Справа № 299/503/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/85/24 за апеляційною скаргою прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26 січня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.01.2024 року за № 0000057 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358 КК України.

З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.01.2024 року за № 0000057 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358 КК України, а саме: 1) тимчасового посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 , виданого ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) довідки військово-лікарської комісії від 24.01.2023 року № 244, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом позбавлення володільця майна прав відчуження, розпорядження та користування майном.

Клопотання мотивовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 24.01.2024 року до чергової частини відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (надалі відділення поліції № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області) надійшло повідомлення про те, що 24.01.2024 року близько 00 годин 20 хвилин в міжнародному пункті пропуску «Вилок» під час проходження прикордонного контролю на виїзд з України громадянин України ОСОБА_6 надав на паспортний контроль тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 , видане 24.01.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_1 на його ім`я, та видану йому довідку військово-лікарської комісії від 24.01.2023 року № 244. В ході перевірки у працівників пункту пропуску виникли сумніви в дійсності даних документів.

24.01.2024 року слідчим слідчого відділення відділення поліції № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_7 в період часу з 01 години 00 хвилин до 01 години 24 хвилин проведено огляд місця події - службового приміщення контрольно-пропускного пункту «Вилок», що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, смт. Вилок, вул. Ф. Ракоці, 142, під час якого виявлено та вилучено тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 , видане ОСОБА_6 24.01.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_1 , та довідку військово-лікарської комісії від 24.01.2023 року № 244, видану на ім`я ОСОБА_6

24.01.2024 року відомості за даним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000057 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358 КК України.

24.01.2024 року дізнавач сектору дізнання відділення поліції № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_8 винесла постанову, якою вилучені документи визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

24.01.2024 року слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_9 постановила ухвалу, якою клопотання дізнавача, погоджене з прокурором, про арешт згаданого майна повернуто прокурору для усунення недоліків.

Підставою арешту є те, що вилучені документи відповідно до статті 98 КПК України визнано речовими доказами постановою дізнавача, тому у кримінальному провадженні виникла необхідність вжити захід щодо збереження речових доказів у виді арешту.

З огляду на те, що існує сукупність підстав вважати вилучені документи доказами кримінального правопорушення, з метою збереження слідів кримінального правопорушення та проведення експертиз, прокурор просив накласти арешт на вказане майно.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що у зв`язку з недоведеністю того, що майно, про арешт якого подано клопотання, отримано органом досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України, щодо відповідного майна не підлягає застосуванню захід забезпечення кримінального провадження, тому в задоволенні клопотання відмовлено.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу в якій вказав, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою. Вважає, що в даному випадку вилучене майно є доказом вчинення кримінального правопорушення та зберегло на собі його сліди та необхідне для подальшого проведення експертиз. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на речові докази тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серія НОМЕР_1 видане 24.01.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , довідку військово лікарської комісії за вих. №244 видану 24.01.2023 року на ім`я ОСОБА_6 , з метою збереження речових доказів та проведення в подальшому судових експертиз, без права на відчуження, розпорядження та/або користування вказаним майном, оскільки існує сукупність підстав вважати, що вони є доказом кримінального правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, та інших учасників, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.

Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Таких вимог закону при постановленні даної ухвали слідчий суддя не дотримався.

З матеріалів клопотання вбачається, що сектором дізнання відділення поліції №1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000057, внесеного 24 січня 2024 року до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

24.01.2024 року слідчим слідчого відділення відділення поліції № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_7 в період часу з 01 години 00 хвилин до 01 години 24 хвилин проведено огляд місця події - службового приміщення контрольно-пропускного пункту «Вилок», що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, смт. Вилок, вул. Ф. Ракоці, 142, під час якого виявлено та вилучено тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 , видане ОСОБА_6 24.01.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_1 , та довідку військово-лікарської комісії від 24.01.2023 року № 244, видану на ім`я ОСОБА_6

24.01.2024 року відомості за даним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000057 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358 КК України, та в цей день дізнавач сектору дізнання відділення поліції № 1 Берегівського РВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_8 винесла постанову, якою вилучені документи визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

З огляду на положення ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним кримінальним процесуальним законом, повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (зникнення чи відчуження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170 - 173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання прокурора про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, не з`ясував належним чином всіх обставин, які передбачають підстави для накладення арешту майна.

При цьому, слідчий суддя не звернув увагу на те, що згідно поданого клопотання прокурора про накладення арешту на майно, метою арешту вказаних документів є збереження речових доказів у кримінальному провадженні та недопущення їх подальшого знищення, або пошкодження до з`ясування всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, що в подальшому ускладнить встановлення істини та проведення необхідних слідчих дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

На думку суду апеляційної інстанції, зміст клопотання про накладення арешту на майно дає достатні підстави для висновку, що дане майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 170 КПК України, та стороною обвинувачення дано належне обґрунтування необхідності такого арешту, наявності ризиків, встановлених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Крім цього, матеріалами клопотання прокурора підтверджено, що в даному випадку мають місце відповідні ризики щодо майна, а саме можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, доведено необхідність виконання завдання арешту майна, а саме запобігання можливості таких ризиків.

Разом з тим, арешт майна у даному кримінальному провадженню є необхідним для забезпечення всебічності, повноти та об`єктивності дослідження усіх обставин справи, тобто для забезпечення виконання завдань кримінального провадження.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що прокурор підставно звернувся з вказаним клопотання, яке відповідає вимогам ст. 171 КПК України, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На думку колегії суддів, у разі не забезпечення збереження вказаного майна шляхом заборони відчуження, розпорядження та/або користування, може призвести до того, що власник майна відчужить його іншим особам, знищить, або пошкодить іншим чином, що призведе до неможливості його дослідження в кримінальному провадженні та ускладнить встановлення істини та проведення необхідних слідчих дій.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання не в повній мірі з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для накладення арешту на майно є обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі розслідування кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна та користувача з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя та суд на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора про накладення арешту на вказані документи шляхом позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном.

Керуючись ст. ст. 170-173, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26 січня 2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 - задовольнити.

Накласти арешт на речові докази тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серія НОМЕР_1 видане 24.01.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , довідку військово лікарської комісії за вих. №244 видану 24.01.2023 року на ім`я ОСОБА_6 , шляхом заборони розпорядження, відчуження та/або користування вказаними документами.

Виконання ухвали покласти на прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_5 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді