В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 14" лютого 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000316

за апеляційною скаргою прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_7 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 серпня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-05.08.2003 Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, звільнений 30.07.2007 за відбуттям строку покарання;

- 06.03.2009 Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, звільнений 13.07.2015 за відбуттям строку покарання;

- 04.10.2018 Цюрупинським районним судом Херсонської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, звільнений 19.08.2021 за відбуттям строку покарання,

- обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 серпня 2023 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертиз на загальну суму 4 530,72 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого, вважає, що вирок суду в частині звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням є незаконним та підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його наслідки.

Зазначає, що ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, у тому числі і за вчинення корисливого злочину, вчинив новий злочин за оскаржуваним вироком аналогічної спрямованості, що свідчить про протиправну направленість його поведінки та стійке небажання стати на шлях виправлення.

Прокурор наголошує, що звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням не сприятиме виправленню ОСОБА_6 , та може створити у обвинуваченого та інших осіб, схильних до вчинення аналогічних злочинів, хибне уявлення про безкарність за вчинення злочинів, і не буде запобігати вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України прокурор просить повторно дослідити відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

02 березня 2023 року близько 14:00 год, ОСОБА_6 знаходився за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 . Під час спільного вживання спиртних напоїв, ОСОБА_6 , скориставшись тим, що ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, заснув, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, таємно викрав належне ОСОБА_8 майно, а саме: мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A022», вартістю 2 512,25 грн, чоловічу двосторонню куртку марки «Madoc», вартістю 263,33 грн та чоловічу демісезонну куртку вартістю, 71,25 грн, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 2 846,83 грн.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у таємному викраденні чужого майна - крадіжці, вчиненій повторно, в умовах воєнного стану, та його дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Потерпілий ОСОБА_8 належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив. Його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні вироку, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційні скарзі прокурора доводи, суд дійшов таких висновків.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, є правильними. Дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України.

З огляду на межі вимог апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, апелянтом не оспорюються.

Що стосується доводів прокурора про скасування вироку в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, то вони є обґрунтованими, з огляду на таке.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не працює, не одружений, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставинами, які пом`якшують покарання визнано щире каяття та повне визнання вини. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначене покарання, на переконання суду, є необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів. Вирок в цій частині прокурором не оспорюється, оскільки судом першої інстанції призначено за видом та розміром таке покарання, яке і просить апелянт.

Разом з тим, є помилковими висновки суду першої інстанції про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з огляду на таке.

Згідно ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Проте, зазначених вимог закону судом першої інстанції при звільненні ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням не дотримано.

Так, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції врахував висновки органу пробації, позицію потерпілого, особу обвинуваченого, його критичне ставлення до вчиненого та дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, та його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Хоча ОСОБА_6 визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, але відсутні підстави вважати, що він висловив щире каяття, оскільки воно проявляється не тільки у визнанні вини обвинуваченим. Із матеріалів кримінального провадження не вбачається наявності у ОСОБА_6 належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки, її осуду, бажання виправити ситуацію, яка склалася.

Натомість, матеріали справи доводять стійкість сформованої протиправної поведінки обвинуваченого, адже попри суттєві заходи впливу, які раніше вже застосовувалися до нього з боку держави з метою не лише покарання, а й виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, ОСОБА_6 знову вчинив тяжке кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану. Так, повною мірою не враховано, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, востаннє вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 04.10.2018 за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, покарання відбував реально, звільнився з місць позбавлення волі 19.08.2021. Але це не призвело до позитивних змін в його особистості та не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, він не зробив належних висновків, та знову вчинив корисливий злочин 02.03.2023.

Дійшовши висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції достатньо не мотивував рішення в цій частині, не врахував, що ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за вчинення тяжких злочинів та відбував покарання реально не зробив належних висновків, та знову вчинив корисливий злочин.

Окрім того, ОСОБА_6 ніде не працював, за місцем проживання характеризується посередньо.

Вищенаведене на переконання суду, свідчить, що вчинення злочину є наслідком свідомо обраного ним способу життя, який він змінювати не бажає, реального негативного ставлення до вчиненого не виявляє та в дійсності свою злочинну поведінку не засуджує.

Окрім того, в обгрунтування своїх висновків суд першої інстанції зазначив, що згідно висновку пробації, ОСОБА_6 має середній рівень вчинення повторного правопорушення та середній рівень небезпеки для суспільства. Фактори, які б могли вплинути на вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_6 не виявлені.

Разом з тим, у вироку наведено неіснуючий висновок органу пробації щодо ОСОБА_6 , оскільки в матеріалах кримінального провадження міститься протилежний висновок про те, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, дуже високий рівень небезпеки для суспільства, а також високий рівень вчинення повторного правопорушення, уповноважений орган з питань пробації вважає, що виправлення ОСОБА_9 неможливе без позбавлення волі або обмеження волі. Виправлення даної особи без ізоляції від суспільства може становити небезпеку (а.п. 99-102).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання та про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки це рішення прийнято без врахування вищевказаних обставин.

З огляду на наведене, суд вважає неможливим виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, та не знаходить підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Рішення суду першої інстанції про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є неправильним.

Отже, вирок суду першої інстанції у відношенні ОСОБА_6 підлягає скасуванню в частині його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, з ухваленням нового вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність через застосування закону, який не підлягає застосуванню.

За такого, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420, 424, 425, 532 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 серпня 2023 року щодо ОСОБА_6 в частині звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту набрання вироку законної сили, тобто з 14 лютого 2024 року.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, в той самий строк з дня вручення йому копій судового рішення

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3