проведення експертизи 1246 від 05.04.2019 віднести за рахунок держави.

Після вступу вироку в законну силу речові докази:

- контрольний взірець фільтрувального паперу (спецпакет №3983778), фільтрувальні папери зі змивами з правої руки ОСОБА_4 (спецпакет №3983779), фільтрувальні папери зі змивами з лівої руки ОСОБА_4 (спецпакет №3983780) залишити при справі;

- білий лікарський халат (спецпакет №3134264) та мобільний телефон марки Nokia чорного кольору (упакований в паперовий конверт білого кольору) повернути ОСОБА_4 ;

- шість купюр іноземної валюти номіналом по 50 Євро в сумі 300 Євро, а саме купюри серіями та номерами: S3, Z4, ZB, PB, ZB , DO (спецпакет №3006286) конфіскувати в дохід держави.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано набирає законної сили, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку слід вручити негайно, після його проголошення, обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, та ознайомитися з журналом судового засідання.

Суддя: ОСОБА_1