ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 675/1320/23

Провадження № 11-кп/4820/252/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

доповідача-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11 січня 2024,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про розв`язання питання, пов`язаного з виконанням вироку та звільнення від подальшого покарання.

Таке рішення суд мотивував тим, що згідно з ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 28 червня 2023 року, засудженому ОСОБА_6 замінено невідбуту частину покарання, у виді довічного позбавлення волі, більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років, який рахується з дня заміни невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`який, а тому доводи ОСОБА_6 , який до заміни невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі відбув 27 років 7 місяців позбавлення волі, частину якого він хоче врахувати у строк позбавлення волі, після заміни йому покарання, не заслуговують на увагу, оскільки строк покарання, згідно з ч. 1 ст. 82 КК України, в даному випадку 15 років, обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання на більш м`який. З вказаних підстав не підлягає задоволенню вимога ОСОБА_6 про звільнення від покарання у зв`язку із закінченням 25-ти річного терміну відбуття покарання.

Засуджений ОСОБА_6 , в поданій апеляційній скарзі, просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову, якою застосувати належну правову форму обчислення повного безперервного строку покарання у виді позбавлення волі із визначенням остаточної дати завершення відбуття ним покарання. Вказує, що він перед судом не порушував питання про перегляд законності призначеного йому покарання за вироком та ухвалою, що набрали законної сили, у виді довічного позбавлення волі. Ним ставилося питання про належну правову форму застосування положень ч.ч. 1,5 ст. 82 КК України (в редакції від 06.11.2022) та відповідного правового обчислення строків покарання згідно з положеннями ст.ст. 1, 3, 4, 5, 50, 63,73 КК України, ст.ст. 1, 3, 6, 8, 9, 19, 21, 22, 24, 27, 28, 55, 58, 60, 61, 64, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 4, 5, 7, 8, 9-12, 21, 30, 32, 33, 537, 539 КПК України. Переконує, що обчислюється загальний безперервний термін покарання у виді позбавлення волі, який відбуває кожний засуджений до покарання у виді довічного позбавлення волі, і при заміні судом більш м`яким, на позбавлення волі, на певний строк, має враховуватися строк понад 15 років, який засуджений вже відбув. На думку апелянта, відносно нього обов`язково має бути застосовано положення ч. 1 ст. 25 КК України 1960 року. Зазначає, що на момент вчинення ним злочину, передбаченого ст. 93 КК України 1960 року, діяла «одноярусна» загальна (звичайна) система призначення покарання, яка встановлена Конституцією України з 29.06.1996 року, та остаточно закріплена Рішенням КСУ від 29.12.1999 № 11-рп/99. Новий вид покарання довічне позбавлення волі, який діє з 29.03.2000 року і застосовується за ст. 93 КК України 1960 року та відноситься до загальної системи покарання є строковим видом покарання з максимальним строком позбавлення волі, яка обмежена верхньою межею строком 25 років, який встановлюється правовим положенням ч. 1 ст. 25 КК України 1960 року. Звертає увагу, що коли до нього 28.06.2023 року застосовували інститут заміни покарання, то відповідно до правового положення ст. 6 КК України 1960 року обов`язково застосовуються положення ч. 1 ст. 25 КК України 1960 року, якими термін його покарання у виді позбавлення волі обмежений терміном 25 років.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора, яка вважає ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За вимогами ч. 1 ст. 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Саме в порядку, визначеному п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, засуджений ОСОБА_6 просить суд фактично переглянути законність призначеного йому покарання за вироком, що набрав законної сили, у виді довічного позбавлення волі та звільнити його від відбування покарання.

Проте, суд вірно зауважив, що така вимога засудженого не може бути задоволена, з огляду на те, що в порядку виконання вироку суд першої інстанції не перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень, які набрали законної сили та не вправі вирішувати питання, що стосуються суті вироку та призначеного покарання.

Відповідно ч. 2 ст.21 КПК України вирок та ухвала суду, що набрали законної сили у порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13), одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принцип остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

18 жовтня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закони України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини», які набрали чинності 06 листопада 2022 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

На даний час на законодавчому рівні передбачено право засуджених, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та в подальшому на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції встановлено, що вимоги закону судом дотримані.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_6 засуджений вироком Апеляційного суду Одеської області від 03 листопада 2003 року за ст. ст. 69, 93 п. п. «а», «г», «з», «і», 177 ч. 1, 208, 42 КК України в редакції 1960 року, ст. 263 ч. 1 КК України в редакції 2001 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 25 травня 2004 року, вирок від 03 листопада 2003 року відносно ОСОБА_6 змінений, виключено з вироку кваліфікацію за ст. 69 КК України, постановлено, що ОСОБА_6 вважається засудженим за ст. 177 ч. 1 КК України в редакції 1960 року, ст. 263 ч. 1 КК України в редакції 2001 року, ст. 93 п.п. «а», «г», «з», «і» КК України в редакції 1960 року до покарання, призначеного судом, на підставі ст. 42 КК України, за сукупністю злочинів, до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09 червня 2016 року зараховано ОСОБА_6 затримання та тримання під вартою, як запобіжний захід, з 01 травня 2000 року по 25 травня 2004 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 28 червня 2023 року ОСОБА_6 замінено невідбуту частину покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що, у відповідності до ч. 1 ст. 82 КК України, невідбута частина покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінена судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

З матеріалів справи вбачається, що до ОСОБА_6 застосовано пільгу за ст. 82 КК України, а саме згідно з ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 28 червня 2023 року, засудженому ОСОБА_6 замінено невідбуту частину покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років.

Доводи ОСОБА_6 , який до заміни невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі відбув 27 років 7 місяців позбавлення волі, частину якого він хоче врахувати у строк позбавлення волі, після заміни йому покарання, не заслуговують на увагу, так як строк покарання згідно з ч. 1 ст. 82 КК України, в даному випадку 15 років, обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання на більш м`який.

Поряд з цим, ОСОБА_6 роз`яснено, що згідно з частиною шостою статті 82 КК України до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини третьої статті 81 КК України регламентовано, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом, зокрема, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк.

З наведених норм слідує, що особа, засуджена до довічного позбавлення волі, спочатку (після відбування нею не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання) має право на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, і лише після фактичного відбування нею не менше трьох чвертей строку вже заміненого покарання така особа матиме право на умовно-дострокове звільнення від його відбування.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що поставлені у клопотанні вимоги засудженого про зарахування йому у строк відбуття покарання, визначеного ухвалою Ізяславського районного суду від 28 червня 2023 року, залишку строку, як відбуту частину, з 2016 року по 2023 рік, з урахуванням тримання під вартою, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а також звільнення від покарання у зв`язку із закінченням 25-ти річного терміну відбуття покарання, задоволенню не підлягають, оскільки такі його вимоги та їх обґрунтування, зазначені у клопотанні та апеляційній скарзі засудженого не ґрунтуються на вимогах Закону.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією судді не встановлено.

З огляду на викладене, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги засудженого.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11 січня 2024 щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3