Cправа №991/4051/24
Провадження №11-сс/991/376/24
Слідчий суддя: ОСОБА_1
Суддя-доповідач: ОСОБА_2
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2024 року місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 16 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 16.05.2024 задоволено клопотання та накладено арешт з метою забезпечення збереження речових доказів (шляхом заборони користування та розпорядження) на майно ОСОБА_6 , а саме: мобільний телефон IPhone 15 Pro Мах синього кольору з чохлом (ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 ); планшет Ipad р з чохлом синього кольору, ІМЕІ НОМЕР_3 .

Представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій зазначає, що вищезазначена ухвала, постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Просить ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 16.05.2024 скасувати, постановити нову про відмову в задоволенні клопотання прокурора, повернути ОСОБА_6 мобільний телефон iPhone 15 Pro Мах, синього кольору з чохлом, ІМЕІ НОМЕР_1 та планшет iPad с чохлом синього кольору, ІМЕІ НОМЕР_3 .

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурор Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (далі - САП) ОСОБА_8 зазначає, що представник ОСОБА_7 оскаржив ухвалу слідчого судді через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, але обставин, визначених ст.412 КПК України, не навів. Тому підставою для оскарження є незгода з прийнятим рішенням, що не може слугувати приводом для скасування ухвали.

Просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 16.05.2024 залишити без задоволення.

ОСОБА_6 , його представники ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , прокурор САП, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не прибули, про поважні причини свого неприбуття суд не повідомили.

ОСОБА_9 надіслала на електронну пошту суду клопотання про відкладення судового засідання, посилаючись на те, що не отримала копію повного тексту оскаржуваного рішення. Однак, згідно зі списком №Р-22-22.05.2024/8784 рекомендований лист, направлений на поштову адресу адвоката, отриманий 23.05.2024, тобто до дати призначення судового засідання. Крім того, повний текст оскаржуваної ухвали оголошено 21.05.2024, попереднє судове засідання апеляційний судом призначалось на 22.05.2024, однак в клопотанні не зазначено жодних причин не отримання копії рішення. Відтак, вказаний довід не може слугувати обґрунтованою підставою для відкладення розгляду апеляційної скарги.

Згідно із ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. А тому апеляційна скарга розглядається без участі вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою.

У цьому провадженні встановлено такі обставини.

Детективами Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000088 від 22.02.2024 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.4 ст.368 КК України, в ході якого встановлено, що службові особи Міністерства розвитку громад та територій України (далі - Мінрегіон), зловживаючи своїм службовим становищем, діючи в інтересах ТОВ «Сітігазсервіс» з метою одержання неправомірної вигоди, надали згоду ДП «Укркомунобслуговування» на укладення значного господарського зобов`язання, внаслідок чого між останнім та ТОВ «Сітігазсервіс» було укладено низку договорів, що призвело до втрати можливості Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (далі - Мінінфраструктури) здійснювати управління/розпорядження об`єктом державної власності (цілісним комплексом споруд), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також перевіряються обставини отримання службовими особами Мінрегіону неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у вигляді житлових (квартир) та нежитлових приміщень, за вчинення дій зі сприяння незаконній діяльності групи підприємств «КСМ Груп».

За версією слідства, Мінінфраструктури відповідно до покладених на нього завдань виконує функції з управління об`єктами державної власності (пп.55 п.4 Положення про Мінінфраструктури, затвердженого постановою Кабінету міністрів України (далі - КМУ) №460 від 30.06.2015 у редакції №1400 від 17.12.2022).

Згідно з п.1 постанови КМУ «Деякі питання управління об`єктами державної власності» №537 від 26.05.2023 вирішено передати цілісні майнові комплекси державних підприємств, установ та організацій за переліком відповідно до додатку 1 (до якого входить у тому числі ДП «Укркомунобслуговування») зі сфери управління Мінрегіону до Мінінфраструктури.

05.07.2022 згідно з абз.1 п.10 Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності затверджено Акт приймання-передачі цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій зі сфери управління Мінрегіону до Мінінфраструктури (до якого включено ДП «Укркомунобслуговування»).

02.11.2022 до Мінрегіону надійшло звернення ДП «Укркомунобслуговування» №408 від 01.11.2022, в якому: (1) повідомлено про отримання підприємством цілісного майнового комплексу ДА «Квіти України», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Тираспольська, 43 (передача відбулася на підставі постанови Північного апеляційного господарського суду від 28.06.2022 у справі №910/11827/21); (2) винесено на розгляд питання про надання згоди підприємству на укладення значного господарського зобов`язання (інвестиційного договору з реконструкції та будівництва на земельній ділянці, яку воно отримало) із ТОВ «Сітігазсервіс». Наказом міністра Мінрегіону ОСОБА_10 №203 від 03.11.2022 було утворено робочу групу для розгляду цього звернення.

11.11.2022 робоча група, розглянувши це звернення, надала ДП «Укркомунобслуговування» згоду на укладення господарського зобов`язання (інвестиційного договору з реконструкції та будівництва) із ТОВ «Сітігазсервіс», за умов: (1) приведення у відповідність до земельного та містобудівного законодавства проектів наданих договорів, а також правового статусу земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; (2) отримання ДП «Укркомунобслуговування» в результаті реалізації цього інвестиційного проекту нерухомого майна вартістю не нижче вартості земельної ділянки та нерухомості відповідно до незалежних експертних оцінок; (3) отримання нерухомого майна пропорційно черговості введення в експлуатацію черг будівництва та інших умов. Про це рішення ДП «Укркомунобслуговування» було повідомлено листом державного секретаря Мінрегіону ОСОБА_6 №7/21/12297-22 від 16.11.2022.

24.11.2022 ДП «Укркомунобслуговування» проінформувало Мінрегіон про виконання умов надання згоди в частині приведення проектів договорів, які планується укласти з ТОВ «Сітігазсервіс», у відповідність до вимог земельного та містобудівного законодавства, зі зміною правового статусу земельної ділянки, на що 01.12.2022 отримало повторну згоду Мінрегіону на укладення значного господарського зобов`язання з ТОВ «Сітігазсервіс».

Відповідно до Положення про Мінрегіон, затвердженого постановою КМУ №197 від 30.04.2014 (в редакції №850 25.09.2019), робоча група не була наділена повноваженнями на прийняття таких рішень, натомість ці повноваження (функції з управління об`єктами державної власності) належать виключено міністру Мінрегіону. Членами робочої групи згоду ДП «Укркомунобслуговування» на укладення значного господарського зобов`язання з ТОВ «Сітігазсервіс» надано у вкрай стислі строки, що свідчить про нетиповий для цих правовідносин поспіх.

За наслідками надання Мінрегіоном цієї згоди між ДП «Укркомунобслуговування» та ТОВ «Сітігазсервіс» було укладено: договори №09/12/2022-1 та №09/12/2022-2 від 09.12.2022; договір про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію) від 09.12.2022, відповідно до якого ДП «Укркомунобслуговування» надає, а ТОВ «Сітігазсервіс» приймає в строкове користування земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий №:91:179:0013), для реалізації останніми прав на забудову; акт приймання-передачі земельної ділянки від 09.12.2022.

Посадові особи Мінрегіону, зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч наданим їм повноваженням, з метою одержання неправомірної вигоди, діючи спільно з керівництвом ДП «Укркомунобслуговування», надали ТОВ «Сітігазсервіс» право користуватись та розпоряджатись земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушили права та законні інтереси Мінінфраструктури.

Також за вчинення окреслених дій ОСОБА_11 , який на час вчинення кримінального правопорушенням обіймав посаду міністра Мінрегіону, міг отримати неправомірну вигоду від бенефіціарного власника «КСМ Груп» ОСОБА_12 , у вигляді квартир, право власності на які було оформлено на довірених міністру осіб.

Квартири, які ймовірно були предметом неправомірної вигоди, розташовані за адресами: АДРЕСА_2 (дата державної реєстрації 18.07.2023); АДРЕСА_3 (дата державної реєстрації 12.07.2023); АДРЕСА_4 (дата державної реєстрації 22.07.2022); АДРЕСА_5 (дата державної реєстрації 12.09.2022); АДРЕСА_6 (дата державної реєстрації 12.09.2022); АДРЕСА_7 (дата державної реєстрації 12.09.2022); АДРЕСА_8 (дата державної реєстрації 12.09.2022).

23.04.2024 ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду надано дозвіл на проведення обшуку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_9 , що перебуває у власності ОСОБА_13 та знаходиться у фактичному його володінні з метою відшукання та вилучення таких речей і документів: паперових та електронних документів, чорнових записів, нотаток, електронних носіїв інформації, в тому числі мобільних телефонів, листування, як в паперовому, так і електронному вигляді, листування в мобільних додатках та месенджерах на електронних носіях інформації, зокрема мобільних телефонах, планшетах, ноутбуках, комп`ютерної техніки, накопичувачів на жорстких магнітних дисках, карт пам`яті, флеш-носіїв, володільцем яких є ОСОБА_6 , та на яких містяться відомості щодо обставин надання дозволу службовими особами Міністерства розвитку громад та територій України на укладання ДП «Укркомунобслуговування» з ТОВ «Сітігазсервіс»: Договору №09/12/2022-1 від 09.12.2022; Договору №09/12/2022-2 від 09.12.2022; Договору про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію) від 09.12.2022; обставин подальшого приймання-передачі ТОВ «Сітігазсервіс» земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий №:91:179:0013) за актом до Договору про встановлення права користування земельною ділянкою для забудови (суперфіцію) від 09.12.2022.

09.05.2024 детективи НАБУ провели обшук за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_9 , під час якого вилучили: мобільний телефон IPhone 15 Pro Мах синього кольору з чохлом (ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 ) та планшет Ipad р з чохлом синього кольору, ІМЕІ НОМЕР_3 .

09.05.2024 детектив НАБУ своєю постановою зазначені електронні носії визнав речовими доказами.

13.05.2024 до Вищого антикорупційного суду надійшло клопотання прокурора САП ОСОБА_8 , у якому вона просила накласти арешт на вищевказане вилучене майно ОСОБА_6 .

Слідчий суддя, задовольняючи клопотання, прийшов до висновків: телефон та планшет відповідають критеріям речових доказів, адже можуть містити інформацію щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, зокрема, електронні документи, листування та інші способи контактування ОСОБА_6 із особами, які могли бути причетні до вчинення кримінального правопорушення; орган досудового розслідування мав передбачені ч.2 ст.168 КПК України підстави для вилучення зазначених речей; запропонований прокурором спосіб арешту майна у вигляді заборони володіти, користуватися та розпоряджатися релевантний потребам досудового розслідування у збереженні речових доказів та їхніх властивостей, та зможе запобігти його знищенню чи пошкодженню; враховуючи характер майна, тимчасове позбавлення особи можливості відчужувати, користуватися та розпоряджатися ним не становитиме надмірного втручання та суттєвих негативних наслідків для неї; наведене у клопотанні майно належать до переліку майна, на яке згідно із ч.10 ст.170 КПК України може бути накладений арешт; арешт майна не є припиненням права власності на нього або невідворотним позбавленням такого права, оскільки має тимчасовий характер.

Висновки слідчого судді відповідають положенням закону та встановленим обставинам.

У ч.1 ст.404 КПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. А тому оскаржувана ухвала переглядається в межах апеляційної скарги.

Згідно з абз.1 ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Пунктом 1 ч.2 ст.170 КПК України стверджується, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з п.1, 2, 5, 6 ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Приписами ч.1 ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями абз.3 ч.2 ст.168 КПК України визначено, що забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Із аналізу вищевказаних процесуальних норм слідує, що при накладенні арешту на майно особи слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження її причетності до кримінального правопорушення, а також наявності правової підстави для такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000088 від 22.02.2024 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.4 ст.368 КК України.

За версією слідства, на причетність до вчинення вказаного злочину ОСОБА_6 може вказувати те, що він, обіймаючи посаду державного секретаря Мінрегіону, шляхом підписання листа №7/21/12297-22 від 16.11.2022 сприяв у наданні згоди на укладення між ДП «Укркомунобслуговування» та ТОВ «Сітігазсервіс» значного господарського зобов`язання, що призвело до втрати можливості Мінінфраструктури здійснювати управління/розпорядження об`єктом державної власності (цілісним майновим комплексом), розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час обшуку 09.05.2024 ОСОБА_6 надав для огляду мобільний телефон та планшет, повідомив паролі доступу до них, в ході їхнього огляду було виявлено інформацію, зокрема, у мобільному телефоні наявні номери телефонів осіб, які можуть бути причетні до вчинення цього кримінального правопорушення, а також листування з ними у месенджері WhatsApp, яке містить ознаки видалення, а у планшеті - ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_14 , якою надано дозвіл на проведення обшуку за місцем знаходження ДП «Укркомунобслуговування».

Відтак, із огляду на обставини розслідуваного злочину, механізм його вчинення та ймовірну причетність до нього ОСОБА_6 , колегія суддів приходить до переконання, що відомості на таких пристроях можуть використовуватися як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. При цьому мобільний телефон та планшет, як матеріальні носії цих відомостей, також мають ознаки речового доказу і можуть бути використані сторонами кримінального провадження як процесуальне джерело доказів, тому можуть бути арештовані із метою збереження речових доказів, оскільки відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Разом із цим, об`єм пам`яті вказаних технічних засобів, обсяг даних розміщених на них, свідчить про те, що якісне дослідження їхнього вмісту, встановлення наявності видалених файлів та інформації, можливе лише із залученням спеціаліста, експерта та використанням спеціальної техніки. Тому слідчий суддя правильно зазначив, що надання ОСОБА_6 телефона та планшета для огляду не свідчить про відсутність підстав для їхнього вилучення, передбачених ч.2 ст.168 КПК України.

За таких обставин, слідчий суддя обґрунтовано прийшов до переконання, що стороною обвинувачення доведено правову підставу для арешту вилученого майна та можливість його використання як доказу у кримінальному провадженні.

Із положень ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вбачається, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу в права осіб повинне забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (п.69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23.09.1982 у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції»). Тобто повинне існувати обґрунтоване співвідношення між засобами, що застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти.

Оскільки досудове розслідування здійснюється за фактом зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб, а також щодо одержання службовою особою, яка займає особливо відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої їй влади чи службового становища, слід визнати, що арешт мобільного телефона та планшета забезпечує справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, відповідає принципу розумності, є співрозмірним, виходячи із завдань кримінального провадження, і не покладає індивідуальний та надмірний тягар на власника.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя наклав арешт на майно з дотриманням приписів ст.170-173 КПК України, а доводи апеляційної скарги про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону - безпідставні.

Частиною 3 ст.407 КПК України визначено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Відтак, колегія суддів приходить до переконання про необґрунтованість доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та скасування ухвали слідчого судді, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись ст.404, 405, 418, 419, 422, 424, 532 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 16 травня 2024 року - без змін.

Ухвала є остаточною, набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4