ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року

м. Київ

справа № 953/15507/20

провадження № 51-3090 км 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 02 березня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ветлуга Нижегородської області рф, жителя АДРЕСА_1 )

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2

ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

1. За вироком Київського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2021 року, залишеним без змін ухвалою Полтавського апеляційного суду від 02 березня 2023 року, ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

2. Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

3. ОСОБА_7 визнано винуватим у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої.

4. За обставин, детально викладених у вироку, 03 липня 2020 року приблизно о 15 год. ОСОБА_7 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, на АДРЕСА_1 , діючи на підставі раптово виниклого конфлікту зі своєю матір`ю ОСОБА_8 , 1954 року народження, маючи умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень останній, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їхні суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_8 численні удари руками та ногами у ділянки тулуба, шиї та голови, точну кількість яких встановити не можливо, від яких остання померла.

5. У результаті умисних протиправних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_8 спричинено численні тілесні ушкодження, які згідно висновків судово-медичних експертиз №10-12/1860-ДМ/20 від 10 вересня 2020 року та 10-14/48/1860-ДМ/20 від 12 вересня 2020 року носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, утворилися прижиттєво та в один проміжок часу, одне за одним, за декілька десятків хвилин до настання її смерті, та між якими та смертю ОСОБА_8 є прямий причинний зв`язок. Причиною смерті ОСОБА_8 , 1954 року народження, стала сукупна тупа травма тіла (голови, шиї, тулуба), з розвитком шоку.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6. У касаційній скарзі захисник просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_7 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.При цьому захисник посилається на допущені, на його думку, численні порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 .

7. Захисник вказує на те, що суд першої інстанції:

- вказавши, що смерть потерпілої настала приблизно о 15 год., не врахував висновку судової експертизи № 10-12/1860-ДМ/20 від 10 вересня 2020 р., відповідно до якого смерть настала у проміжок часу за 15 - 20 год. до моменту огляду трупа;

- не встановив та не дослідив механізму нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, прямих чи непрямих доказів того, що саме ОСОБА_7 безпосередньо наносив потерпілій численні удари та ударно-ковзаючі дії, які спричинили її смерть;

- не зазначив у вироку, які показання допитаних у судовому засіданні свідків та потерпілої, та які суд визнав взаємоузгодженими, вказують на те, що саме діями ОСОБА_7 було спричинено потерпілій ОСОБА_8 ушкоджень, які були встановлені судовим експертом;

- в порушення п. 1 ч. 4 ст. 42 КПК, не перевірив та не спростував версію сторони захисту щодо перебування ОСОБА_7 у момент події в іншому місці, а саме у ОСОБА_9 ;

- безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про виклик ОСОБА_9 до суду і клопотання щодо його розшуку, не обґрунтував свого рішення;

- залишив поза увагою, що органами досудового розслідування не було досліджено на предмет належності іншій особі, вилучені на місці вчинення злочину волосся та зрізи нігтьових пластин з піднігтьовим вмістом. Не досліджені вони і судом першої інстанції;

- залишив без уваги дані висновку судово-медичної експертизи № 10-12/1860-ДМ/20 від 10 вересня 2020 р., відповідно до якого на животі потерпілої є ділянка розтріскування шкіри в проекції лівої клубової кістки, однак таке ушкодження, на думку захисника, не узгоджується з механізмом нанесення обвинуваченим ушкоджень потерпілій;

- невірно виклав показання обвинуваченого щодо способу нанесення ним ударів потерпілій;

- допустив порушення вимог статей 101, 356 КПК, оскільки взяв до уваги показання експерта, надані в суді першої інстанції, де він повідомив нову інформацію про те, що тілесні ушкодження потерпілій могли бути нанесені руками.

8. Також захисник указує, що всі наведені порушення були залишені поза увагою судом апеляційної інстанції, який переглядав вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 за апеляційною скаргою зі змінами та доповненнями захисника. При цьому захисник зазначає, що апеляційний суд помилково погодився з висновками суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_7 з посиланням на показання свідків, які не були очевидцями події, та роз`яснення експерта, надані ним у судовому засіданні. Внаслідок зазначеного, на думку захисника, було залишено поза увагою допущені судом першої інстанції істотні порушення кримінального процесуального закону.

9. На адресу Суду від прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких він просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Позиції учасників судового провадження

10. Захисник підтримав касаційну скаргу, просив скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

11. Прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги та просила судові рішення залишити без зміни.

Мотиви Суду

12. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

13. Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції із додержанням вимог чинного законодавства.

14. Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

15. Статтею 438 КПК визначено підстави для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції, серед яких є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, водночас ст. 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

16. Згідно з вимогами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

17. Верховний Суд звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, що надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов'язок щодо дослідження й оцінки доказів. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

18. Положеннями ст. 419 КПК передбачено, що в мотивувальній частині ухвали, зокрема, зазначається короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення, мають бути зазначені підстави, із яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Усі доводи, які містяться в апеляційних скаргах мають бути проаналізовані з урахуванням наявних у справі доказів із тим, щоб жоден із них не залишився нерозглянутим. Однак цих законодавчих вимог апеляційний суд не дотримався.

19. Як убачається з матеріалів провадження, Київський районний суд м. Харкова вироком від 15 листопада 2021 року визнав винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років.

20. Не погодившись з вироком суду, захисник подав апеляційну скаргу, яку в подальшому змінив і доповнив, та у якій заперечував доведеність вчинення злочину саме обвинуваченим, просив вирок місцевого суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зокрема, захисник вказував, що суд першої інстанції не перевірив версії сторони захисту про те, що обвинуваченого не було на місці вчинення злочину, у цей час він перебував у знайомого ОСОБА_10 . На думку захисника, суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про допит ОСОБА_9 , пославшись на відсутність анкетних даних, хоча в останньому клопотанні сторона захисту їх зазначала. Не вжила належних заходів для виклику та допиту цього свідка й сторона обвинувачення, а ні під час досудового розслідування, а ні під час судового розгляду, хоча їй було відомо про нього з першого допиту ОСОБА_7 .

21. Так, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході слідчого експерименту 16 липня 2020 року ОСОБА_7 , в якості підозрюваного, зазначав про те, що в день події він ходив до свого товариша ОСОБА_9 і повернувся ввечері (т. 1 а. с. 191-194). У судових засіданнях у суді першої інстанції сторона захисту неодноразово заявляла клопотання про допит свідка ОСОБА_9 , про що свідчать протоколи судових засідань від 20 вересня 2021 року, 05 жовтня, 10 листопада 2021 року (т. 4 а. с. 73-74, 78-79, 120-121) та письмові клопотання, наявні в матеріалах кримінального провадження (т. 4 а. с. 72, 76-77, 119). Проте, судом першої інстанції цей свідок допитаний не був.

22. В апеляційній скарзі захисник вказував також на те, що в суді не доведено, що саме обвинувачений заподіяв тілесні ушкодження потерпілій, та, обґрунтовуючи обвинувальний вирок, суд помилково послався на показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , адже вони не були очевидцями події, при цьому зазначив, що в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 підтвердила, що не бачила в день події обвинуваченого, а лише ніби чула його голос. Також, як на докази винуватості, суд послався на висновки експертиз (цитологічної, імунологічних, судово-медичної), однак вони не містять даних про факт вчинення обвинуваченим злочину та не підтверджують що саме обвинувачений заподіяв тілесні ушкодження потерпілій. Судом не спростовано показань обвинуваченого, відповідно до яких він лише 2-3 рази ударив рукою матір по обличчю, та залишено поза увагою, що показання обвинуваченого не узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи, а показання експерта ОСОБА_15 не є доказами у справі, оскільки відповідаючи на питання щодо механізму нанесення тілесних ушкоджень він вийшов за межі питань, які досліджувалися в ході судово-медичної експертизи. З огляду на це суд не встановив механізм нанесення тілесних ушкоджень. Також захисник наголошував, що зазначені у вироку докази, не є такими, що взаємоузгоджені між собою, не доводять винуватість обвинуваченого, а лише характеризують осіб обвинуваченого та потерпілої та вказував на помилковість висновку про те, що досліджені дані про час настання смерті, ознаки тілесних ушкоджень та дані про встановлені судом дії обвинуваченого взаємоузгоджуються між собою.

23. Крім того захисником було заявлено клопотання про дослідження окремих доказів, проте, із запису судового засідання від 02 березня 2023 року суду апеляційної інстанції вбачається, що суд відмовив у його задоволенні.

24. За результатами апеляційного розгляду, Полтавський апеляційний суд ухвалою від 02 березня 2023 року апеляційну скаргу захисника зі змінами та доповненнями залишив без задоволення, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 - без змін.

25. Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 , залишив поза увагою доводи захисника про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив стороні захисту у задоволенні клопотання про виклик свідка сторони захисту - ОСОБА_9 , та в своїй ухвалі не зазначив з яких підстав він відхилив доводи сторони захисту щодо перевірки алібі обвинуваченого, не навів мотивів прийнятого рішення, не спростував його версії щодо заподіяння ним потерпілій лише 2-3 ударів руками, ретельно не перевірив інших доводів викладених у апеляційній скарзі та доповненнях до неї, перерахував докази сторони обвинувачення, не досліджуючи їх безпосередньо, та при викладенні своїх висновків обмежився загальними фразами щодо доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

26. З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке в розумінні положень ст. 412 цього Кодексу перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

27. За таких обставин касаційна скарга захисника ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду скасуванню у зв`язку з невідповідністю її вимогам ст. 419 КПК, з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

28. Під час апеляційного розгляду потрібно усунути зазначені порушення, повно та всебічно перевірити доводи поданої на вирок апеляційної скарги зі змінами та доповненнями й постановити рішення, яке відповідає вимогам закону.

29. Крім цього, враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, з метою запобігання ризику переховування від суду, колегія суддів вважає необхідним обрати йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 02 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 18 травня 2024 року включно.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3