Справа №293/648/16-к
Провадження №1-кп/293/7/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт Черняхів кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000156 від 28.04.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Черняхів Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,місце перебування: Житомирський геріатричний пансіонат за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених передбаченого ч.1 ст. 121 КК України

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

28.04.2016 року близько 05 години ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився по місцю свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_3 , де відпочивав.

Так, почувши шум у веранді житлового будинку за вищевказаною адресою, ОСОБА_5 вийшов до приміщення веранди, де побачив раніше знайомого ОСОБА_6 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння. В цей же день, час та місці між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_5 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , кухонним ножем, який помітив в приміщенні веранди, умисно наніс удар в область живота ОСОБА_6 .

В результаті завданого удару за вищевказаних обставин, ОСОБА_5 заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження, у вигляді рани в 10-му міжребір`ї правої бокової поверхні грудної клітки, проникаючої в черевну порожнину з пошкодженням печінки, тупої закритої травми правого за очеревинного простору - розриву правої нирки, крововиливу в біляниркову клітковину, в сечовий міхур, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

За таких обставин ОСОБА_5 інкримінується заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті. Щиро розкаявся у вчиненому.

Захисник обвинуваченого в судових дебатах при призначенні покарання просив суд врахувати щире каяття обвинуваченого та те, що ОСОБА_5 з часу вчинення кримінального правопорушення нових злочинів не вчиняв, зважити на стан його здоров`я та вік, застосувати до ОСОБА_5 при призначенні покарання норми ст.ст. 75, 76 КК України. Щодо цивільного позову потерпілого просить задовольнити частково, а саме завдану матеріальну шкоду його підзахисний визнає у повному обсязі, а моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. Цивільні позови прокурора визнає у повному обсязі.

Потерпілий у судове засідання не з`явився. Про дату час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

В матеріалах справи міститься заява потерпілого, за змістом якої просить справу розглядати у його відсутності, цивільний позов підтримує та просить задовольнити. Щодо міри покарання покладається на розсуд суду (т. 2 -а.с. 44).

Крім повного визнання обвинувченим своєї вини, судом досліджені письмові докази, що надані стороною обвинувачення для підтвердження вини обвинуваченого, а саме:

- протокол огляду місця події від 28.04.2016, згідно якого проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_3 , під час якого оглянуто домоволодіння, де виявлено та вилучено ніж з плямами бурого кольору та кофту з нашаруванням речовини бурого кольору ;

- протокол огляду місця події від 28.04.2016, згідно якого проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_3 , під час якого оглянуто домоволодіння, де виявлено та вилучено штани чорного кольору;

- протокол огляду місця події від 28.04.2016, згідно якого проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_4 , під час яког у гр. ОСОБА_5 було виявлено та вилучено куртку чоловічу, кофту, футболку, брюкі, туфлі та підньогтьові зрізи;

- протокол огляду місця події від 26.05.2016, згідно якого проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_4 , під час якого у гр. ОСОБА_7 виявлено та вилучено чоловічу кофту, яка належить ОСОБА_6 ;

- заяву ОСОБА_7 про добровільну видачу працівникам поліції чоловічої кофти, яка належить ОСОБА_6 , у якій він був одягнений під час отримання тілесних ушкоджень;

- висновок експерта №141-МК від 21.06.2016, за яким експерт дійшов наступних наступних підсумків:

*пошкодження на одязі потерпілого ОСОБА_6 співпадає з розташуванням з ушкодженням на його тілі, а саме на фуфайці з довгими рукавами розташовується в середній частині справа, на тілі потерпілого ушкодження знаходиться в ділянці правої половини грудної в 10-му міжреберї;

*враховуючи довжину ушкодження на тілі до 2 см (20мм) та пошкодження на фуфайці з довгими рукавами довжиною 18 мм, а також відсутність показника глибини ранового каналу, а ширина клинка, що представлений на дослідження відповідає довжині пошкодження на одязі (18мм) на відстані 40мм від вістря клинка, тому не виключається можливість утворення даного ушкодження на тілі та пошкодження на одязі потерпілого ОСОБА_6 від дії клинка ножа, який представлений на дослідження, при умові занурення його в тіло на глибину 40 мм;

* потерпілий ОСОБА_6 в момент нанесення йому пошкодження міг знаходитись у положенні при якому б ділянка з розташуванням з тілесним ушкодженням була б доступна для контактуз колочо-ріжучим предметом.

- висновок експерта № 1345 від 24.05.2016, згідно якого:

* виявлене тілесне ушкодження у вигляді рани в 10-му міжребер"їправої боковї поверхні грудної клітки, проникаючої в черевну порожнину з пошкодженням печінки виникло від дії колючо- ріжучого предмету,яким могло бути лезо ножа, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

* виявлені тілесні ушкодження у вигляді тупої закритої травми правого заочеревинного простору - розриву правої нирки, крововиливу в біляниркову клітковину, в сечовий міхур виникли від дії тупого (их) предмета (ів) не залишивши в них яких-небудь специфічних та характерних ознак, дозволяючий ідентифікувати їх контактуючу слідоутворюючу поверхню, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя;

*вищевказані тілесні ушкодження по терміну свого виникнення можуть відповідати даті 28 квітня 2016 року;

*враховуючи характер виявлених тілесних ушкоджень, вважає, що вони не могли бути спрвичені при падінні на площині на ніж.

- висновок експерта № 534 від 12.05.2016, згідно якого у вирізках із спортивної форми об. №1-2, та спортивних штанів об. №3-7 знайдена кров людини. При серологічному дослідженні в об.№1,3,6 виявлено антиген Н. Походження даного антигену в об. № 1,3,6 можливе за рахунок крові будь-якої особи, організму якої властивий антиген Н в межах системи ABO. Такою особою може бути і ОСОБА_6 .В об. №5,7 виявлено непереборимий вплив предметів-носіїв в межах на ізогемаглютинуючу сироватку анти-В та лектин бузини трав`янистої анти-Н, тому конкретно висловитись про походження антигенів В і Н в об.№5,7 не є можливим. В об.№2,4, групову належність крові не встановлено через невиявлення групових антигенів;

- висновок експерта № 535 від 08.06.2016, згідно якого у вирізках із спортивної кофти об.№1-2, та спортивних штанів об.№3-7 знайдена кров людини. При серологічному дослідженні в об.№1,3,6 виявлено антиген Н. Походження даного антигену в об.№ 1,3,6 можливе за рахунок крові будь-якої особи, організму якої властивий антиген Н в межах системи ABO. Такою особою може бути і ОСОБА_6 . В об.№5,7 виявлено непереборимий вплив предметів-носіїв в межах на ізогемаглютинуючу сироватку анти-В та лектин бузини трав`янистої анти-Н, тому конкретно висловитись про походження антигенів В і Н в об.№5,7 не є можливим. В об.№2,4, групову належність крові не встановлено через невиявлення групових антигенів;

- протокол проведення слідчого ескперименту від 29.04.2016 проведеного за участі ОСОБА_5 , під час якого останній показав та розказав про місце та механізм нанесення тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_6 , а також вказав на місце, де він сховав ніж після нанесення тілесних ушкоджень;

- рапорт-характеристику від 23.05.2016,згідно якого ОСОБА_8 характеризується посередньо;

-висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп"яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28.04.2016, за результатами якого у гр. ОСОБА_5 виявлено алкогольне сп"яніння;

- постанову про визнання речовими доказами від 21.06.2016, якою визнано речовим ніж та кофту, які вилучені під час ОМП від 28.04.2016;

- акт спеціальної медичної комісії з проведення медичних оглядів Д-185 для напрвлення на примусове лікування від 24.05.2016, за яким ОСОБА_5 потребує примусового лікування внаслідок вживання алкогольних напоїв;

- висновок судово-психіатричного експерта № 193- 2016 від 24.05.2016,за результатми якого:

* ОСОБА_5 в минулому будь-якими психічними захворюваннями не страждав та не страждаєними в даний час. В даний час виявляє клінічні ознаки розладу особистості та поведінки, внаслідок вживання алкогольних напоїв. Однак, вищевказані зміни зі сторони психіки у ОСОБА_5 не досягають ступеню психічного захворювання, лежать в межах патології характеру та не позбавляють його здатності на даний час, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

* ОСОБА_5 в період часу, до якого відносяться інкриміновані йому протиправні вчинки, психічним захворюванням не страждав та в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності, який би позбавляв його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними - не перебував. Виявляв вище вказаний розлад особистості, який не досягав ступеню психічного захворювання і не позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Вчинки, які йому інкримінують потребували від нього цілеспрямованих, послідовних дій, були пролонгованими у часі, зв`язок з оточенням не втрачав. Коли був затриманий працівниками поліції послідовно, в подробицях розповів про свої дії, висував власну версію подій.

* ОСОБА_5 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період часу, до якого відносяться інкриміновані йому протиправні вчинки, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на даний час. По своєму психічному стану не потребує в застосуванні щодо нього примусових заходів медичного характеру.

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликають, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази.

Суд уважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості, зокрема як і досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого.

Порушень вимог ст.87 КПК України не установлено.

Сторони кримінального провадження не оспорювали фактичних обставин викладених у досліджених судом доказах.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті доведена повністю.

За таких обставин, суд уважає доведеним, що ОСОБА_5 своїми умисними діями заподіяв потерпілому ОСОБА_6 тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тому ці його дії суд кваліфікує за ч.1 ст.121 КК України.

Підстав, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІІІ. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду в ході призначення покарання є: кримінально-правові відносно визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, у яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, під час врахування пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначення "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Вирішення зазначеного питання належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити відповідне рішення.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 відповідно до статті 66 КК України суд визнає щире каяття.

Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до статті 67 КК України суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 виду та міри покарання за ч.1 ст. 121 КК України, суд ураховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, наявність обставин, які пом`якшують покарання та обставин, що його обтяжують, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання та закладом, де перебуває характеризується посередньо, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, не одружений, не працюючий, пенсіонер.

Заразом, суд при призначенні покарання ураховує, що ОСОБА_5 з часу вчинення кримінального правопорушення до кримінальної відповідальності не притягувався, що свідчить про усвідомлення протиправності своєї злочинної поведінки, також вік обвинуваченого та його загальний стан здоров`я.

Враховуючи вищевикладене, дотримуючись засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись ст. ст. 50, 65 КК України, суд уважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі межах санкції статті, за якою кваліфікуються його діяння, у виді позбавлення волі.

Водночас з урахуванням особи обвинуваченого, в сукупності з характером установлених конкретних дій обвинуваченого, засад досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - покарання має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи), суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без ізоляції його від суспільства, а тому призначає йому покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від нього на підставі ст.75 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку він не скоїть нових кримінальних правопорушень та виконає обов`язки передбачені п.п. 1,2 ч.1, п.2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Суд уважає, що звільнення обвинуваченого від відбування реального покарання з випробуванням та іспитовим строком з покладенням на нього обов`язків, передбачених 1,2 ч.1, п.2 ч. 3 ст.76 КК України буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін "явно несправедливе покарання" означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті), видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням обставин, які підлягають доказуванню, зокрема тих, що мають братися до уваги під час призначення покарання.

Важливим є те, що звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням буде сприяти його виправленню, вихованню та соціальній реабілітації та не становитиме "особистий і надмірний тягар для особи" зважаючи на похилий вік обвинуваченого та стан здоров"я.

ІV. Вирішення цивільного позову

Потерпілим ОСОБА_6 поданий цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно якого цивільний позивач просить стягнути на його користь з ОСОБА_5 матеріальної шкоди в розмірі 9028,00 грн та 100000,00грн моральної шкоди.

Цивільний позов обґрунтований тим, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 від яких потерпілий отримав тілесні ушкодження, останній поніс матеріальні (грошові) витрати, які пов`язані з лікуванням, що становлять 9028,00 грн.

Позивач доводить, що дії ОСОБА_5 призвели не тільки до вказаних матеріальних втрат, а також до заподіяння моральної (немайнової) шкоди, яка полягає в моральних та фізичних стражданнях, пов`язаних з ушкодженням його здоров`я. Вказане призвело до душевних страждань, що є нормальною нейрофізіологічною реакцією людини на втрату її здоров`я, душевних стражданнях його близьких під його хвороби, втрати довіри до людей, пов`язаної із вчиненням щодо нього неправомірних дій, що негативним чином відображається на його світогляді, порушенні звичайного ритму життя, що пов`язано з неодноразовими викликами до правоохоронних органів, неможливістю працювати.

Завдану йому моральну шкоду оцінює у розмірі у 100 000 гривень.

06.09.2016 прокурор Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі департаменту фінансів Житомирської обласної державної адміністрації заявив цивільний позов до ОСОБА_5 , за змістом якого просить стягнути з ОСОБА_5 на рахунок департаменту фінансів Житомирської обласної державної адміністрації витрати за лікування ОСОБА_6 в розмірі 4636,52 грнЗгідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін "явно несправедливе покарання" означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті), видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням обставин, які підлягають доказуванню, зокрема тих, що мають братися до уваги під час призначення покарання.

Цивільний позов обґрунтований тим, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 від яких потерпілий отримав тілесні ушкодження, останній в період з 16.05.2016 по 30.05.2016 перебував на стаціонарному лікуванні в урологічному відділенні обласної клінічної лікарні ім Ф.О. Гербачевського Житомирської обласної ради та відповідно до розрахунку, проведенного згідно із вимогами п.2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 16.07.1993 №545, загальна сума витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілого становить 4636,52 грн.

15.09.2016 прокурором Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі управління фінансів Черняхівської РДА заявлений цивільний позов до ОСОБА_5 , за змістом якого просить стягнути з ОСОБА_5 на рахунок управління фінансів Черняхівської районної державної адмінстрації витрати за лікування ОСОБА_6 9324,25 грн .

Цивільний позов обґрунтований тим, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 від яких потерпілий отримав тілесні ушкодження, останній в період з 28.04.2016 по 16.05.2016 перебував на стаціонарному лікуванні в реанімаційному відділенні Черняхівського ТМО та відповідно до розрахунку, проведеного відповідно до вимог п.2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 16.07.1993 №545, загальна сума витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілого становить 9324,25 грн.

19.06.2024 в судовому засіданні процесуальним прокурором подано заяви про заміну учасника справи його правонаступником, за змістом яких просить здійснити заміну сторони у справі № 293/648/16-к Коростишівську місцеву прокуратуру Житомирської обласної прокуратури на його правонаступника Коростишівську окружну прокуратуру Житомирської обласної прокуратури та здійснити заміну управління фінансів Черняхівської районної державної адмінстрації Житомирської області на його правонаступником - Житомирську районну державну адмінстрацію Житомирської області.

Ухвалою від 19.06.2024, яка занесена до протоколу судового засідання від 19.06.2024, задовольнив подані прокурором заяви та замінив сторони у справі.

Захисник в судовому засіданні з узгодженою позицією свого підзахисного цивільний позов потерпілого просив задовольнити частково, а саме матеріальну шкоду в заявленому потерпілим розмірі, а моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. Цивільні позови прокурора вказав, що його підзахисний визнає у повному обсязі.

Прокурор у судових дебатах при вирішенні заявлених цивільних позовів просив їх задовольнити.

Дослідивши матеріали цивільних позовів, заслухавши пояснення учасників провадження, суд дійшов такого висновку.

Пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у статті 16 Цивільного кодексу України.

За статті 16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є відшкодування шкоди.

Відповідно до статті 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення (ст.1166 ЦК України), необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Вказані обставини можуть бути елементами складу відповідних злочинів, а також впливати на визначення міри відповідальності винної особи.

У п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Як передбачено у ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, до складу реальних збитків як одного з елементів майнової шкоди входять втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

При цьому, згідно зі ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла особа - цивільний позивач та процесуальний прокурор пред`явили цивільні позови про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди, яка полягає у затратах на лікування потерпілого, внаслідок завданих останньому кримінальним правопорушенням тілесних ушкоджень обвинуваченим.

Понесення таких витрат на лікування потерпілого підтверджуються належними та допустимими доказами, доданими до цивільних позовів.

Таким чином за встановлених обставин, суд дійшов висновку про задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 у частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 9028,00 грн та цивільних позовів, поданих прокурором в інтересах держави в повному обсязі.

Стосовно вимог цивільного позивача потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Окремо суд акцентує увагу на тому, що розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

За таких обставин, враховуючи думку учасників процесу в частині наявності моральної (немайнової) шкоди у потерпілого, яка була завдана кримінальним правопорушенням, суд визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, після завданих обвинуваченим тілесних ушкоджень, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та уважає, що заявлена до стягнення потерпілим моральна шкода, визначена ним у сумі 100 000 гривень є надмірною, тому суд уважає за можливе зменшити її розмір до 20 000,00 грн.

Таким чином оцінивши матеріали кримінального провадження, суд цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення майнової та моральної шкоди задовольняє частково.

В решті позову ОСОБА_6 суд відмовляє.

Цивільні позови Коростишівської окружної прокуратури Житомирської обласної прокуратури суд задовольняє у повному обсязі.

V. Вирішення питання щодо запобіжного заходу

У даному кримінальному провадженні на стадії досудового слідства до обвинуваченого ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Черняхівського районного суду Житомирської області від 11.05.2016 застосуваний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 10.07.2016.

08.07.2016 ухвалою суд продовжив строк запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту у певнний період доби на строк до 60 діб.

06.09.2016 ухвалою суду продожено строк запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту у певнний період доби на строк до 60 діб, а саме до 04.11.2016.

13.10.2016 суд замінив запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 , обраний на досудовому слідстві з домашнього ОСОБА_9 на особисте зобов`язання.

Підстав передбачених ст. 177, 178 КПК України для обрання обвинуваченому будь-якого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

VІ. Рішення щодо речових доказів

Арешт на майно не накладався.

Долю речових доказів суд уважає за необхідне вирішити відповідноо до ст. 100 КПК України.

VІІ. Процесуальні витрати

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. 2,7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394,395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. ОСОБА_5 визнати винуватим за ч. 1 ст. 121 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

2. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

3. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України, впродовж іспитового строку на ОСОБА_5 покласти такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

4. Відповідно до вимог ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

5. Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в закону силу не обирати.

6. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

7. Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,місце перебування: Житомирський геріатричний пансіонат за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) 9028,00 грн матеріальної шкоди та 20 000,00 грн моральної шкоди.

8. В решті цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 відмовити.

9. Цивільний позов Коростишівської окружної прокуратури Житомирської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Житомирської районної державної адмінстрації Житомирської області задовольнити.

10. Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,місце перебування: Житомирський геріатричний пансіонат за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Житомирської районної державної адмінстрації Житомирської області (вул. Лесі Українки,1, АДРЕСА_6 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) витрати за лікування ОСОБА_6 в розмірі 9324,25 грн.

11. Цивільний позов Коростишівської окружної прокуратури Житомирської обласної прокуратури в інтересах держави в особі департаменту фінансів Житомирської обласної державної адміністрації задовольнити.

12. Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,місце перебування: Житомирський геріатричний пансіонат за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Департаменту фінансів Житомирської обласної державної адміністрації (Майдан ім. С.П. Корольова, АДРЕСА_7 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) витрати за лікування ОСОБА_6 в розмірі 4636,52 грн.

13. Речові докази по справі:

- кофту, яка переданна до камери зберігання речових доказів Черняхівського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області - повернути потерпілому ОСОБА_6 , як власнику;

- ніж, який переданий до камери зберігання речових доказів Черняхівського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області - знищити.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя Людмила ЛОСЬ