Справа № 646/3535/24
№ провадження 1-кп/646/711/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2024 м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000213 від 12.01.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Ситківці Немирівського р-ну Вінницької обл., громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, має одну неповнолітню дитину, який перебуває на посаді стрільця-снайпера десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат» раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №72 від 10.06.2023 солдат військової служби за мобілізацією ОСОБА_3 призначений на посаду стрілець-снайпер десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 .

Згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (№2102-ІХ), відповідно до пункту № 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено військовий стан, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, який у подальшому продовжено Указом Президента України від 06.11.2023 № 734/2023 з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, який діяв і станом на 29.01.2024.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 1 1, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається з ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, За своїми військовими званнями начальниками є: полковники, генерал-майори, генерал- лейтенанти, - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерал-полковники, адмірали, генерали армії України - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.

Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Однак, солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби в складі десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 10.01.2024 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинити непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 10.01.2024, близько 11 год. 20 хв. заступником командира 2 десантно- штурмової роти військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення молодшим лейтенантом ОСОБА_6 , солдату ОСОБА_3 за місцем тимчасової військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), у відповідності до бойового розпорядження командира НОМЕР_2 окремого десантно- штурмового батальйону (військової частини НОМЕР_1 ) №1 Ібдск від 22.12.2023, віддано усний наказ щодо утримання ротного опорного пункту, а саме позицій відділення «Юпітер» в районі АДРЕСА_3 для подальшого виконання бойових завдань за призначенням.

Будучи невдоволеним наказом щодо висунення та зайняття позиції відділення «Юпітер» в районі АДРЕСА_3 , солдат ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати наказ та вибувати в район АДРЕСА_3 для подальшого виконання бойових завдань за призначенням, чим підірвав боєготовність та боєздатність 2 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 .

27 березня 2024 року між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 , яка згідно із статтею 37 КПК України має повноваження прокурора у кримінальному провадженні за №0000213 від 12.01.2024, та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , на підставі ст.ст.468,469,472 КПК України, була укладена угода про визнання винуватості у приміщенні Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Полтаві за адресою: м. Харків, вул. Євгена Котляра, 7, каб. 5.

Зі змісту даної угоди встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, за обставин, викладених обвинувальному акті, сприяв проведенню досудового розслідування, щиро покаявся у скоєному.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_3 буде призначене покарання за ч. 4 ст. 402 КК України, враховуючи ступінь вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, його щире каяття, а також беззастережне визнання своєї вини, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 та істотно впливають на прийняття рішення про можливість укладення угоди про визнання винуватості та обумовлення міри покарання за вчинений злочин, з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, а також роз`яснень, що містяться у п. 12 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» сторони вважають за можливе призначити покарання ОСОБА_3 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 402 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, та погоджуються на призначення покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 402 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 роки та на підставі ст. 62 КК України заміни позбавлення волі на триманням у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 роки.

Крім того, угодою встановлені наслідки її укладання і затвердження, відповідно до вимог ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 просив затвердити цю угоду.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив добровільність укладення угоди про визнання винуватості між ним та прокурором, визнав свою винуватість в інкримінованому йому діянні, просив її затвердити і призначити узгоджену міру покарання. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала думку підзахисного, та просила затвердити угоду про визнання винуватості.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Суд переконався, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій, або будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Крім того судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК та КК України, і тому вона може бути затверджена судом. На умовах цієї угоди може бути ухвалений вирок, оскільки правова кваліфікація кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим є правильною за ч. 4 ст. 402 КК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України. Підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ч. 7ст. 474 КПК України, відсутні.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє його права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, визначені положеннями ст.ст. 473, 474 КПК України.

Суд також переконаний в тому, що угоду сторонами підписано добровільно, свідомо, без впливу будь-яких сторонніх обставин чи факторів. Умови укладеної угоди також не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод чи інтересів сторін чи інших осіб. З угоди також не вбачається обставин, які б свідчили про очевидну неможливість виконання обвинуваченим узятих на себе за угодою зобов`язань.

Як видно з матеріалів досудового розслідування у проваджені зібрано достатньо доказів для обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, а тому визнання ним винуватості є цілком виправданим.

Таким чином, дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 402 КК України, тобто непокора, а саме відкрита відмова виконати наказ начальника, вчиненого в умовах воєнного стану.

Також суд враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст.66 КК України, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, міра покарання, узгоджена обвинуваченим у присутності його захисника та прокурором, визначена за наявності до того законних підстав, а тому не суперечить інтересам суспільства.

Суд також вважає, що обставини, які пом`якшують покарання, обставин, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу ОСОБА_3 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, неповнолітніх чи не працездатних осіб на утриманні не має, характер кримінального правопорушення та інші обставини, цілком враховані угодою про визнання винуватості знайшли своє відображення в узгодженому остаточному покаранніта свідчать про можливість застосування положень ст. 62, 69 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 02.02.2024 у справі №642/492/24 (провадження № 1-кс/642/439/24) стосовно ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 60 560, 00 грн. Строк тримання під вартою визначено рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 02.02.2024. Строк дії запобіжного заходу визначено до 01.04.2024.

Згідно з платіжною інструкцією BASS_2 (код документа 3319-5968-6012-0135) від 02.02.2024 на рахунок НОМЕР_3 була внесена сума 60 950,00 грн.

Відповідно до повідомлення ТУ ДСА у Харківській області на адресу ОСОБА_8 , згідно виписки з рахунку НОМЕР_4 від 02.02.2024, кошти у сумі 60 560,00 грн. надійшли на депозитний рахунок територіального управління з призначенням платежу: Застава, справа №642/492/24 за ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 11ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Порядком внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженимпостановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 р. № 15(далі-Порядок) встановлений порядок повернення застави, зокрема: кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбаченихКримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до п.8 Порядку застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка - готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку. Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до територіального управління ДСА або апеляційного суду, якому відкрито депозитний рахунок, на який було внесено заставу, такі документи: заяву особи чи заставодавця, в якій обов`язково зазначаються реквізити банківського рахунка, на який зараховуватимуться кошти, що підлягають поверненню, а у разі відсутності банківського рахунка - відомості про банк чи підприємство поштового зв`язку; засвідчену судом копію ухвали слідчого судді, суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави; копію платіжного або іншого документа, що підтверджує факт внесення коштів як застави.

На підстав викладеного, а також враховуючи те, що підстав для звернення застави в дохід держави, внесеної за обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено, запобіжний захід у вигляді застави останнім не був порушений, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді застави підлягає продовженню з встановленими обов`язками до набрання вироком законної сили, а внесений розмір застави підлягає поверненню заставодавцю ОСОБА_8 , після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлено, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.369-371,373-376,468-475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27 березня 2024 року між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000213 від 12.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі стоком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1ст. 62 КК України, замінити призначене ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців на строк 2 (два) роки.

Строк покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з дати набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді застави з покладеними обов`язками до набрання вироком законної сили залишити без змін, після набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави з покладеними обов`язками - скасувати.

Відповідно до ч. 5ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, за період з 02.02.2024 по 05.02.2024, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Заставу, визначену ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 02.02.2024 у справі №642/492/24 (провадження № 1-кс/642/439/24) у розмірі 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн.. 00 коп., внесену 02.02.2024 за обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заставодавцем ОСОБА_8 на розрахунковий рахунок територіального управління ДСА України в Харківській області повернути заставодавцю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ), відповідно до ст. 182 КПК України, після набрання вироком суду законної сили.

Роз`яснити обвинуваченому, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 Кримінального кодексу України, а також тягне за собою наслідки, встановлені статтею 476 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1