04 квітня 2024 року м.Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, кримінальне провадженні за обвинуваченням
У судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .
В обґрунтування клопотання прокурором зазначено про те, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, у зв`язку з чим є підстави вважати, що останній з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин може переховуватись від суду. Крім того, ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що у зв`язку із висунутим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, у подальшому його може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, що тягне за собою певні негативні наслідки у вигляді санкції, передбаченої ч.1 ст.115 КК України, може умисно ухилятися від явки до суду або переховуватись суду, чим може перешкоджати встановленню істини по справі.
Підтвердженням наявного ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, є те, що ОСОБА_5 , під час дії на території України воєнного стану в Україні, може зникнути з місця постійного мешкання, сховатись на тимчасово окупованій території, у зв`язку з цим, у правоохоронних органів України фактично не буде можливості затримати обвинуваченого та як наслідок, притягнути останнього до кримінальної відповідальності, існують ризики переховування останнього у такий спосіб від суду. Отже існує ризик того, що ОСОБА_5 у разі не застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може переховуватись від суду, чим може перешкоджати встановленню істини по справі. Таким чином, на думку прокурора наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України - переховування від суду.
Крім того, ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показанням інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Таким чином, на думку прокурора наявний ризик, передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України - незаконний вплив на потерпілу, свідків, судових експертів у вказаному кримінальному провадженні.
Крім того, ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, самостійно або за допомогою інших осіб, або будь-яким іншим способом із застосуванням будь-яких засобів може перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином, чим може перешкодити встановленню істини по справі, знищити не вилучені матеріали, речові докази.
Вказана обставина, на думку прокурора, свідчить про наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Крім того, прокурор зазначає про те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому залишаючись на волі, може продовжити вчиняти кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, а тому що обізнаний про місце мешкання свідків, які своїми показаннями підтверджують його причетність до вказаного кримінального правопорушення.
Таким чином, на думку прокурора, наявний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України - вчинення іншого кримінального правопорушення.
На думку прокурора більш м`які запобіжні заходи, не зможуть гарантувати виконання покладених на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язків та запобігти встановленим ризикам.
З урахуванням зазначеного, прокурор просить суд його клопотання задовольнити та продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» без визначення розміру застави, оскільки кримінальне правопорушення вчинення якого інкримінується ОСОБА_7 вчинене із застосуванням насильства.
Представник потерпілої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_4 підтримав клопотання прокурора та просив суд його задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання прокурора оскільки ризики на які посилається прокурор є необґрунтованими.
Разом з цим захисником обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_6 було подано клопотання про зміну запобіжного заходу обраного відносно ОСОБА_5 .
В обґрунтування клопотання зазначено про те, що підставою для обрання та продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 була наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
На даний час, досудове слідство у зазначеному кримінальному провадженні закінчено, докази зібрані і обвинувальний акт направлено до суду.
На думку сторони захисту ризики, які існували під час досудового розслідування не просто зменшились, вони перестали існувати. ОСОБА_5 , перебуваючи в слідчому ізоляторі протягом усього часу проведення досудового розслідування своєю поведінкою підтвердив, що у нього немає будь-яких намірів перешкоджати слідству, впливати на свідків чи на інших осіб. ОСОБА_5 щиро кається у вчиненому і глибоко переживає все що сталося. Він в повній мірі усвідомив трагічні наслідки свого вчинку і співчуває сім`ї загиблого. Фактично, на даний час тримання під вартою ОСОБА_5 може бути обґрунтоване лише тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до категорії особливо тяжких злочинів.
Однак ОСОБА_5 не має на меті уникати кримінальної відповідальності, так як вину свою у вчиненні злочину визнає частково, не заперечує свою причетність до скоєння злочину, показав, що в ході бійки, яка виникла раптово, після того, як йому було нанесено удар по голові, він перебуваючи в підвищеному ступені емоцій, наніс потерпілому тілесні ушкодження, які спричинили смерть потерпілого. В той же час ОСОБА_5 не мав на умислу на вбивство потерпілого і не бажав його смерті. До цієї трагедії ОСОБА_5 не був знайомий з потерпілим, після вчиненого місце скоєння злочину не покидав був затриманий на місці злочину, не має наміру ухилятись від виконання військової служби, має намір продовжувати проходження військової служби в умовах воєнного стану та готовий захищати свою батьківщину Україну від нападу ворога.
Крім того, родиною ОСОБА_5 було відшкодовано потерпілій 100 000,00 грн. в якості заподіяної моральної шкоди.
На думку сторони захисту, оскільки досудове слідство у кримінальному провадженні закінчено вже не існує жодних ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Прокурором жодним чином не доведено наявність достатніх підстав вважати, що відносно ОСОБА_5 існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.
Також сторона захисту зазначає про те, що стан здоров`я ОСОБА_5 за час військової служби та за час перебування в слідчому ізоляторі значно погіршився. У ОСОБА_5 за час перебування в слідчому ізоляторі загострились захворювання, які були наявні у нього до затримання.
Сторона захисту також зазначає про те, що в обґрунтування клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 зазначено, що він обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років. Існує ризик того, що обвинувачений буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, може вплинути на свідків. У зв`язку з цим прокурор вважає, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби обвинуваченого ухилитися від органів розслідування й суду, забезпечити виконання процесуальних рішень у провадженні.
Сторона захисту посилається на те, що обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є одним з факторів, який мас враховувати суд при обранні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам но собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, якщо спочатку тяжкість злочину та підозра, що особа може втекти чи зашкодити слідству, можуть бути достатніми підставами для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, то чим довше відповідна особа знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження цього заходу, про що має бути зазначено в судовому рішенні.
Сторона захисту вважає, що спочатку перебування ОСОБА_5 під вартою було виправдано обґрунтованою підозрою та тяжкістю інкримінованого злочину, але після закінчення досудового слідства, за відсутності переконливих доказів наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, його щире каяття, про яке зазначено навіть в обвинувальному акті серед ознак, які пом`якшують провину, подальше перебування ОСОБА_5 під вартою є невиправданим.
З урахуванням зазначеного захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 просила суд змінити відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання свого захисника та просив суд його задовольнити.
Прокурор та представник потерпілої заперечували проти клопотання сторони захисту та просили суд у його задоволенні відмовити.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, проаналізувавши наявні матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; чинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
За змістом ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу відповідно до положень ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зазначені у вказаній статті.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Водночас, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Так, по даному кримінально провадженню досліджені усі письмові докази, допитана потерпіла, частина свідків сторони обвинувачення, триває стадія допиту свідків.
Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за який законом передбачена можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, який відповідно до ст.12 КК України належить до категорії особливо тяжких злочинів. ОСОБА_5 , усвідомлюючи ступінь тяжкості інкримінованого діяння й суворість можливого покарання, може переховуватися від суду, що дає підстави для висновку про обґрунтованість ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.
Крім того суд зазначає про те, що обвинувачений ОСОБА_5 обізнаний про місце мешкання свідків, які не були допитані безпосередньо у судовому засіданні, а тому вони можуть змінити свої покази у разі впливу на них ОСОБА_5 шляхом, залякування, вмовляння або іншим шляхом.
З урахуванням зазначеного суд вважає доведеним стороною обвинувачення існування ризику передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме незаконний вплив на свідків.
Щодо ризику впливу на потерпілу суд зазначає про те, що 13.02.2024 у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 була допитана, а тому ризик вплину на останню відсутній, крім того, вона повідомила про те, що не була безпосереднім свідком вчинення кримінального правопорушення.
Щодо доводів прокурора про наявність ризику передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд вважає даний ризик недоведеним, оскільки досудове розслідування вже завершено, обвинувальний акт було направлено до суду, зібрано усі докази, а крім того, усі письмові докази сторони обвинувачення вже були дослідженні під час судового розгляду, а тому обвинувачений не може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
На думку суду ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, на який посилається прокурор, а саме вчинення іншого кримінального правопорушення є недоведеним та не підтвердженим доказами.
Суд вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України: переховування від суду та незаконний вплив на свідків.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 суд крім тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, враховується, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, до затримання перебував на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 , наразі є військовослужбовцем, має міцні соціальні зв`язки (дітей, цивільну дружину, матір), позитивну характеристику, разом з цим це не спростовує і не зменшує достатньою мірою ризики, що стали підставою для обрання та продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу.
З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», суд вважає виправданим, на даний час, тримання обвинуваченого під вартою.
Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Таким чином, наявне обґрунтоване обвинувачення відносно ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, наявність ризиків, зазначених ст.177 КПК України, існуюча практика Європейського суду з прав людини, якою визначено, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, а також мета забезпечення належної поведінки обвинуваченого, свідчать про неможливість запобігання існуючим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
При визначенні виду можливого запобіжного заходу, суд враховує існування встановлених в судовому засіданні ризиків та вважає необхідним продовжити ОСОБА_9 , винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки будь-який більш м`який запобіжний захід, на даний час, не може запобігти доведеним ризикам і забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та вказане в повній мірі відповідає меті такого запобіжного заходу та меті позбавлення особи свободи, як можливому законному випадку порушення такого права, передбаченому абз. с) ст. 5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод. Суд також бере до уваги стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування під вартою. Надані стороною захисту у підготовчому судовому засіданні медичні документи стосуються лікування обвинуваченого у 2017 та 2019 роках, в наслідок отриманих травм у ДТП та при спробі пограбування. Доказів того, що перебуваючи у слідчому ізоляторі стан здоров`я ОСОБА_5 погіршився та він потребує медичної допомоги, яку неможливо надати в умовах слідчого ізолятору суду не надано.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що на даний час, інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого, з огляду на що клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» підлягає задоволенню, а у задоволені клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_6 , про зміну запобіжного заходу слід відмовити.
Продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд не визначає розмір застави, оскільки ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні злочину із застосуванням насильства, та злочину, який спричинив загибель людини, що передбачено п.1 ч.4 ст.183 КПК України.
Керуючись ст.331 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 02 червня 2024 року включно, з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» без можливості внесення застави.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 04 квітня 2024 року.

Повний текст ухвали виготовлено 05 квітня 2024 року.

Суддя: ОСОБА_1