1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/2714/24 1-кс/335/1022/2024
13 березня 2024 року м. Запоріжжя
Клопотання обґрунтовано тим, що 10.01.2024 о 22:49 годині до Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області надійшла заява від військовослужбовця в/ ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , м.т. НОМЕР_2 , про те, що 10.01.2024 невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа його грошовими коштами на загальну суму 107 500 грн., які останній перерахував зі своєї банківської картки «Приватбанк» № НОМЕР_3 на дві банківських картки: № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 в якості оплати за придбання автомобіля «Audi», оголошення про продаж якого знайшов на Інтернет сайті «OLX», продавець на ім`я ОСОБА_6 ( НОМЕР_6 ) ( ЄО № 498 від 10.11.2024). Під час досудового розслідування до АТ «Ощадбанк» направлено постанову прокурора Оріхівського відділу Пологівської окружної прокуратури Запорізької ОСОБА_4 про надання тимчасового доступу до речей та документів по банківській картці № НОМЕР_7 . 29.02.2024 дізнавачем СД ВП № 4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області отримано тимчасовий доступ до документів, а саме до інформації по картковому рахунку № НОМЕР_7 . Відповідно до наданої інформації, встановлено, що вказана картка оформлена на ім`я ОСОБА_7 та який є користувачем банківського рахунку № НОМЕР_8 відкритого у АТ «Ощадбанк». На даний час встановлено, що грошові кошти, котрі наналежать ОСОБА_5 , перебувають на рахунку № НОМЕР_8 відкритого у АТ «Ощадбанк», є об`єктом кримінального проступку шахрайства скоєного відносно ОСОБА_5 . Накладення арешту на вказані грошові кошти надасть можливість у подальшому їх використати для відшкодування завданих потерпілому ОСОБА_5 кримінальним проступком майнової шкоди.
Дізнавач сектору дізнання клопотання підтримала про що надала відповідну заяву.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
У ст. 171 КПК України, викладено вимоги, яким повинно відповідати клопотання слідчого про арешт майна. Зокрема у п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 171 КПК України зазначено, у клопотанні слідчого повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до п.п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Статтею 41 Конституції України, передбачено, що кожен має право вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном і ніхто не може бути протизаконно обмежений в реалізації свого законного права власності.
Статтями 7, 16 КПК України установлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого у порядку, передбаченому цим Кодексом.
У клопотанні про арешт майна дізнавач посилається, що накладення арешту на банківський рахунок дасть можливість забезпечити збереження речових доказів, та на те, що грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку ОСОБА_7 в АТ «Ощадбанк» є об`єктом кримінального правопорушення, оскільки є грошовими коштами потерпілого, однак жодних підтверджень таким фактам, дізнавачем не надано.
Водночас, слідчий суддя звертає увагу на те, що дізнавач обгрунтовуючи клопотання, посилається на арешт грошових коштів, які належать потерпілому, а звертається з вимогою про накладення арешту на банківський рахунок, що не передбачено нормами кримінально-процесуального законодавства.
До того ж, дізнавачем не доведено, що ОСОБА_7 , є особою який підозрюється у вчиненні даного кримінального правопорушення. Таким чином, накладення арешту на банківський рахунок з позбавленням права на розпорядження грошовими коштами, які на ньому знаходяться буде порушенням законних прав та інтересів власника рахунку.
Отже, за викладених обставин, враховуючи вимоги кримінально-процесуального законодавства України, слідчий суддя доходить висновку про необґрунтованість вказаного клопотання, недоведеність дізнавачем необхідності такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, у зв`язку із чим у задоволенні клопотання дізнавача про накладення арешту, слід відмовити.
Керуючись ст.ст.131, 170-173 КПК України, слідчий суддя,
У задоволенні клопотання дізнавача сектору дізнання ВП № 4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1