ЄУН справи: 336/2499/23
Номер провадження: 1-кп/336/450/2024
ВИРОК

іменем України

29 березня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000073 від 17 квітня 2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Запоріжжя, громадянина України, одруженого, на утриманні має дитину, освіта середня, не працюючого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 10 січня 2024 року Шевченківським районним судом міста Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном на 1 рік (вирок набрав законної сили 19 березня 2024 року),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участі:

прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_5

встановив:

09 січня 2023 року, приблизно о 04 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , у період дії воєнного стану відповідно Указу Президента №64/2022 від 24.02.2022, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення для реалізації злочинного наміру через відчинені ворота проник до території домоволодіння АДРЕСА_2 , де з-під вантажного автомобіля, який знаходився на території, таємно викрав бензиновий генератор «Форте FG3500», вартість якого відповідно до висновку судового експерта складає 17901 гривня 20 копійок, який належить ОСОБА_6 .

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 разом з викраденим майном зник з місця вчинення злочину, тим самим розпорядився викраденим майном на власний розсуд, завдавши матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_6 на загальну суму 17901 гривня 20 копійок.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише щодо особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину в інкримінованому злочині при обставинах викладених в обвинувальному акті визнав повністю, пояснив, що 09 січня 2023 року, приблизно о 04 годині 00 хвилин, він через відчинені ворота проник до території домоволодіння АДРЕСА_2 , де з-під вантажного автомобіля, який знаходився на території, викрав бензиновий генератор «Форте FG3500», який належить ОСОБА_6 . Дане діяння вчинив в умовах воєнного стану, у зв`язку з тим, що в місті були погодинні відключення електропостачання, а він проживає в приватному будинку та має малолітню дитину, генератор йому був потрібен, щоб забезпечити належні умови проживання. Вартість викраденого майна не оспорює. Викрадене майно добровільно повернув потерпілому. Висловлює жаль з проводу вчиненого, засуджує свою поведінку та запевняє що такого вчиняти не буде.

Показання обвинуваченого є логічними та послідовними узгоджуються з обставинами викладеними в обвинувальному акті.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 , в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, за згодою учасників судового провадження, суд, в силу ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням документів щодо судових витрат та речових доказів, матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 вірно розуміє зміст обставин провадження і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Приймаючи до уваги пояснення обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вина у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище, вчинена в умовах воєнного стану.

Відповідно до статті 1 КК України кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Для здійснення цього завдання Кримінальний кодекс України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 КК України визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 12 КК України злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 відноситься до тяжкого злочину.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, передбачені ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

ОСОБА_3 вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, одружений, має постійне місце проживання, під наглядом лікарів психіатра та нарколога не перебуває, повернув потерпілому викрадене майно, що підтверджується відповідними розписками.

10 січня 2024 року вироком Шевченківського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком 1 рік. Вирок набрав законної сили 19 березня 2024 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Виходячи з приписів кримінального закону правила призначення покарання, передбачені ч. 4 ст. 70 КК, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин. При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.

В даному випадку кримінальне правопорушення ОСОБА_3 вчинив до ухвалення вироку Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 10 січня 2024 року, а тому покарання призначається із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Прокурор просив призначити покарання у виді позбавлення волі на п`ять років з застосуванням іспитового строку 1 рік та застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України, сторона захисту погодилась з позицією прокурора.

ОСОБА_3 визнав вину повністю, пояснив про обставини вчинення кримінального правопорушення, щиро розкаявся, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, враховуючи дані про його особу, спосіб життя, має постійне місце проживання, одружений, під медичним наглядом у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, повернув викрадене майно потерпілому, а також враховуючи те, що кримінальне правопорушення вчинено до попереднього вироку суду, який обрав покарання не пов`язане з ізоляцією його від суспільства, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 70 КК України обрати щодо ОСОБА_3 покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Запобіжний захід, який застосовувався до обвинуваченого під час досудового розслідування у вигляді особистого зобов`язання, сплив. Прокурор будь-яких клопотань з цього приводу не заявляв.

Цивільний позов по кримінальному провадженню потерпілий не заявляв.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

В даному кримінальному провадженні залучались експерти, внаслідок чого наявні процесуальні витрати на проведення експертизи, а саме проведено судову товарознавчу експертизу № 67-23 від 19.01.2023 судовим експертом Дніпровського вартість якої становить 755,08 грн.

Суд, відповідно до ст. 124 ч.2 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, стягує з обвинуваченого на користь держави, документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до ст. 374 ч.4 п.2 КПК України у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

В матеріалах кримінального провадження є документальне підтвердження, що процесуальні витрати на проведення експертизи становлять 755,08 грн.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 392, 395, 532, 615 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, а саме покарання призначене даним вироком поглинути покарання призначене вироком Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 10 січня 2024 року, і остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; роботи.

Стягнути з ОСОБА_3 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Шевченківським РВ ГУМВС України в Запорізькій області 27 лютого 2009 року), на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта (судова товарознавча експертиза № 67-23 від 19.01.2023) в розмірі 755,08 грн.

Після набрання вироком законної сили речові докази:

Речові докази: бензиновий генератор «Форте FG3500», який переданий потерпілому ОСОБА_6 залишити останньому за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1