ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1403/24 Справа № 201/8909/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3,5 ст. 27 п.п. 1,5,6,11,12 ч. 2 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 08 травня 2024 року.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції посилається на те, що стороною обвинувачення у повній мірі доведена висока ступінь ймовірності можливих спроб обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, судом враховано і фактичні обставини та характер інкримінованого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочину, який свідчить про підвищену суспільну небезпеку, оскільки серед іншого, вчинення цього злочину останнім інкримінується способом небезпечним для життя багатьох осіб тощо. Крім того, встановлено, що обвинувачені ОСОБА_8 і ОСОБА_9 офіційно не працевлаштовані і не мають законного джерела доходу, достатніх відомостей про наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків, у тому числі, і з державою, матеріали справи не містять.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави суд, зважаючи на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення з корисливих мотивів, направленого проти життя осіб та вчиненого способом небезпечним для життя багатьох осіб, з урахуванням конкретних обставин інкримінованого останнім злочину, з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, вважав за недоцільне, у даному випадку, визначати розмір застави обвинуваченим.

Вказує, що доводи сторони захисту, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, одружений, має міцні соціальні зв`яжи, не спростовують обґрунтовані у клопотанні прокурора об`єктивно існуючі у провадженні ризики та не можуть бути достатніми стримуючими факторами його належної процесуальної поведінки.

Твердження обвинувачених про погіршення стану здоров`я, не заслуговують на увагу, оскільки ними не надано таких документів, які б унеможливлювали їх подальше тримання в умовах ДУВП №4 за станом здоров`я.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу та ухвалити нову, якою застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з застосуванням електронних засобів контролю або визначити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування свої вимог посилається на те, що судом проігноровано рішення Конституційного суду України від 23.11.2017 року, від 25.06.2019 року.

Зазначає, що судом, в оскаржуваній ухвалі, не виконано обовязок визначений ч. 3 ст. 183 КПК України. Про не застосування застави та причини не застосування суд не зазначає.

Позиції учасників судового провадження.

Захисинк ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до матеріалів справи в провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27, п.п. 1,5,6,11,12 ч. 2 ст. 115 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.ч. 3,5 ст. 27, п.п. 1,5,6,11,12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинувачених під вартою.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину проти життя та здоров`я особи, інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 27, п.п. 1,5,6,11,12 ч. 2 ст. 115 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за яке встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що він може здійснити спроби переховування від суду, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню.

Крім того, ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на потерпілого та свідків з метою змін їх показань на його користь, оскільки обізнаний з анкетними даними свідків у провадженні та останні ще не допитані судом першої інстанції.

Також, суд першої інстанції врахував і дані про особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу.

ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину проти життя та здоров`я особи, інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 15, ч.ч. 3,5 ст. 27, п.п. 1,5,6,11,12 ч. 2 ст. 115 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за яке встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що він може здійснити спроби переховування від суду, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню.

Крім того, ОСОБА_9 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на потерпілого та свідків з метою змін їх показань на його користь, оскільки обізнаний з анкетними даними свідків у провадженні та останні ще не допитані судом першої інстанції.

Також, суд першої інстанції врахував і дані про особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинувачених перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою, та захисником в апеляційній скарзі не доведені.

Доводи апелянта про те, що судом, в оскаржуваній ухвалі, не виконано обовязок визначений ч. 3 ст. 183 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки судом було враховано право суду про можливість визначення розміру застав, однак у звязку з встановленими в судовому засіданні обставинами суд не вбачав можливості для її застосування.

Інші доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, не свідчать про прийняття судом необґрунтованого рішення.

Також, апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, апеляційним переглядом не встановлено.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особи обвинувачених, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3,5 ст. 27 п.п. 1,5,6,11,12 ч. 2 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4