Провадження № 1-кп/686/586/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.2, ч.4. ст. 186 КК України, ОСОБА_8 за ч.2 ст. 307, ч.4 ст. 186 КК України,

встановив:

В провадженні Хмельницького міськрайоного суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.2, ч.4. ст. 186 КК України, ОСОБА_8 за ч.2 ст. 307, ч.4 ст. 186 КК України

В судовому засідання прокурор заявив клопотання, про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 за ч. 2, ч. 4 ст. 186 КК України, та ОСОБА_8 за ч.2 ст. 307 та ч.4 ст. 186 КК України, який спливає 10 травня 2024 року, посилаючись на те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме обвинувачені є раніше засудженими особами, на теперішній час їм висунуто обвинувачення у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, розгляд якого триває, до затримання вони офіційно працевлаштованими не були, тож в них відсутні стійкі соціальні зв`язки, у зв`язку з чим існують ризики переховування від суду, впливу на потерпілих та свідків та перешкоджання розгляду кримінального провадження іншим чином і можливість продовження злочинної діяльності.

Представник потерпілих підтримав клопотання прокурора.

Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисники заперечили щодо задоволення клопотання прокурора, посилаючись не відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Просили зменшити розмір застави, оскільки обвинувачені не мають змоги сплатити встановлену раніше суму застави.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченим обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Суд враховує, що ризики, які були наведені прокурором в суді при обранні обвинуваченим ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 запобіжних заходів у виді тримання під вартою, не зменшились.

Так, ОСОБА_7 згідно обвинувального акту обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 4 ст. 186 КК України, які зокрема відносяться до тяжких корисних злочинів, у справі не з`ясовані обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, в тому числі не допитані усі потерпілі та свідки, а відтак обвинувачений, знаходячись на волі, може незаконно на них впливати, перешкоджати кримінальному провадженню. Крім того, ОСОБА_7 , за місцем реєстрації не мешкав, офіційно не працевлаштований, не одружений, раніше судимий за аналогічні злочини, тож висновків не зробив та на шлях виправлення не став, що свідчить можливість переховуватись від суду, а також продовжити злочинну діяльність. Тож, скасування запобіжного заходу чи заміна на більш м`який запобіжний захід, в тому числі у вигляді домашнього арешту, не забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Що стосується ОСОБА_8 який обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 307 та ч.4 ст. 186 КК України, які відносяться до категорії тяжких злочинів, то суд зазначає, що у справі не з`ясовані обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, в тому числі не допитані усі потерпілі та свідки, а відтак обвинувачений, знаходячись на волі, може незаконно на них впливати, перешкоджати кримінальному провадженню. Крім того, ОСОБА_8 , неодноразово судимий за вчинення насильницьких та корисливих злочинів, проте відповідних висновків не зробив та на шлях виправлення не став, офіційно не працевлаштований, неодружений. Тож, у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки та законні джерела існування, що свідчить про можливість переховуватись від суду, а також продовжити злочинну діяльність. Отже, заміна на більш м`який запобіжний захід, в тому числі у вигляді домашнього арешту, не забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Наведене свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу та що такий захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених та виконання ними процесуальних рішень у справі. Отже, підстав для зміни запобіжного заходу щодо обвинувачених, на теперішній час, суд не вбачає.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинувачених під час розгляду справи, неможливість завершення судового розгляду справи в даному судовому засіданні, суд приходить висновку, що дію обраного щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з раніше визначеним розміром застави та покладеними обов`язками, слід продовжити.

Вирішуючи питання продовження строк тримання під вартою, суд також враховує, що своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В п. 152 рішення ЄСПЛ від 6 квітня 2000 року по справі «Лабіта проти Італії», зазначено, що «передусім національні судові органи мають забезпечити, щоб у будь-якому конкретному випадку досудове тримання обвинуваченої особи під вартою не перевищувало розумного строку. З цією метою вони повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення…»

Відповідно до п.51 рішення ЄСПЛ№ 12369 від 26 червня 1991 року по справі «Латальє проти Франції» «…Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку.»

З урахуванням вимог ст. 5 Конвенції, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку», а також п. 3 ст. 5 Конвенції де визначено право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання, відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, вважає за можливим продовження тримання під вартою обвинувачених із визначенням зменшеного розміру застави із продовженням дії обов`язків у разі її внесення, визначених в ухвалі суду від 23.10.2023 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 184, 331 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Дію обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 55 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 166540 грн. (сто шістдесят шість тисяч п`ятсот сорок) гривень та покладених у разі внесення застави обов`язків відповідно до ухвали суду від 23.10.2023 року продовжити до 28 червня 2024 року включно.

Дію обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 55 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 166540 грн. (сто шістдесят шість тисяч п`ятсот сорок) гривень та покладених у разі внесення застави обов`язків відповідно до ухвали суду від 23.10.2023 року продовжити до 28 червня 2024 року включно.

Ухвала діє до 28 червня 2024 року, включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченими - в той же строк з моменту вручення ним копії ухвали.

Суддя Хмельницького

міськрайонного суду ОСОБА_1