Справа № 367/5770/19
Провадження по справі № 1-кп/367/101/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

обвинуваченого ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 квітня 2019 року за № 0000812 по обвинуваченню

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі Лучки, Мукачівського району, Закарпатської області, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, без зареєстрованого місця проживання, останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-25 вересня 2007 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області за ч.1 ст.152 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

-11 жовтня 2010 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки;

-26 грудня 2011 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області за ч.2 ст.152, ч.2 ст.153, ч.2 ст.122 КК України, на підставі ст.ст 70,71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці; 26 січня 2016 року ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області звільнено засудженого ОСОБА_15 від відбування покарання за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.12.2011 року по відбуттю строку покарання,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, -

встановив:

26 квітня 2019 року, приблизно о 18 годині 30 хвилин (точний час не встановлено) між ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які перебували біля залізничного вокзалу, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , відбувся словесний конфлікт, у ході якого в ОСОБА_15 виник прямий умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_16 ..

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_16 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілого та бажаючи їх настання, ОСОБА_15 , перебуваючи у тому ж місці в той же час, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння смерті ОСОБА_16 , знаходячись в положенні стоячи обличчям до потерпілого, дістав з правої кишені своїх штанів ніж, та, тримаючи його у правій руці, наніс лезом ножа два удари в область тулуба ОСОБА_16 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді двох колото-різаних ран передньої черевної стінки та поперекової ділянки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

У подальшому, ОСОБА_15 , виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, покинув місце вчинення кримінального правопорушення, однак, злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілому ОСОБА_16 була надана допомога очевидцями вчинення злочину та своєчасно викликана швидка медична допомога.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_15 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, а саме закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_15 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні не визнав та надав показання про те, що 26 квітня 2019 року, приблизно о 18 годині, він сидів на лавочці навпроти центрального входу до залізничного вокзалу в м. Ірпінь, та чекав прибуття знайомих з потягу. В цей час до обвинуваченого підійшов потерпілий ОСОБА_16 зі своїми знайомими. Зазначив, що з ОСОБА_16 вони працювали разом, були нормальні стосунки, товаришували десь рік до цієї події. Обвинувачений вказав, що ОСОБА_16 із товаришами почали його ображати без причини, запитували «Чого тут сидиш у розвалочку?», на що обвинувачений сказав йому «Йди додому», однак ОСОБА_16 продовжив образи і задів честь обвинуваченого, а саме кричав голосно нецензурними словами в його сторону, після чого ОСОБА_15 два рази вдарив ОСОБА_16 кулаком без ножа, щоб зупинити його агресію до себе. Обвинувачений стверджував, що ножові поранення потерпілому ОСОБА_16 26.04.2019 не наносив.

Матеріальну шкоду потерпілому він не відшкодовував, про те, що його брат передав 17 000 гривень потерпілому йому стало відомо в судовому засіданні, однак, наскільки йому відомо, ці гроші взяла дружина ОСОБА_16 у його брата в борг.

Також, обвинувачений зазначив, що впізнав себе відеозаписі, який міститься на диску DVD-R додатку до протоколу огляду документа від 27.04.2019 (т.3, а.с. 119), при цьому вказав, що це він є особою, яка на відео наносить удари, та потерпілий ОСОБА_16 це особа якій він наносив удари на відео, при цьому зазначив, що наносив удари кулаком, без ножа.

На питання захисника обвинувачений зазначив, що працівники поліції затримали його на наступний день у Києві, ніж не було вилучено, були вилучені речі, в які він був одягнений 26.04.2019 та взуття.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_15 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, його винуватість у вчинені злочину підтверджується доказами, дослідженими судом в судовому засіданні.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_16 надав показання про те, що 26 квітня 2019 року близько 17 години 00 хвилин він, будучи напідпитку, перебував поряд із залізничним вокзалом в м. Ірпені, та, побачивши знайомого ОСОБА_15 , підійшов до нього, та почав розмовляти з ним, після чого став грубити ОСОБА_15 , на що ОСОБА_15 говорив йому заспокоїтися та йти додому, на що потерпілий продовжив грубити ОСОБА_15 , після чого ОСОБА_15 наніс йому два удари ножем: в ліву частину живота та в лівий бік, далі потерпілий відійшов в сторону, та після цього ОСОБА_15 на місці події вже не бачив. Також, потерпілий ОСОБА_16 зазначив, що не пам`ятає, про що розмовляв із обвинуваченим. Перед нанесенням ударів ОСОБА_15 погрози на його адресу не висловлював. Крім того, потерпілий вказав, що заподіяну шкоду йому відшкодовано в повному обсязі, а саме брат обвинуваченого передав йому 17 000 гривень, жодних претензій до обвинуваченого потерпілий не має.

Вказані показання потерпілого, являються логічними та послідовними, в судовому засіданні було встановлено, що підстав оговорювати обвинуваченого у потерпілого немає, за таких підстав суд не вбачає підстав для визнання даних показань недостовірними та неправдивими.

В матеріалах кримінального провадження містяться заяви потерпілого ОСОБА_16 від 06.07.2020 (т.1, а.с. 98, 126) про те, що потерпілим було умисно спровоковано конфлікт з ОСОБА_15 та що останній заподіяв йому два удари кулаком без ножа. Вказані обставини спростовуються викладеними вище показаннями потерпілого ОСОБА_16 , наданими ним суду, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань та приведеним до присяги.

На підставі наведеного, суд визнає показання потерпілого достовірними, належними та допустимими, оскільки вони підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, зокрема, спосіб та механізм нанесення потерпілому обвинуваченим тілесних ушкоджень, коло осіб, які були присутні на місці події, місце й дату вчинення злочину, отримані у порядку встановленому КПК України, не суперечать фактичним обставинам, встановленим під час проведення слідчих експериментів за участі обвинуваченого ОСОБА_15 , а також свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , та дослідженим письмовим доказам.

Також, судом було допитано свідка ОСОБА_19 , яка зазначила, що працювала санітаркою на прийомному відділенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , до її обов`язків входило зняти одяг з хворого та передати для подальшого оперативного втручання, чи працювала 26.04.2019 свідок не пам`ятає, свідок підтвердила, що підпис, який міститься на протоколі огляду місця події від 26.04.2019 (т.3, а.с. 30), належить їй.

Проаналізувавши показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_19 , які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, суд дійшов висновку, що вони підтверджують обставини вчинення ОСОБА_15 злочину, викладеного у вироку суду, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Крім показань потерпілого та свідка ОСОБА_19 , вина ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України підтверджується наступними письмовими доказами:

-відомостями, які містяться в рапорті інспектора СРПП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_20 , 26.04.2019 о 18:39, згідно якого, надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 26.04.2019 о 18:37 за адресою: АДРЕСА_3 , лікар ОСОБА_21 , потерпілий ОСОБА_16 , діагноз: проникаюче ножове поранення черевної порожнини ліворуч, пояснення: взятий каретою ШМД на вокзалі, потерпілий нічого не пояснює, заяву зареєстровано ЄО за №9382 як 26.04.2019 (т.3, а.с.18);

-відомостями із Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого 26.04.2019 о 23:24 начальником слідчого відділу Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження:0000812, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: 26.04.2019 приблизно о 18 годині 30 хвилин в м. Ірпінь, Київської області, ОСОБА_15 , перебуваючи поряд із залізничним вокзалом м. Ірпінь, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , під час сварки на грунті раптово виниклих неприязних відносин умисно, бажаючи настання смерті ОСОБА_16 , тримаючи в правій руці ніж, наніс два колото-різаних поранення в живіт потерпілого, спричинивши ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини. ОСОБА_15 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілому ОСОБА_16 була надана допомога очевидцями вчинення злочину та своєчасно викликана швидка медична допомога. Після вчинення злочину ОСОБА_15 , усвідомлюючи характер вчиненого діяння з місця вчинення злочину зник (т.3, а.с.16-17);

-відомостями, які містяться у заяві ОСОБА_16 від 27.04.2019, адресованій т.в.о. начальника Ірпінського ВП ГУНП в Київській області, відповідно до якої потерпілий просив прийняти міри щодо особи, яка нанесла йому декілька ножових поранень 26.04.2019 неподалік залізничного вокзалу по АДРЕСА_2 (т.3, а.с.19);

-фактичними даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 26 квітня 2019 року та ілюстративній таблиці до нього, відповідно до якого слідчим за участю спеціаліста та понятих в період часу з 19 години 05 хвилин до 19 години 35 хвилин проведено огляд відкритої ділянки місцевості, а саме площі, розташованої навпроти центрального входу до адміністративної будівлі залізничної платформи « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що за адресою: АДРЕСА_2 , під час огляду виявлено праворуч від входу на відстані 80 сантиметрів на бруківці три плями бурого кольору, які вилучено на марлевий тампон, далі поблизу металевого паркану чорного кольору на відстані приблизно 11 метрів від попередньо виявлених плям бурого кольору виявлено густу однорідну масу бурого кольору, зовні схожу на згустки крові, зразок якої вилучено за допомогою марлевого тампону (т.3, а.с. 20-28);

-фактичними даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 26 квітня 2019 року та ілюстративній таблиці до нього, відповідно до якого слідчим за участю спеціаліста та понятих в період часу з 20 години 40 хвилин до 21 години 10 хвилин проведено огляд приміщення «Оглядових кімнат» Ірпінської міської центральної лікарні Ірпінської міської ради, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , під час огляду виявлено та вилучено: труси сірі з плямами бурого кольору; сірі спортивні штани з наклейкою Reebok, на яких також наявні плями бурого кольору на лівій колоші; светр білого кольору з биркою «STAR», на якому наявні у нижній лівій частині плями світло-бурого кольору, схожі на кров, також вказані плями наявні на рукавах по усій довжині, під час огляду зазначеного светра в передній нижній лівій його частині наявні два пошкодження у вигляді отворів довжиною 15 мм кожен; гумові капці темно-синього кольору з білими вставками з написом на поверхні «GIPANIS», на вказаних капцях також наявні плями бурого кольору; шкарпетки білого кольору (т.3, а.с.29-38);

-відомостями, які містяться у дублікаті довідки КНП «Ірпінська центральна міська лікарня» ІМР КО №4318, у виписці КНП «Ірпінська центральна міська лікарня» ІМР КО із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_16 , згідно із якими 26.04.2019 було надано медичну допомогу ОСОБА_16 у зв`язку з проникаючим ножовим пораненням черевної порожнини ліворуч (т.3, а.с.39, 40);

-фактичними даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 27.04.2019, згідно якого свідок ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 , де розташований залізничний вокзал «Ірпінь», відтворила обстановку події, яка сталася 26 квітня 2019 року приблизно о 17 годині 00 хвилин, а саме зазначила, що 26 квітня 2019 року о 17 годині початок на 18 годину, свідок йшла до площі, розташованої перед будівлею вокзалу, та помітила що ОСОБА_16 та ОСОБА_22 по кличці « ОСОБА_23 » стоять один навпроти одного та розмовляють, в той час, коли ОСОБА_22 помітив свідка ОСОБА_17 , різко підійшов впритул до ОСОБА_16 та наніс йому два удари, також хотів ударити третій раз, однак промахнувся, після чого свідок підбігла та відштовхнула ОСОБА_22 , та він пішов з місця події. Розмову між ОСОБА_16 та ОСОБА_22 свідок ОСОБА_17 не чула, оскільки знаходилася в цей час на відстані приблизно 10 метрів від них, говорили спокійно, розмова не була агресивна. Ножа в руках ОСОБА_15 свідок не помітила, однак, після нанесених ударів ОСОБА_16 зігнувся та сказав « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Далі свідок ОСОБА_17 пішла за ОСОБА_22 і запитала в нього «Що ти робиш?», на що він їй нічого не відповів, після чого вона розвернулася та пішла шукати свого чоловіка ОСОБА_16 (т.3, а.с. 41-44);

-фактичними даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 27.04.2019, згідно якого свідок ОСОБА_18 за адресою: АДРЕСА_2 , де розташований залізничний вокзал «Ірпінь», відтворив обстановку події, яка сталася 26 квітня 2019 року приблизно о 17 годині 00 хвилин, а саме зазначив, що 26 квітня 2019 року приблизно о 17 годині 30 хвилин, на площі, розташованій перед будівлею вокзалу стояла компанія, свідок стояв неподалік, зокрема, між двома чоловіками був якийсь конфлікт, при цьому, свідок сказав, що розмова була не агресивна, вони стояли один навпроти одного, поруч з ними стояла дружина чоловіка, якого підрізали. Свідок ОСОБА_18 зазначив, що він хотів підійти до цих чоловіків, але його не пустили, хто саме не пустив його до цих чоловіків він пам`ятає, оскільки був випивший, потім до нього підійшов знайомий та забрав свідка і вони пішли в магазин за цигарками. Як тільки свідок ОСОБА_18 відійшов із знайомим на деяку невелику відстань від місця події, він почув крик «Ай». Після чого свідок ОСОБА_18 із знайомим обернулися, та свідок побачив як потерпілий, схопившись лівою рукою за живіт, у напівзігнутому стані, почав іти з площі та дійшов до повороту, на повороті потерпілий впав на асфальт та свідок помітив як із потерпілого тече кров, в подальшому, свідок зрозумів, що потерпілий був поранений ножем. Свідок ОСОБА_18 зазначив, що дружина потерпілого намагалася викликати швидку медичну допомогу, однак швидка не їхала, і тоді свідок ОСОБА_18 подзвонив своїй дружині, яка працює медиком, та остання викликала швидку (т.3, а.с. 45-48);

-протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 27.04.2019, відповідно до якого слідчим СВ Ірпінського ВП ГУНП в Київській області 27 квітня 2019 року о 15 годині 50 хвилин затримано на підставі п.2 ч.1 ст.208 КПК України особу, підозрювану у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, під час обшуку затриманої особи виявлено та вилучено: спортивну кофту сірого кольору із застібко., спортивні штани сірого кольору, кросівки чорного кольору, чоловічу футболку сірого кольору (т.3, а.с. 49-52);

-фактичними даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 24.05.2019, згідно якого підозрюваний ОСОБА_15 показав на місцевості, що прибув до центрального вокзалу м. Ірпінь разом з двома товаришами, один з яких попрямував до магазину для придбання товарів, а з іншим з товаришів ОСОБА_15 попрямував до лавочок, що розташовані навпроти входу до центрального залізничного вокзалу м. Ірпінь, де вони вдвох присіли на другій зліва лавці. В подальшому, з допомогою статиста ОСОБА_15 відтворив момент підходу до них потерпілого ОСОБА_16 та його розташування по відношенню до нього. ОСОБА_15 зазначив, що потерпілий ОСОБА_16 підійшов до нього з погрозами та нецензурно висловлювався, ОСОБА_15 сказав потерпілому « ОСОБА_24 поспи, завтра поговоримо», після чого потерпілий пішов. Невдовзі, потерпілий ОСОБА_16 підійшов до ОСОБА_15 вдруге, та почав погрожувати, співмешканка ОСОБА_16 стояла на невеликій відстані та спостерігала за ситуацією, ОСОБА_15 знову сказав ОСОБА_16 , щоб він пішов, та ОСОБА_16 відійшов. Невдовзі, потерпілий ОСОБА_16 підійшов третій раз до нього, а знайомий ОСОБА_16 сів на лавці позаду ОСОБА_15 . ОСОБА_15 зазначив, що підійшов до потерпілого та між ними відбулася словесна суперечка та вказав місце та їх взаємне розташування, а саме вони стояли один навпроти одного. ОСОБА_15 зазначив, що в правій кишені штанів мав розкладний ніж. Після цього, ОСОБА_15 зазначив, що потерпілий ОСОБА_16 трохи замахнувся в його сторону, та висловлювався на його адресу нецензурними словами. Після цього, потерпілий ОСОБА_16 відійшов в сторону, а ОСОБА_15 подивився на свою руку і побачив ніж у руці, і в цей час співмешканка ОСОБА_25 ОСОБА_26 на нього накинулася та відштовхнула його, та ОСОБА_15 розвернувся і пішов з місця події, також чув як хтось кричав «Викликайте швидку». ОСОБА_15 зазначив, що після того як потерпілий відійшов, то він зрозумів, що наніс йому тілесні ушкодження, однак, оскільки на вулиці поруч із потерпілим були інші люди, він вважав, що вони викличуть йому швидку медичну допомогу (т.3, а.с. 53-58);

-висновком експерта №38 від 08 липня 2019 року, складеним за результатами проведення судово-медичної експертизи за медичною документацією на ім`я ОСОБА_16 , відповідно до якого: згідно наданої медичної документації у ОСОБА_16 на момент його надходження до стаціонару ІНФОРМАЦІЯ_2 мали місце тілесні ушкодження у вигляді двох колото-різаних ран передньої черевної стінки та поперекової ділянки, які утворилися від дії гострого (их) предмету (ів), типу клинка ножа, можливо за обставин та в строк, вказаних в ухвалі, тобто 26 квітня 2019 року і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Як видно із дослідної частини вказаного висновку, у ОСОБА_16 виявлено проникаюче поранення в ділянці живота, приблизно 7 см від пупка, візуалізується рана довжиною 9 см, з якої виділяється кров. Проведена операція лапаротомія, ушивання ділянки тонкої кишки, ушивання великого сальника, при ревізії петель тонкого кишківника в ділянці 40 см від Трейца виявлено ушкодження тонкої кишки, проведено ушивання кишківника вузловими швами, ділянку петлі, яка евентерована через проникаюче поранення вправлено в черевну порожнину. При ревізії ушкодження в поясничній ділянці виявлено глибоке ушкодження, довжина раневого каналу до 10 сантиметрів. Виписаний 03.05.2019 з діагнозом заключним клінічним: колото-різані рани передньої черевної стінки та поясничної ділянки, проникаючі поранення черевної порожнини, ушкодження петлі тонкої кишки, ушкодження ділянки великого сальника (т.3, а.с. 71-72);

-висновком судово-психіатричного експерта №287 від 10.07.2019, складеним за результатами проведення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, відповідно до якої ОСОБА_15 під час скоєння інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав, в тому числі не перебував в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності. ОСОБА_15 під час скоєння інкримінованих йому дій міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Під час проведеного обстеження ознак психічного захворювання у ОСОБА_15 не виявлено. ОСОБА_15 в даний час може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_15 не потребує. Клінічних ознак наркотичної залежності у ОСОБА_15 у під час проведеного обстеження не виявлено. ОСОБА_15 під час скоєння інкримінованих йому дій в стані фізіологічного афекту та в будь- якому іншому емоційному стані, який міг би здійснити суттєвий вплив на його свідомість та діяльність, не перебував. Будь-які індивідуально-психологічні особливості, які мають у ОСОБА_15 яскраво виражений характер, та такі, які могли б здійснити суттєвий вплив на його поведінку в досліджуваній ситуації, йому не притаманні. ОСОБА_15 виявляє достатній рівень розвитку та збереженості когнітивних функцій та інтелекту. В сфері особистості йому притаманна емоційна лабільність та нестійкість в суб`єктивно-складних ситуаціях, демонстративні форми поведінки, потреба подобатися, складати позитивне враження, що посилюється ситуаційно-обумовленими обставинами; здатність до дотримання своїх інтересів, до дотримання вибраної позиції, диференційованість суджень та відношення до того, що відбувається, потреба в самоствердженні в контактах, особистісний егоцентризм. В даний час ОСОБА_15 застосування до нього стаціонарної психіатричної експертизи не потребує (т.3, а.с. 87-90);

-відомостями, що містяться у протоколі огляду предмета від 18 липня 2019 року, відповідно до якого слідчим СВ Ірпінського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_27 проведено огляд речей, вилучених у ОСОБА_15 під час затримання, а саме: спортивної кофти із застібкою сірого кольору, спортивних штанів сірого кольору, кросівок чорного кольору, чоловічої футболки сірого кольору, та встановлено, що на вказаних речах відсутні будь-які сліди та не має будь-яких пошкоджень (т.3, а.с. 91-99);

-фактичними даними, які містяться у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.04.2019, відповідно до якого свідок ОСОБА_17 впізнала ОСОБА_15 як особу, яка під час конфліктної ситуації, яка виникла поблизу залізничного вокзалу в м. Ірпінь, нанесла тілесні ушкодження її чоловіку (т.3, а.с.104-107);

-фактичними даними, які містяться у протоколі огляду документа від 27 квітня 2019 року, відповідно до якого слідчим проведено огляд носія інформації оптичного диску DVD-R, на якому знаходяться електронні дані у вигляді файлу «Whats app Video 2019-04-26 at 22.47.07» з датою зміни 26.04.2019 23:16, довжиною 42 секунди, та встановлено, що детальними об`єктами огляд є особа 1 та особа 2, які починаючи з 1 по 7 секунди відеозапису про щось сперечаються, чоловік 1 лівою рукою вказує чоловіку 2 прямо, тобто на особу, яка знаходилася позаду них обох, чоловік 2 лівою рукою тримається за область серця; з 23 по 42 секунду чоловік 1 замашистими рухами правою рукою ззаду вперед наносить два удари в область грудної клітки зліва особі 2, від яких особа 2 відходить від особи 1 на три кроки назад, після чого особа 1 проводить один замашистий удар з права наліво вздовж тіла особи 2. Та на 25 секунді видно у особи 1 в правій руці предмет світло білого кольору, схожий на ніж. Після цього, особа 2 починає триматися двома руками за лівий бік та відходить за об`єктив відеокамери, далі, до особи 1 підходить жінка 1 та штовхає його обома руками декілька разів, після чого особа 1 йде ліворуч за об`єктив камери (т.3, а.с. 112-118);

-фактичними даними, які містяться у додатку до протоколу огляду документа від 27 квітня 2019 року, а саме диску для лазерних систем зчитування, на якому знаходиться відеозапис з назвою файлу «Whats app Video 2019-04-26 at 22.47.07» з датою зміни 26.04.2019 23:16, довжиною 42 секунди, на якому зображений чоловік у сірій футболці, схожий на обвинуваченого ОСОБА_15 та чоловік у білому светрі, схожий на потерпілого ОСОБА_16 , які спілкуються між собою, також, поруч з ними знаходиться жінка, схожа на свідка ОСОБА_17 , також, неподалік знаходиться невідомий чоловік, на 23-24 секундах відеозапису чітко видно, як особа, схожа на обвинуваченого ОСОБА_15 раптово наносить два удари правою рукою в область живота особи, схожої на потерпілого ОСОБА_16 , також замахується третій раз в область верхньої частини тулуба особи, схожої на потерпілого, однак промахується, після чого особа, схожа на потерпілого ОСОБА_16 хапається руками за лівий бік, згинається, та відходить за об`єктив відеокамери, а особа, схожа на свідка ОСОБА_17 починає відштовхувати особу, схожу на обвинуваченого ОСОБА_15 , після чого особа, схожа на обвинуваченого ОСОБА_15 , залишає місце події (т.3, а.с. 119).

Статтею 84 КПК України встановлено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до положень ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Оцінивши зазначені вище докази у своїй сукупності, суд приходить до висновку про те, що винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена поза розумним сумнівом.

Крім того, судом встановлено, що не всі надані прокурором докази є належними.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Так, стороною обвинувачення було надано протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.04.2019, відповідно до якого свідок ОСОБА_18 впізнав ОСОБА_15 (т.3, а.с.108-111), проте, даний протокол не містить відомостей про обставини, за яких свідок бачив цю особу, таким чином, вказаний доказ не підтверджує існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, у зв`язку із чим, суд визнає вказаний доказ неналежним.

Стороною захисту заявлено клопотання про визнання недопустимим протоколу слідчого експерименту від 27.04.2019, проведеного за участю свідка ОСОБА_17 з посиланням на те, що стороною обвинувачення не ідентифіковано особу свідка, яка є громадянкою Молдови, з потерпілим ОСОБА_16 не перебувала у зареєстрованому шлюбі.

Колегія суддів вважає, що клопотання сторони захисту про визнання недопустимим протоколу слідчого експерименту від 27.04.2019, проведеного за участю свідка ОСОБА_17 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

У цій нормі закріплено як загальну підставу визнання доказів недопустимими - їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, так і підставу, яку в доктрині кримінального процесу іменують правилом про «плоди отруєного дерева», - здобуття інших доказів завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

При цьому для визнання недопустимим кожний доказ має бути оцінений судом як автономно, так і в сукупності з іншими доказами, а в рішенні суду - наведено належне обґрунтування та мотиви, які би вказували на підставу визнання цього доказу недопустимим. Стосовно ж визнання доказу недопустимим за правилом «плодів отруєного дерева», то у рішенні суду має бути чітко доведено похідний характер інформації, яка стала фактичною підставою для проведення відповідної слідчої (розшукової) дії, від дій, якими були істотно порушені права та свободи людини.

Критерії визнання доказів недопустимими обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості: під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (ч. 4 ст. 87, ч. 2 ст. 89 КПК України) - у випадках, коли такі докази отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (ч. 1 ст. 89 КПК України) - якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів.

Вирішуючи на підставі ч. 1 ст. 87 КПК України питання щодо допустимості доказу, який отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав чи свобод людини, суд має обґрунтувати, яке саме фундаментальне право чи свобода особи були порушені, в чому саме полягає істотність такого порушення в тій мірі, що обумовлює недопустимість доказу, та за відповідності ситуації переліку критеріїв, наведених в ч. 2 ст. 87 КПК України, послатись на конкретний пункт цієї норми.

У разі встановлення іншого порушення прав і свобод людини, крім істотних, суд в кожному конкретному випадку має перевірити, у тому числі, чи вплинуло таке порушення на загальну справедливість судового розгляду за критеріями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ та національного законодавства.

Крім того, при вирішенні питання щодо допустимості фактичних даних, отриманих з порушенням процесуального закону, суд в кожному конкретному випадку має встановити: чи спричинило це порушення появу обґрунтованих сумнівів у достовірності фактичних даних, отриманих в результаті проведення процесуальної дії; чи можливо усунути такі сумніви за допомогою інших доказів чи додаткових процесуальних засобів доказування. У цьому випадку докази, отримані з порушеннями КПК України, можуть бути використані судом як допустимі лише у разі, якщо: ці порушення не є істотними, тобто не могли вплинути та не впливають на достовірність отриманих фактичних даних; порушення є суттєвими (такими, що породжують сумніви у достовірності доказів), втім такі сумніви можуть бути усунуті іншими зібраними допустимими доказами. У разі встановлення порушення, що породжує сумніви в достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути на основі інших доказів чи за допомогою проведення додаткових процесуальних дій, суд має визнати такий доказ недопустимим. Суд здійснює встановлення достовірності доказу шляхом дослідження та аналізу його змісту, перевірки та співставлення з іншими доказами на предмет об`єктивного взаємозв`язку та взаємоузгодження.

Враховуючи викладене, оскільки стороною захисту не доведено, яке саме та чиє фундаментальне право чи свобода були порушені, в чому саме полягає істотність такого порушення в тій мірі, що обумовлює недопустимість доказу протоколу слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_17 від 27.04.2019, не надано доказів того, що свідок ОСОБА_17 насправді має інше прізвище, ім`я, по батькові, ніж ті, що містяться у протоколах слідчих дій, складених за її участю, при цьому, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_15 та потерпілий ОСОБА_16 підтвердили присутність на місці події співмешканки потерпілого ОСОБА_16 ОСОБА_26 , яка відштовхувала ОСОБА_15 після заподіяння ним ударів потерпілому, також присутність на місці події співмешканки потерпілого ОСОБА_16 ОСОБА_26 підтвердив свідок ОСОБА_18 під час слідчого експерименту, таким чином, у суду відсутні сумніви у достовірності фактичних даних, отриманих в результаті проведення слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_17 , та, відповідно не встановлено підстав для визнання недопустимими протоколів слідчих дій, складених за участю свідка ОСОБА_17 , в тому числі, протоколу слідчого експерименту від 27.04.2019, а тому суд відмовляє у задоволенні клопотання сторони захисту про визнання даного доказу недопустимим.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_15 26 квітня 2019 року, після 17 години 00 хвилин, перебував біля залізничного вокзалу, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в цей час до нього підійшов потерпілий ОСОБА_16 , після чого між ними відбулася словесна суперечка, в ході якої у ОСОБА_15 виник прямий умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_16 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_16 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілого та бажаючи їх настання, ОСОБА_15 , перебуваючи у тому ж місці в той же час, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння смерті ОСОБА_16 , знаходячись в положенні стоячи обличчям до потерпілого, дістав з правої кишені своїх штанів ніж, та, тримаючи його у правій руці, наніс лезом ножа два удари в область тулуба ОСОБА_16 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді двох колото-різаних ран передньої черевної стінки та поперекової ділянки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

У подальшому, ОСОБА_15 , виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, покинув місце вчинення кримінального правопорушення, однак, злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілому ОСОБА_16 була надана допомога очевидцями вчинення злочину та своєчасно викликана швидка медична допомога.

Під час кваліфікації злочинів проти життя і здоров`я особи питання про наявність чи відсутність умислу на вбивство необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Залежно від характеру передбачення суспільно небезпечних наслідків виділяють умисел конкретизований і неконкретизований. Конкретизований умисел - це умисел, за якого особа передбачає конкретний характер суспільно небезпечних наслідків свого діяння, а неконкретизований - за якого особа передбачає можливість настання альтернативних суспільно небезпечних наслідків. Дії винуватого кваліфікуються як замах лише за наявності конкретизованого (визначеного) умислу.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що замахом закон визнає діяння, безпосередньо спрямоване на вчинення злочину. Мета досягнення суспільно небезпечного результату - конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, в тому числі й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо їх було включено в мету його діяння, і досягнення такої мети було б неможливе без зазначених наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла і вчинити замах на їх досягнення. На цих позиціях стоїть і судова практика.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 24 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом (коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання) дій (бездіяльності), безпосередньо спрямованих на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією та становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, за наявності цілі досягнення суспільно - небезпечного результату.

Про наявність прямого умислу можуть свідчити конкретні діяння винної особи, які завідомо для нього мали потягти за собою смерть потерпілого і не призвели до бажаного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі.

Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчинення діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при у цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

При цьому, якщо винна особа відмовилась від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до частини другої статті 15 як закінчений замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом.

При оцінці дій обвинуваченого ОСОБА_15 та кваліфікації його дій, з`ясуванні змісту і спрямованості його умислу колегія суддів враховує характер, рішучість і динамічність дій, вчинених обвинуваченим, їх раптовість для потерпілого, поведінку до, під час і після скоєння злочину, обране знаряддя вчинення злочину - гострий предмет, який має ріжучі властивості (з ріжучо-колючою частиною відповідної довжини достатньої для заподіяння смерті людини, оскільки з висновку експерта встановлено, що потерпілий отримав два поранення одне довжиною 9 см, а інше з довжиною раневого каналу до 10 см), локалізацію нанесених поранень (живіт де розташовані життєво важливі органи людини), механізм їх заподіяння, та враховує силу удару, яка на думку колегії суддів, була достатньою для заподіяння смерті людини. Враховує причини припинення злочинних дій, поведінку винного та суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_15 наніс два удари протягом короткого проміжку часу (2 секунди) потерпілому із значною силою гострим предметом, який має ріжучі властивості - в живіт, де розташовані життєво важливі органи людини, також колегія суддів враховує наслідки, що настали, а саме дві колото різані рани (одна довжиною 9 см, а інша з довжиною раневого каналу до 10 см), що спричинили проникаючі поранення черевної порожнини, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Також, колегія суддів враховує поведінку обвинуваченого після скоєння злочину, який навіть не намагався надати будь - якої допомоги потерпілому чи викликали швидку допомогу.

При цьому, колегія суддів враховує, що обвинувачений чітко усвідомлював небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у виді смерті потерпілого і бажав їх настання, про що вказують його дії та поведінка після вчинення злочину.

Колегія суддів також враховує, що згідно ч.2 ст.15 КК України, замах на вбивство є закінченим, якщо суб`єкт повністю вчинив всі дії, які вважав необхідними і достатніми для позбавлення життя потерпілого, але його смерть не настала з причин, що не залежали від волі суб`єкта.

Так, обвинувачений ОСОБА_15 усвідомлював, що він умисно завдає удару із значною силою в живіт потерпілого, де розташовані життєво важливі органи, гострим предметом, який має гостру ріжучу поверхню. Останньому було відомо, що ніж навіть з невеликим лезом, має колюче-ріжучі властивості і в результаті завдання ним удару із силою в живіт, він спричинить проникаюче поранення та ненадання медичної допомоги потерпілому призведе до його смерті.

Таким чином, ОСОБА_15 усвідомлював суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки. Він вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, так як потерпілому своєчасно була надана медична допомога. Водночас обвинувачений після нанесення удару навіть не намагався надати будь - якої допомоги потерпілому чи викликати швидку допомогу.

Крім того, як зазначено вище про прямий умисел на позбавлення життя потерпілого свідчить значна сила двох ударів гострим предметом в живіт, де розташовані життєво важливі органи людини, який заподіяв дві колото різані рани (одна довжиною 9 см, а інша з довжиною раневого каналу до 10 см), що спричинили проникаючі поранення черевної порожнини, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Під час судового розгляду обвинувачений підтвердив, що 26.04.2019 після 17:00 години на площі біля будівлі вокзалу в м. Ірпінь він дійсно наніс два удари потерпілому ОСОБА_16 , проте зазначив, що у його правій руці під час нанесення цих ударів не було ніяких предметів з колюче-ріжучими властивостями, а удари наносив просто кулаком для того, щоб зупинити агресію потерпілого по відношенню до себе. Також, обвинувачений ОСОБА_15 підтвердив, що на відеозаписі, який міститься в матеріалах справи, а саме на додатку до протоколу огляду документа від 27 квітня 2019 року - диску для лазерних систем зчитування (т.3, а.с. 119), зображено, що це саме він наносить удари потерпілому ОСОБА_16 .

Показання обвинуваченого ОСОБА_15 про те, що він не наносив ударів ножем, чи будь-яким іншим предметом, що має колюче-ріжучі властивості потерпілому ОСОБА_16 26.04.2019, спростовуються: показаннями потерпілого ОСОБА_16 , наданими ним в судовому засіданні, який зазначив, що в ході словесного конфлікту саме ОСОБА_15 наніс йому два удари ножем, а саме один удар в ліву частину живота, а інший удар в лівий бік; фактичними даними, що містяться в протоколі слідчого експерименту за участю ОСОБА_15 від 24.05.2019, відповідно до яких ОСОБА_15 під час відтворення обстановки і обставин події, що сталася 26.04.2019 між ним та потерпілим ОСОБА_16 зазначав, що у правій кишені його штанів був ніж, та після того, як потерпілий відійшов від нього, ОСОБА_15 подивився на свою руку і побачив у ній ножа, після чого зрозумів, що наніс потерпілому тілесні ушкодження; фактичними даними, які містяться у протоколі огляду документа від 27 квітня 2019 року, відповідно до якого слідчим проведено огляд носія інформації оптичного диску DVD-R, на якому знаходяться електронні дані у вигляді файлу «Whats app Video 2019-04-26 at 22.47.07» з датою зміни 26.04.2019 23:16, довжиною 42 секунди, та встановлено, що на 25 секунді видно у особи 1 в правій руці предмет світло білого кольору, схожий на ніж; також, під час свого затримання 27.04.2019 року, ОСОБА_15 не заперечував факт нанесення ножем ударів потерпілому, що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 27.04.2019 (т.3, а.с. 49-52).

Також, судом встановлено, що обвинувачений намагався ввести суд в оману з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Зокрема, в матеріалах справи містяться заяви ОСОБА_28 від 16.11.2021 (т.3, а.с.155) та від 12.11.2021 (т.4, а.с.26-28), в яких останній повідомляє, що 26.04.2019 близько 17:00 години, перебуваючи біля приміщення залізничного вокзалу у м. Ірпінь Київської області, саме він наніс два удари ножем в ліву частину тулуба потерпілого ОСОБА_16 , після чого йому стало відомо, що ОСОБА_15 був затриманий за вчинений ОСОБА_28 злочин.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_28 надав показання про те, що він знає обвинуваченого з 2016 року, потерпілого знає близько 4 років. Також, свідок ОСОБА_28 та обвинувачений ОСОБА_15 одночасно перебували в 2021 році в Київському слідчому ізоляторі, в різних камерах. В цей період у слідчий ізолятор до свідка прийшов чоловік, який представився як адвокат ОСОБА_15 , прізвище адвоката свідок не пам`ятає, та запропонував свідку взяти на себе злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_15 в обмін на підтримку продуктами харчування. Оскільки свідку по його обвинуваченню на той час загрожувало покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років за ст.121 КК України, свідок погодився на пропозицію цього чоловіка, однак, в подальшому, суд перекваліфікував дії свідка ОСОБА_28 на хуліганство та призначив йому покарання зі звільненням від його відбування з іспитовим строком. Свідок ОСОБА_28 зазначив, що не причетний до спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_16 , при цьому, 26 квітня 2019 року в вечірній час, перебував на робочому місці та не знаходився біля центрального вокзалу в м. Ірпені.

Свідку ОСОБА_28 було надано для огляду в судовому засіданні копію пояснень від 12.11.2021 року (т.4, а.с.26-28), свідок ОСОБА_28 зазначив, що це він особисто писав ці пояснення та ставив свій підпис, викладені у поясненнях обставини не відповідають дійсності, оскільки він не причетний до нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_16 . Пояснення писав під диктовку чоловіка, який представився як адвокат ОСОБА_15 в приміщенні Київського слідчого ізолятора, в обмін на те, що в подальшому ОСОБА_15 буде допомагати йому продуктами харчування. Свідок ОСОБА_28 зазначив, що на момент написання пояснень він знав, яке покарання загрожує за цей злочин, однак вважаючи, що за його обвинуваченням, на підставі якого він перебував у слідчому ізоляторі, його засудять до тривалого строку позбавлення волі, а тому вирішив взяти на себе і цей злочин, який насправді не вчиняв, в обмін на допомогу в продуктах харчування, оскільки у свідка немає рідних, які б передавали продукти харчування.

На відеозаписі, який міститься на диску DVD-R додатку до протоколу огляду документа від 27.04.2019 (т.3, а.с. 119) свідок ОСОБА_28 впізнав особу, яка наносить два удари як ОСОБА_15 та особу, якій ОСОБА_15 наносить два удари - як ОСОБА_16 .

Про конфлікт, який стався між обвинуваченим ОСОБА_15 та потерпілим ОСОБА_16 свідок ОСОБА_28 дізнався від потерпілого ОСОБА_16 вже після того, як ОСОБА_15 затримали. Потерпілий ОСОБА_16 сказав свідку ОСОБА_28 про те, що його порізав ОСОБА_15 .

Враховуючи викладене, суд визнає показання обвинуваченого ОСОБА_15 щодо непричетності до вчинення закінченого замаху на вбивство потерпілого ОСОБА_16 , такими, що спрямовані на ухилення від кримінальної відповідальності.

З урахуванням наведеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов до впевненого висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_15 у вчиненні злочину, викладеного у вироку суду доведена та його дії суд кваліфікує за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Відповідно до ч.1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, не працює, не одружений, раніше неодноразово судимий, в тому числі, за вчинення кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи.

Також, суд приймає до уваги при призначенні покарання позицію потерпілого, який будь-яких претензій до обвинуваченого не має.

Обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченого ОСОБА_15 судом не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання може бути рецидив злочину. Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_15 вчинив новий умисний злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, викладений у даному вироку суду, до погашення судимості за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 грудня 2011 року. Разом із тим, така обтяжуюча обставина не була інкримінована обвинуваченому органом досудового розслідування при складанні обвинувального акта. Враховуючи положення ст. 337 КПК України, суд зазначає, що обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого відсутні.

Суд зазначає, що згідно положень статей 50, 65 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Тому, на підставі викладеного, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_15 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.115 КК України, з урахуванням положень ст. 68 КК України.

Призначене ОСОБА_15 покарання у виді позбавлення волі буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігатиме вчиненню нових кримінальних правопорушень в майбутньому.

Суд ураховує, що стосовно обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. А отже, до набрання вироком законної сили, відповідно до вимог ст. 377 КПК України, вказаний запобіжний захід слід залишити без змін.

Цивільний позов не заявлений.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Запобіжний захід ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_15 рахувати з 28 травня 2024 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні періоди строку попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі: з 27 квітня 2019 року по 07 липня 2020 року включно; з 13 травня 2021 року по 07 квітня 2022 року включно; з 01 липня 2022 року по 27 травня 2024 року включно.

На підставі ч.7 ст.72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк перебування під цілодобовим домашнім арештом у даному кримінальному провадженні з 08 липня 2020 року по 12 травня 2021 року включно - з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Речові докази по кримінальному провадженню, зазначені у постанові слідчого Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_29 від 27.04.2019 (т.3, а.с. 67-69), а саме: три плями бурого кольору, які поміщені до паперового конверту білого кольору; зразок з густої однорідної маси бурого кольору ззовні схожої на згустки крові, який поміщено до паперового конверту білого кольору; труси сірі з плямами бурого кольору, сірі спортивні штани з наявними на лівій колоші плямами бурого кольору, які були упаковані до спец. пакету INZ 3014259; светр білого кольору з биркою «Star», на якому наявні плями бурого кольору, який упаковано до спец. пакету INZ 3014261; гумові капці темно-синього кольору з білими вставками, шкарпетки з наявними на поверхні плямами бурого кольору, які упаковано до спец. пакету INZ 3014260; спортивну кофту сірого кольору із застібкою, яку поміщено до спец. пакету №03339974; спортивні штани сірого кольору, поміщено до спец. пакету №03339975; кросівки чорного кольору, поміщені до спец. пакету №03339976; чоловіча футболка сірого кольору, яку поміщено до спец. пакету №03339973; знищити.

Речові докази по кримінальному провадженню, зазначені у постанові старшого слідчого СВ Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_27 від 18.07.2019 (т.3, а.с. 100-102), а саме: спортивна кофта із застібкою, сірого кольору, із написом «Exceed your limits», яку поміщено до спеціального пакету № 03345137; спеціальний пакет № 03339975 в якому знаходяться спортивні штани, сірого кольору, із написом « ОСОБА_30 », які поміщено до спеціального пакету №03345136; спеціальний пакет №03339976 в якому знаходяться кросівки, чорного кольору, із написом «SPORT STILLI», які поміщено до спеціального пакету № 03345135; спеціальний пакет № 03339973 в якому знаходиться чоловіча футболка, сірого кольору, із написом «Established 1993», які поміщено до спеціального пакету № 03345134; повернути ОСОБА_15 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3