1Справа № 335/7239/23 1-кп/335/383/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2024 року м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді : ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000914 від 08.06.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Роботине Токмацького району Запорізької області, українця, громадянина України, який здобув неповну середню освіту, неодруженого, непрацевлаштованого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 13.04.2018 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185 КК України покарання 1 рік позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; 11.12.2019 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до покарання позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці. Звільнився 21.04.2023 року по відбуттю покарання;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , достовірно знаючи, що Указами Президента України на всій території України з 24.02.2022 введено військовий стан, на період дії якого впроваджено ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» заходи правового режиму воєнного стану, також будучи раніше неодноразово судимим за вчинення кримінальних правопорушень корисливої спрямованості, маючи судимості, що не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став, та знов вчинив кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.

Так, 07 червня 2023 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись біля зупинки громадського транспорту "ТЦ Україна" біля будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, наніс один удар кулаком в обличчя потерпілому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та відкрито заволодів мобільним телефоном марки "Xiaomi", модель "Redmi 9T", в корпусі чорного кольору, пам`ять об`ємом 64 Gb, в якому знаходилась сім-карта оператора "Водафон Україна" з мобільним номером НОМЕР_1 та сім-карта оператора "Лайф" з мобільним номером НОМЕР_2 , imei 1: НОМЕР_3 та imei 2: НОМЕР_4 , вартість якого згідно висновку експерта складає 3516 гривень 67 копійок, який на праві власності належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після чого, ОСОБА_5 , покинув місце вчинення злочину з викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинив ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 3516 гривень 67 копійок.

Своїми діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений за ч.4 ст.186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, вчинений в умовах воєнного стану.

Судовий розгляд проведено в межах пред`явленого обвинувачення відповідно до ст. 337 КПК України.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно із ч.2 ст.84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Обвинувачений ОСОБА_5 допитаний в суді пояснив, що вину у вчиненні злочину не визнає. 07.06.2023 року він був біля універмага «Україна», у нього там поруч живе племінниця та друг, йому скинули гроші на карту, він прихав забрати кошти. Він домовився з другом ОСОБА_8 зустрітися, вони зустрілися, взяли пиво, прийшли пили пиво. Підійшла ОСОБА_9 , зав`язався діалог, вони спілкувалися, потім підійшов потерпілий, який був знайомий з ОСОБА_10 . Потім він знов підійшов до ОСОБА_9 , так було тричі. ОСОБА_9 запропонувала йому залишитися. Так вони спілкувалися, ОСОБА_8 пішов, а вони залишилися і спілкувалися втрьох. Потім пішли в АТБ за пивом з потерпілим. ОСОБА_9 пішла по справах. Після цього вони з потерпілим вирішили посидіти вдвох попити пиво і пішли на лавочку. Спілкувалися, пили пиво. Він спитав у потерпілого ОСОБА_12 його телефон, той йому його дав. Обвинувачений також вказав, що потерпілий добровільно йому дав телефон, він показував в Інстаграмі свою дитину ОСОБА_12 . Також пояснив, що взяв телефон у потерпілого, щоб послухати музику. Вони сиділи слухали музику. Потерпілий сидів справа від нього, потім пішов в туалет, потім повернувся. Телефон увесь час був у нього, потерпілий повідомив йому пароль. Під час спілкування, він спитав у потерпілого, чи буде він пиво, той погодився. ОСОБА_5 також вказав, що для того, щоб налити пиво, поклав телефон потерпілого у кишеню, при цьому курив. Раптом жар з цигарки випав на штани, від підвівся щоб струхнути попіл, як потерпілий також встав, схопив його за ліву руку. Він злякався і відступив назад і з правої руки вдарив потерпілому в бороду, в область голови. Вдарив, це по звичці, машинально, він з 9 років спортом займається, майстер спорту по боксу. Потерпілий пару шагів назад здав і впав назад, потім розвернувся і убіг у бік ОСОБА_13 , щось кричав. Він залишився з телефоном потерпілого, зайшов в контакти і знайшов контакт якоїсь ОСОБА_14 , він їй подзвонив, що знайшов телефон потерпілого. Після цього поїхав на ОСОБА_15 . Увесь цей час у нього був також і свій телефон, кнопковий, а у потерпілого взяв телефон щоб зайти в Інстаграм. Вранці він знов пішов на ОСОБА_13 , шукав потерпілого, зустрів знайомого і питає у нього зарядку на мобільний телефон потерпілого, бо той розрядився. Вони поїхали зі знайомим на ІНФОРМАЦІЯ_4. ОСОБА_5 повідомив, що дав знайомому ОСОБА_16 телефон потерпілого, знайомий кудись пішов з телефоном і зник. Потім його затримала поліція. Усе було не так, як каже потерпілий. Потерпілий залишив у нього телефон і втік у невідомому напрямку, а він телефон не викрадав.

Захисник у судовому засіданні просила виправдати обвинуваченого на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання 23.04.2024 року не з`явився, повідмолений належним чином, був двічі допитаний в судовому засіданні і подав заяву про розгляд провадження у його відсутність.

У зв`язку із тими обставинами, що ОСОБА_5 заперечував наявність умислу на відкрите заволодіння чужим майном, зазначаючи, що потерпілий добровільно дав йому телефон і зник, залишивши свій телефон, а обвинувачений мав намір повернути потерпілому телефон, судом досліджені докази, надані прокурором у повному обсязі, а саме допитано потерпілого ОСОБА_7 допитано свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , досліджені письмові докази.

Незважаючи на невизнання провини обвинуваченим, вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України за обставин встановлених судом, доведена повністю і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які відповідають вимогам передбаченим ст. ст. 85-87 КПК України, перевірених та оцінених у їх сукупності судом безпосередньо в судовому засіданні, а саме:

Показаннями потерпілого ОСОБА_7 який у судових засіданнях 14.11.2023 (з урахуванням його додаткового допиту 12.03.2024) пояснив, що 07.06.2023 пішов гуляти, зустрівся з подругою на площі Університетський, пішли в магазин, щоб придбати алкоголь, біля 16 години він поїхав на маршрутці, вийшов на України, зустрівся з ОСОБА_19 , обвинуваченим, якого бачив другий раз. ОСОБА_19 біля 20 години запропонував піти йому в АТБ, купити пива, біля 21 години вони пішли за покинутий павільйон квітів біля ТРЦ Україна, спілкувалися. Увесь цей час вони слухали музику з його телефона, який був в руках у ОСОБА_19 , так як ОСОБА_19 перемикав треки. Коли допили алкоголь, ОСОБА_19 поклав телефон собі в карман, на що потерпілий сказав: «Що ти робиш, віддай мені телефон», але ОСОБА_19 нічого не відповів і вдарив його в обличчя та почав убігати, потерпілий побіг за ним, біг та гукав йому « Стій! », ОСОБА_19 це чув, потім ОСОБА_19 віддалився і побіг у біг Фестивальної. У жінки він попрохав телефон і зателефонував у поліцію. Приїхала поліція і вони з поліцією шукали ОСОБА_19 , якого не знайшли.

На уточнюючи питання учасників пояснив, що телефон був Редмі 9Т, чорного кольору, він в поліцію привіз коробку з телефону. На телефоні був пароль з 3 цифр. Коли заблокувався телефон, ОСОБА_19 спитав пароль, щоб музику поновити, він надав йому пароль. Телефон поклав поруч між обвинуваченим і ним, ОСОБА_19 взяв телефон щоб слухати музику, заходив в соцмережі. Жодним родичам не телефонували з приводу повернення телефону. У той день він випивав. З ОСОБА_5 немає жодних відносин. ОСОБА_5 не просив дати телефон, лише в той день. Телефон ОСОБА_19 поклав в кишеню власної куртки. Також зазначив, що ОСОБА_19 вдарив його, при цьому нічого не казав, просто вдарив. Він був напроти нього, вдарив рукою - кулаком. У відповідь він не намагався нанести удар ОСОБА_19 , оскільки після удару обвинувачений побіг, він за ним гнався, звав на допомогу, це чули люди, які були на зупинці. Пояснив, що удар був в губу , ОСОБА_19 розбив йому губу, нікуди за медичною допомогою не звертався, рівновагу не втратив. ОСОБА_5 його вдарив, від удару його відкинуло, а обвинувачений у цей час побіг. ОСОБА_5 не друг, не знайомий, двічі бачилися. У той день зустрілися випадково. Покарання обвинуваченому вважає за необхідне призначити на розсуд суду, вказав, що шкода йому не відшкодована обвинуваченим, телефон не повернуто.

Показаннями свідка ОСОБА_17 , яка у судовому засіданні 25.01.2024 року пояснила, що працює в ломбарді за графіком. До її обов`язків входить спілкування з клієнтами, оформлення договору кредиту та застави. Пояснила, що до них приходить клієнт, дає документи, зробили оцінку, гроші віддали. Усе швидко. Їй було надано документ -Договір, вона його згадала, це була застава телефону, у червні 2023 року, вона працювала у цей день за графіком. Впізнати людину ,яка принесла телефон не може, марку модель не пам`ятає, вартість 1900 грн. Усе вноситься в базу, надається договір, вказується строк. Особу встановлює за даними паспорта, він зазначається у договорі. Дані особи, яка отримує грошові кошти та здає заставу також зазначається. Оцінку телефону здійснює за базою, вноситься модель. В ломбарді наявні камери відеоспостереження. Щодо мобільного телефону, то він перевіряється через імей, якщо телефон рахується викраденим, то договір не укладається. Якщо телефон не викупає, телефон списується. Конкретно по цьому телефону не пам`ятає. ОСОБА_5 бачить вперше. Доля телефону їй не відома. У неї кожний день такий потік людей, що конкретно по цьому випадку нічого зазначити не може.

Показаннями свідка ОСОБА_18 , який пояснив у судовому засіданні 09.04.2024 року в режимі відеоконференції, що знайомий з ОСОБА_19 , не знає його прізвище. Він був біля унівемага «Україна» влітку 2023 року спускався, як раптом зустрів ОСОБА_19 , який каже, що у нього проблеми з грошима, у нього є телефон, але немає документів, щоб телефон продати. ОСОБА_19 розблокував телефон, показав телефон, він був не битий, нормальний телефон. Вони вдвох поїхали на ОСОБА_22 , пішли в ломбард Капітал, здали телефон, гроші він віддав ОСОБА_19 . Також після цього він відійшов в туалет, повернувся, а ОСОБА_19 немає. Це було влітку 2023 року. Знає ОСОБА_19 , один раз бачилися там, а познайомилися, коли отримували гуманітарну допомогу на вул. ОСОБА_22 . Того дня, він зустрів його у першій половині дня. ОСОБА_19 запропонував здати телефон в ломбард, але не має документів. Телефон не пам`ятає, візуально сенсорний телефон, колір не пам`ятає. Коли приїхали до ломбарду заходили вдвох, договір оформлювався на нього, бо документи були тільки у нього, скільки грошей за телефон було не пам`ятає, може 2900 чи 3900 грн. не пам`ятає, ці гроші усі віддав ОСОБА_19 . ОСОБА_19 повідомляв: «Це мій телефон», розблокував, показав, код ввів, тому свідок був впевнений, що цей телефон належить ОСОБА_19 . Крім телефону, більше нічого не було, ні зарядки, ні коробки. ОСОБА_19 за описом - лисий, в чорній футболці, в чорних штанах і панамці. У залі судового засіданні він не зміг побачити обвинуваченого через маленький розмір зображення. Він писав заяву, щоб його допитали на відеконференції. Влітку він працював на ОСОБА_22 , зателефонували спитали, чи знає він ОСОБА_19 , ви разом здавали телефон. Працівники поліції під`їхали, пред`явили документи, він надав пояснення і підписав документи. Більше з жодним ОСОБА_19 не зустрічався.

Аналізуючи та оцінюючи показання потерпілого ОСОБА_7 суд вважає, що вони послідовні, логічні, істотних суперечностей не мають, узгоджуються між собою із поясненнями свідка ОСОБА_18 , ОСОБА_17 в частині тих подій, які потерпілий та свідки кожний окремо сприймали безпосередньо. Мотивів для обмови потерпілим обвинуваченого не встановлено, всі свідчення надавалися під присягою, крім того, вказана особа впізнала обвинуваченого у судовому засіданні, як особу, що вчиняла злочин. Обставин, які би ставили під сумнів достовірність цих показань, за результатами судового розгляду не встановлено.

Щодо пояснень свідків, то вони під час судового провадження є логічними та такими, що не суперечать зібраним по справі доказам та фактичним обставинам справи. Крім того, дані свідки були попереджені судом про кримінальну відповідальність за ст.384,385 КК України і давали свідчення під присягою, і при цьому суд ставиться критично до окремих неточностей в показаннях зазначених свідків, а саме тих обставин, які вони не пам`ятають, оскільки вони свідчать лише про те, що з моменту події до допиту у судовому засіданні минув певний час, що в силу фізіологічних особливостей людської пам`яті не може не вплинути на відображення в пам`яті свідків всіх обставин того, що сталося і, тим паче, дискредитувати зазначені показання. Щодо наведених пояснень, слід зазначити, що вказані особи будь-яких зауважень у протоколах слідчих дій не висловлювали, зі скаргами до прокуратури не зверталися.

З матеріалів кримінального провадження не вбачається підстав вважати, що свідки, показання яких узгоджуються між собою, та з іншими доказами по даному кримінальному провадженню, в тому числі і письмовими, оговорюють обвинуваченого по даному кримінальному провадженню або є зацікавленими в результатах його розгляду. Всі свідчення надавалися під присягою. Щодо показів свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_18 то судом беруться до уваги їх покази з урахуванням тих обставин, що вони не були свідками безпосередньо вчиненого кримінального правопорушення, проте у сукупності із іншими доказами підтверджують існування обставин, встановлених судом.

Так, з показів свідка ОСОБА_18 судом встановлено, що йому було передано ОСОБА_19 мобільний телефон Xiaomi в корпусі чорного кольору для продажу в ломбарді, а гроші отримані за мобільний телефон передано ОСОБА_19 , і хоча і свідок об`єктивно не зміг впізнати обвинуваченого у судовому засіданні через технічні особливості відеоконференц зв`язку та можливість бачити після інсульту лише одним оком, суд вважає логічним в світлі подій, що відбулися, зокрема продаж ОСОБА_18 телефону, який належить потерпілому і викрадений у потерпілого ОСОБА_19 , який повідомив свідку що це його власний телефон і підтвердив це тим, що ввів на телефоні пароль, який напередодні його повідомив потерпілий під час спільного прослуховування музики на телефоні, передання грошей за продаж телефону ОСОБА_19 , опис зовнішності та одягу співпадає з рисами ОСОБА_5 , пояснення самого ОСОБА_5 , що він зустрівся з ОСОБА_24 та передав йому телефон, вважати що події, які мали місце між цим свідком та ОСОБА_19 , відбулися з ОСОБА_5 та вважає, що покази цього свідка спростовують версію обвинуваченого щодо намірів повернути телефон потерпілому, а не заволодіти ним з метою отримання коштів від продажу чужого викраденого майна.

Свідок ОСОБА_17 підтвердила факт укладення нею договору застави зі свідком ОСОБА_18 , пояснила процедуру оформлення застави телефону, який належить потерпілому, проте був зданий в ломбард свідком ОСОБА_18 , наявність у ломбарді відеокамер, і хоча очевидцем грабежу вона не була, проте її покази підтверджують отримання в заставу та надання грошей за телефон, який було викрадено у потерпілого.

Окрім показань потерпілого ОСОБА_7 та свідків, вина ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, підтверджується також письмовими доказами, які відповідають вимогам передбаченим ст. ст. 85-87 КПК України, а саме:

- даними протоколу огляду місця події від 08.06.2023 року, відповідно до якого, за участю потерпілого ОСОБА_7 оглянуто місце події, ділянка місцевості розташована біля покинутого квіткового павільйону за ЗГТ «Україна», по АДРЕСА_4 . В слідчій дії бере участь ОСОБА_7 який рукою вказав на місце, де в нього було викрадено мобільний телефон Редмі 9Т та фототаблицями до протоколу огляду місця події, на яких містяться оглядовий фотознімок вигляду місця події, вигляду місця(фото1), де потерпілого вдарили і забрали мобільний телефон(фото 2), вигляд доріжки (фото 3).

- даними які містяться у відповіді ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капітал» на запит слідчого №7737/46/03-2023 від 12.06.2023, згідно до якого встановлено, що ОСОБА_18 у відділенні ломбарду 08.06.2023 по АДРЕСА_5 отримав кредит під заставу мобільного телефону марки "Xiaomi", модель "Redmi 9T", 4/ 64 Gb, imei 1: НОМЕР_3 та imei 2: НОМЕР_4 , додатком до якої є Договір про надання фінансового кредиту та застави № від 08.06.2023 та запис з камер відеоспостереження.

-даними, які містяться у Договорі про надання фінансового кредиту та застави № від 08.06.2023 згідно до якого ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капітал» та ОСОБА_18 уклали договір фінансового кредиту та застави , сума кредиту 1900 грн., строк користування 5 днів. Предмет застави мобільний телефон марки "Xiaomi", модель "Redmi 9T", 4/ 64 Gb, imei 1: НОМЕР_3 та imei 2: НОМЕР_4 -1 шт.Кредит надається готівкою 1900,00 грн.

- речовим доказом Договором про надання фінансового кредиту та застави № від 08.06.2023 (постанова слідчого від 12.06.2023р).

-даними протоколу огляду предмету від 12.06.2023 згідно до якого, слідчий оглянув Договір про надання фінансового кредиту та застави № від 08.06.2023, під час огляду встановлено, що договір уклав ОСОБА_18 , на свій паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 виданий 24.11.2020 Комунарським РВ ЗММУ ГУМВС України в Запорізькій області. В даному договорі зазначено предмет застави мобільний телефон марки "Xiaomi", модель "Redmi 9T", 4/ 64 Gb, imei 1: НОМЕР_3 та imei 2: НОМЕР_4 .

-даними протоколу огляду відеозапису від 12.06.2023 року, згідно якого слідчим оглянуто диск з лазерних систем зчитування на якому міститься АДРЕСА_6 , з камер спостереження, які встановлені у приміщенні ломбарду ПТ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », за адресою: АДРЕСА_6 ; При поміщенні диску приводу персонального комп`ютера та відкритті його вмісту, встановлена наявність відео-файлів з назвами: АДРЕСА_6 . На 11:21:47 відеозапису , на екрані комп`ютерного монітору видно, що до приміщення ломбарду заходить чоловік одягнений в сину футболку, сині джинси, з чорною сумкою через плече, який дає до вікна мобільний телефон. Вищевказаний чоловік очікує деякий час, потім надає до вінка паспорт громадянина України, через декілька хвилин підписує договір про надання кредиту та застави, бере грошові кошти та йде з ломбарду.

До протоколі міститься фототаблиця та долучено СД- диск з записом, який оглянуто безпосередньо у судовому засіданні.

-речовим доказом ДВД-Р диском із відеозаписом з ломбарду «Ломбард Капітал» (постанова слідчого від 12.06.2023р).

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.06.2023 року, згідно якого ОСОБА_7 впізнав чоловіка, як особу з якою бачився 07.06.2023 року та який наніс один удар в обличчя та відкрито заволодів мобільним телефоном, зображеного на фото №3. Згідно додатку до протоколу на фото №3 зображено ОСОБА_5

- висновком експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/108-23/9154/ТВ , згідно до якого ринкова вартість мобільного телефону "Xiaomi", модель "Redmi 9T", 4/ 64 Gb, imei 1: НОМЕР_3 та imei 2: НОМЕР_4 , без пошкоджень, який з 2021 року перебував у експлуатації, станом на 07.06.2023 складає 3516,67 грн.

- даними, які містяться у протоколі слідчого експерименту від 31.08.2023 року за участю потерпілого ОСОБА_7 у присутності понятих, слідчим експериментом встановлено, що потерпілий ОСОБА_7 під час слідчого експерименту показав місце та механізм викрадення у нього мобільного телефону, як і куди саме їй наніс удар обвинувачений та дії обвинуваченого після викрадення телефону. До протоколу долучено СД -диск ,який оглянуто у судовому засіданні.

Вищенаведені докази відкриті стороні захисту, та відповідно до ч.12 ст. 290 КПК України, відомості, що містяться в них, можуть бути допущенні, як докази і є належними і допустимими доказами у цьому провадженні.

Оцінюючи письмові докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку із показаннями свідків, суд вважає, що вищезазначені докази в повному обсязі доводять вину у вчиненні кримінального правопорушення, за наведених у вироку обставинах.

Окрім того, допустимість вищенаведених доказів підтверджується долученими прокурором процесуальними документами:

Даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.06.2023 року, підтверджується ті обставини, що потерпілий ОСОБА_7 звернувся із заявою про злочин, в якій повідомив, що 07.06.2023 року приблизно о 20 годині біля квіткового павільйону розташованого за ЗГТ « Країна » у м.Запоріжжя невстановлена особа вдарила його по обличчю та заволоділа його мобільним телефоном "Xiaomi", "Redmi 9T", чорного кольору imei 1: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 . Номер, який був у телефоні НОМЕР_6 .

Згідно до заяви ОСОБА_7 на ім`я слідчого ОСОБА_25 він відмовився від проходження судово-медичної експертизи, так як вважає, це недоцільним.

Згідно витягу з ЄРДР № 0000914 ,внесено відомості за ч.4 ст.186 КК України, за обставинами того, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , достовірно знаючи, що Указами Президента України на всій території України з 24.02.2022 введено військовий стан, на період дії якого впроваджено ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» заходи правового режиму воєнного стану, також будучи раніше неодноразово судимим за вчинення кримінальних правопорушень корисливої спрямованості, маючи судимості, що не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став, та знов вчинив кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин. Так, 07 червня 2023 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , знаходячись біля зупинки громадського транспорту "ТЦ Україна" біля будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, наніс один удар кулаком в обличчя потерпілому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та відкрито заволодів мобільним телефоном марки "Xiaomi", модель "Redmi 9T", в корпусі чорного кольору, пам`ять об`ємом 64 Gb, в якому знаходилась сім-карта оператора "Водафон Україна" з мобільним номером НОМЕР_1 та сім-карта оператора "Лайф" з мобільним номером НОМЕР_2 , imei 1: НОМЕР_3 та imei 2: НОМЕР_4 , вартість якого згідно висновку експерта складає 3516 гривень 67 копійок, який на праві власності належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після чого, ОСОБА_5 , покинув місце вчинення злочину з викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинив ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 3516 гривень 67 копійок.

Відповідно до рапорту, зареєстрованого 07.06.2023 07.06.2023 року о 22:18 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 07.06.2023 року о 22:15 за адресою: АДРЕСА_4 , невідомий вдарив та забрав мобільний телефон Сяомі Редмі 9, 5 хвилин тому прикмети-панамка , кофта чорного кольору, штани з двома полосками зірв 175 см. побіг в сторону Фестивальна. Потерпілий очікує на трамвайній зупинці. Заявник ОСОБА_26 . 23:58 Прибувши за вказаною адресою заявник ОСОБА_7 31.07.2003 проживає бульвар Гвардійський 30 кв 29 пояснив що розпивав спиртні напої з малознайомим громодянином ОСОБА_20 приблизно 26 років за квитковим магазином по вул Лєрмонтова ,під час розмови той попросив телефон щоб зайти до себе в соціальні мережі, після чого він його вдарив в обличчя та почав бігти в бік Незалежної України , де проживає кривдник він не знає , бачив його два рази .На місці викликано Сог вп#1 .Скарги та зауваження не надходило , заявник письмової відповіді не потребує.

Відомості, встановлені у зазначених документах, не є доказами винуватості обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України. Водночас, ці дані свідчать про дотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

Про корисливий мотив обвинуваченого та його мету, спрямовану на заволодіння майном потерпілого свідчать конкретні обставини кримінального провадження.

Оцінюючи показання ОСОБА_5 щодо того, що потерпілий надав йому телефон добровільно і після того, як потерпілий після удару зник, обвинувачений намагався повернути йому телефон, а не викрав його судом враховується наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 186 КК грабіж з об`єктивної сторони є відкритим викраденням чужого майна, тобто вилученням майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. Одночасно і особа, яка викрадає майно, усвідомлює, що її дії помічені іншими і оцінюються ними як викрадення. Але вона ігнорує це.

Згідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. Підвищена суспільна небезпека грабежу порівняно з крадіжкою зумовлюється тим, що грабіжник не приховує свого наміру протиправно заволодіти майном, діє відкрито для сторонніх осіб, ігноруючи волю потерпілого чи осіб, у володінні чи під охороною яких перебуває майно.

Статтею 186 КК України визначені також такі кваліфікуючі ознаки грабежу, як грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинений повторно, або за попередньою змовою групою осіб (ч. 2 ст. 186 КК) ; поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдав значної шкоди потерпілому, (ч. 3 ст. 186 КК); грабіж у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану (ч. 4 ст. 186 КК); грабіж, вчинений в особливо великих розмірах або організованою групою (ч. 5 ст. 186 КК)

Під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого при грабежі, слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння. Суспільна небезпечність такого грабежу підвищується у зв`язку з тим, що додатковими об 'єктами тут виступають свобода, тілесна недоторканність особи.

У більшості випадків грабежу метою застосування насильства є вилучення майна. У цьому випадку застосування насильства передує вилученню майна. Але насильство може бути застосоване і з метою утримання вже вилученого майна і в цьому випадку застосовуватися після вилучення майна.

Оскільки для кваліфікації дій ст. 186 КК України за ознакою «із застосуванням насильства» не має вирішального значення кількість ударів та спосіб їх нанесення, а потерпілий, як на стадії досудового розслідування так і на стадії судового провадження надав однакові за змістом покази щодо дій обвинуваченого та його сприйняття цього, і він із самого початку стверджував про те, що обвинувачений застосовував насильство до нього, в тому числі у вигляді одного удару кулаком в обличчя, а обвинувачений також зазначив у судовому засіданні про завдання потерпілому удару кулаком в обличчя, вказавши механізм завдання ним потерпілому удару, а письмовими доказами по справі також підтверджуються слова потерпілого, зокрема такі дії, а саме удар кулаком в обличчя, він показав на слідчому експерименті 31.08.2023 року, насильство було застосоване з метою заволодіння майном потерпілого про що свідчить те, що обвинувачений скориставшись тим, що потерпілий оговтується від удару, втік з викраденим майно, суд вважає доведеним, що обвинувачений застосував насильство, яке не є небезпечним для життя потерпілого, шляхом нанесення одного удару кулаком руки по обличчю ОСОБА_7 . Тому встановлення факту фізичного насильства, зокрема завдання потерпілому ударів, дає підстави для кваліфікації дій засудженого за кваліфікуючою ознакою грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Підстави для виключення з обвинувачення вказаної кваліфікуючої ознаки суд не вбачає і встановлює, що правопорушення вчинено із застосуваням насильства, яке не є небезпечним для життя потерпілого, повторно, в умовах воєнного стану і було вчинене із корисливого мотиву із прямим умислом.

Окрім того, заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала, кому належить це майно, мала підстави вважати, де знаходиться власник речі і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна. До такого висновку дійшов Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №128/984/17 від 23.06.2020 року.

Щодо клопотання ОСОБА_5 про визнання усіх доказів недопустимими через наявні неточності у викладі текстового змісту, то суд ці доводи відхиляє, з огляду на те, що наявність несуттєвих описок, хоча і є недопустимим при оформленні процесуальних документів, проте не є підставою в розумінні ст. 87 КПК України для визнання усіх доказів недопустимим.

Щодо доводів ОСОБА_5 про намір повернути телефон потерпілому, то ці доводи, на думку суду є версією обвинуваченого, створеною з метою ухилитися від відповідальності за вчинений злочин, оскільки вони суперечать поясненням як потерпілого, який впізнав обвинуваченого, як особу, яка вчинила грабіж, як у судовому засіданні так і під час досудового розслідування, так і поясненнями свідка ОСОБА_18 , який підтвердив у судовому засіданні факт отримання від ОСОБА_19 мобільного телефону, який, як встановлено, напередодні було викрадено у потерпілого ОСОБА_7 , для продажу в ломбарді, за що ОСОБА_19 свідком були надані грошові кошти отримані від свідка ОСОБА_17 за продаж телефону та іншим доказам у даному провадженні.

Суд відноситься критично до пояснень обвинуваченого щодо того, що в його діях відсутній склад злочину передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме що до того, що він вдарив потерпілого, а той втік, залишивши йому свій власний телефон. Адже, такі його твердження спростовані за наслідками судового розгляду послідовними показами потерпілого, свідків, які до того ж узгоджуються із письмовими доказами по справі, зокрема протоколом проведення слідчого експерименту від 31.08.2023 року із додатком у вигляді СД-диску, даними протоколу огляду від 08.06.2023, даними протоколу пред`явлення особи до впізнання від 13.06.2023 року та іншими вищенаведеними доказами у своїй сукупності, які досліджені у судовому засіданні.

Також, судом критично оцінюються показання обвинуваченого які протирічать обвинуваченню та встановленим в суді обставинам його протиправної діяльності, стосовно того, що він намагався повернути викрадений телефон потерпілому, оскільки такі показання не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються показаннями потерпілого, іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, крім того, такі покази є нелогічними з огляду на ті обставини, що поклавши телефон потерпілого у власну кишеню, після чого, вдаривши потерпілого, є нелогічним розраховувати на те, що потерпілий залишив йому телефон і повернеться за мобільним телефоном.

Крім того, сам ОСОБА_5 не заперечував факт отримання майна потерпілого, проте наполягав, що сам потерпілий телефон залишив. З таким твердженням суд погодитися не може виходячи зі способу та форми заволодіння телефоном.

Також суд зазначає, що майно так і не було повернуто потерпілому, ані у день заволодіння телефоном, ані у подальшому, оскільки телефон було передано свідку ОСОБА_18 з метою продажу та обвинуваченим за це отримані грошові кошти, а тому доводи обвинуваченого про те, що він мав намір повернути телефон є безпідставними, ніякими належними та допустимими доказами не підтверджені, а тому є тільки його суб`єктивною думкою, яка не може спростувати висновки суду щодо прямого умислу та корисливого мотиву обвинуваченого.

Крім того, пояснення ОСОБА_5 , суперечать поясненням потерпілого, який не тільки впізнав ОСОБА_5 як особу, яка пограбувала його, як у судовому засіданні так і під час досудового розслідування, так і одразу ж після вчинення кримінального правопорушення покликав на допомогу і з телефону сторонньої особи викликав поліцію, з поліцією шукав обвинуваченого, написав у поліції заяву про злочин та приніс коробку від його мобільного телефону з метою пошуку викраденого майна і винайдення злочинця.

При цьому ОСОБА_5 оспорюється обставини лише в частині наявності умислу на заволодіння чужим майном та відкрите викрадення телефона, в решті частині обставини, зокрема, місце спілкування, передання йому потерпілим власного телефону, повідомлення йому паролю від телефону, покладення ним телефону потерпілого у власну кишеню, завдання удару в обличчя потерпілому, ним не оспорюються.

Із даних встановлених судом вбачається, що 07.06.2023 знаходячись біля зупинки громадського транспорту "ТЦ Україна" по проспекту Соборному в м. Запоріжжя, ОСОБА_5 під час спілкування, отримавши від потерпілого у розпорядження мобільний телефон та у подальшому і пароль до телефону, під приводом продовження слухання музики, вживаючи алкогольні напої, маючи умисел на викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, із корисливих мотивів, поклав телефон до кишені власної куртки, усвідомлюючи, що його злочинні дії по крадіжці телефону викриті, не припинив їх після того, як потерпілий висунув вимогу повернути йому мобільний телефон, наніс один удар кулаком в обличчя потерпілому ОСОБА_7 , з метою заволодіння цим телефоном та зникнення під час того, як потерпілий оговтається від удару в обличчя, втік та зник з місця події з викраденим майном - телефоном, так як з метою утримання майна втікав від переслідування потерпілого, який прохав його повернути телефон та гукав зупинитися, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, передавши його наступного ранку для передання у заставу в ломбарді, пославшись на те, що не має документів знайомому ОСОБА_18 , який здав телефон у ломбард під власним ім`ям, а гроші за телефон потерпілого передав ОСОБА_5 , а відтак вчинив грабіж.

При цьому, несуттєві розбіжності у показаннях учасників справи щодо точного часу, щодо місця зустрічі, причин знайомства, спілкування, кількості випитого, форми носа обвинуваченого про яку повідомляв потерпілий, про що зазначає обвинувачений, то вони не є визначальними для кваліфікації дій ОСОБА_5 , не впливають на кваліфікацію вчиненого ним злочину та не виключають його винуватість у вчиненні вказаного злочину, а також не свідчать про недопустимість зібраних доказів.

Також суд зазначає, що деякі розбіжності щодо викладення потерпілим та свідками характеру розвитку подій, процедури передання викраденого телефону в ломбард, зумовлені особистим сприйняттям кожним із них цих подій та проміжком часу, який сплинув з моменту скоєння злочину, а тому це не дає підстав для визнання показань вказаних осіб недостовірними.

Щодо доводів ОСОБА_5 що під час допиту свідка ОСОБА_18 він не впізнав раніше знайомого йому ОСОБА_18 , то ці доводи є безпідставними, оскільки під час допиту цього свідка його особу було встановлено за паспортом громадянина України серія НОМЕР_5 .

Аргументи обвинуваченого щодо фальсифікації правоохоронних органів не є переконливими, а в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо звернення обвинуваченого до прокуратури з приводу застосування щодо нього незаконних методів досудового розслідування, а будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили, що з боку працівників правоохоронних органів було порушення вимоги процесуального закону у провадженні судом не виявлено.

Що стосується посилань обвинуваченого про те, що слідчий експеримент з потерпілим було датовано 31.08.2023 року, проте у протоколі вказано 31.07.2023 року, то суд вважає, що зазначення у протоколі 31.07.2023 року є технічною опискою, оскільки перевіркою вказаного протоколу слідчого експерименту від 31.08.2023 року за участю потерпілого ОСОБА_7 встановлено, що в ході цієї слідчої (розшукової) дії було дотримано вимог ч. 1 ст. 240 КПК України щодо мети, якою є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та способу її проведення - шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події і відбувся він 31.08.2023 року.

Щодо доводів захисника про те, що під час досудового розслідування не було проведено таку слідчу дію, як перевірка показів обвинуваченого в частині того, що він дзвонив тітці потерпілого ОСОБА_14 , не можуть бути взяті до уваги, оскільки проведення слідчих (розшукових) дій відбувається на розсуд особи,яка їх проводить, а отже рішення про необхідність проведення певної слідчої дії приймається уповноваженою на це особою і є її правом, а не обов`язком.

Щодо доводів захисника про недопустимість як доказу протоколу впізнання у даному провадженні, з тих підстав, що у протоколі зазначено статус особи потерпілого - свідок, замість потерпілий, суд вважає, що ці обставини в розумінні до ст. 87 КПК України не свідчать про недопустимість даних, які містяться у вказаному протоколі, з огляду на таке.

Згідно ст. 228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий попередньо з`ясовує - чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, описує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу.Особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Перед тим як пред`явити особу для впізнання, їй пропонується у відсутності особи, яка впізнає, зайняти будь-яке місце серед інших осіб, які пред`являються. Особі, яка впізнає, пропонується вказати на особу, яку вона має впізнати, і пояснити, за якими ознаками вона її впізнала.За необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.Фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різкихвідмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.

Отже суттю цієї слідчої дії є саме впізнання особи, а з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.06.2023 року встановлено, що потерпілому ОСОБА_7 було пред`явлено 4 фотознімка осіб для впізнання, у протоколі міститься інформація, що ОСОБА_7 може впізнати цю особу, описано її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких ОСОБА_7 бачив цю особу, а зазначення у протоколі статус ОСОБА_7 як свідок свідчить, на думку суду, що слідчим було допущено механічну помилку в частині закреслення слів "свідка" та зазначення слова «потерпілий» на бланку вказаного протоколу. Інших обставин, які могли б бути підставою для визнання даного доказу недопустимим стороною захисту надано не було, а судом не встановлено.

Заперечення обвинуваченим своєї вини, повідомлення ним неправдивих обставин, суд розцінює як спосіб захисту, спрямований на уникнення від кримінальної відповідальності і не приймає до уваги показання ОСОБА_5 , про намір повернути телефон, оскільки вони є вигаданими, не підтверджуються жодними фактичними даними та спростовуються дослідженими судом доказами, які в сукупності є логічними, взаємопов`язаними і узгоджуються між собою, а всі вищевикладені докази в своїй сукупності навпаки спростовують їх саме.

Таким чином, невизнання своєї провини ОСОБА_5 суд розцінює як спосіб ухилитися від кримінальної відповідальності і уникнути справедливого покарання. Крім того, при вивченні особи ОСОБА_5 встановлено, що він схильний до вчинення злочинів, не оцінив гуманного відношення до нього з боку правосуддя - призначені раніше покарання не здобули належної дії і він належних висновків для себе не зробив.

Отже, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що вина ОСОБА_5 повністю доведена і він повинен нести за це відповідальність.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину при вищевикладених обставинах доведена повністю та кваліфікує його дії за ч.4 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, вчинений в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому судом враховуються характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, скоєного обвинуваченим, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, усі обставини вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст.66 КК України та обставин, які обтяжують покарання, жзгідно ст. 67 КК України судом не встановлено.

ОСОБА_5 на утриманні малолітніх дітей не має, і до матеріалів кримінального провадження не надано доказів, які б свідчили про наявність у обвинуваченого на утриманні неповнолітнього сина, про що вказує ОСОБА_5 , не одружений, міцних соціальних зв`язків не має, не працевлаштований, злочин скоєний в умовах воєнного стану ,який триває з 24.02.2022 року по теперішній час, є особою працездатного віку, інформації щодо наявності в нього захворювань, що перешкоджають триманню його під вартою суду немає. Згідно довідки Філії ДУ «Центр охорони здоров`я державно кримінально -виконавчої служби України» в Запорізькій області 27.12.2023 року ОСОБА_5 соматично здоровий. Додаткових призначень або обстежень не потребує. Згідно з наявними матеріалами провадження, ОСОБА_5 зареєстрований на території України, яка на цей час є тимчасово окупованою, а на підтвердження наявності у нього дитини 2017 року народження, постійного визначеного місця проживання у м. Запоріжжі, про що останній вказав у судовому засіданні, суду доказів не надано.

Також суд враховує, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, раніше звільнявся від відбування покарання як з випробуванням з іспитовим строком, так і по відбуттю строку покарання, судимість не знята та не погашена. Окрім того, з ЄДРСР встановлено, що з 2018 року Гуляйпільському районному суді Запорізької області на розгляді перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ст.ст.125 ч.1, 186 ч.2, 289 ч.2, 185 ч.2, 186 ч.3 КК України, по якому рішення не прийняте (справа № 324/1140/18).

Суд також враховує, що нове кримінальне правопорушення ОСОБА_5 вчинив через майже півтори місяці після звільнення з місць позбавлення волі по відбуттю покарання за умисні корисливі злочини, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, жодних заходів до відшкодування спричинених збитків не вжив, та у скоєному не кається, що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення і перевиховання та про його схильність до вчинення корисливих злочинів.

Суд також зважає на те, що ОСОБА_5 на підставі ст.75 КК раніше звільнявся від призначеного йому судом покарання за вчинення злочину проти власності, проте ним знову вчинялися корисливі злочини, у тому числі і в період іспитового строку, обвинувачується у вчинені нового умисного корисливого злочину, вчиненого згідно обвинувального акту через майже півтори місяці після звільнення по відбуттю покарання за умисні корисливі злочини ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України за вироком суду та під час перебування у провадженні суду кримінального провадження відносно нього за ст.ст. 186 ч.2, 289 ч.2, 185 ч.2, 186 ч.3 КК України, сукупність цих всіх обставин свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого і небажання стати на шлях виправлення, при цьому він не працює та не має постійного законного джерела доходів, додатково свідчить про неможливість виправлення обвинуваченого без його ізоляції від суспільства, а тому суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства, тому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.4 ст.186 КК України, а з урахуванням конкретних обставини вчиненого одного злочину, відсутності тяжких наслідків, відсутності обставин, що обтяжують покарання у розмірі наближеному до мінімального розміру, передбаченому санкцією цієї статті.

Визначаючи такий вид покарання, судом враховано думку прокурора, який просив суд призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на вісім років, думку потерпілого, який при призначенні покарання покладався на розсуд суду.

Крім того, суд виходить із встановленої статтею 50 КК України мети покарання, яка передбачає окрім кари, виправлення і запобігання вчиненню винними нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, покарання має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

На погляд суду, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлено.

Згідно з ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Процесуальні витрати по справі на залучення експерта при проведенні судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/108-23/9154 -ТВ від 15.06.2023 року в розмірі 478,00 грн., які документально підтверджені, слід стягнути з ОСОБА_5 на підставі ст. 124 КПК України.

Долю речових доказів слід вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою враховуючи обраний ОСОБА_5 судом вид покарання та існування ризиків ухилення від виконання вироку суду, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі починаючи з 14.06.2023 року.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.366-371, 373-376, 395, 532 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України і призначити йому покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у вигляді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за цим вироком відраховувати з моменту його затримання з 14.06.2023 року.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, в строк відбування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 14.06.2023 року по день набрання вироком законної сили включно відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України із співвідношення: одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 478,00 гривні процесуальних витрат.

Речові докази: договір про надання фінансового кредиту та застави № від 08.06.2023 та ДВД-Р диск із відеозаписом з ломбарду «Ломбард Капітал» - долучені до матеріалів провадження, залишити у матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений та захисник мають право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Обвинуваченому роз`яснюється право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали (постанови) суду.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Суддя: ОСОБА_1