ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/430/24 Номер провадження 11-кп/814/1386/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 листопада 2023 року за №0000551, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, неодруженого, безробітного, не судимого, котрий не є інвалідом, військовослужбовцем,

визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

За вироком місцевого суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 16 листопада 2023 року приблизно о 02 годині у квартирі АДРЕСА_2 . умисно наніс ОСОБА_10 по одному удару правими ногою та долонею в ліву частину обличчя, заподіявши останній легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить скасувати вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2024 року та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.125 КК України у вигляді 240 годин громадських робіт. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції: безпідставно не визнав обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого вчинення ним кримінального правопорушення щодо особи, з якою він перебував у близьких відносинах; призначив ОСОБА_8 мінімальне покарання, яке є явно несправедливим унаслідок м`якості.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого та його захисника проти апеляційної скарги, дослідила й перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення та кваліфікацію його дій за ч.2 ст.125 КК України як заподіяння потерпілій умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, учасниками судового провадження в апеляційному порядку не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок не переглядається.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуто судом першої інстанції за правилами спрощеного провадження в порядку ст.382 КПК України.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що місцевий суд безпідставно не визнав обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_8 вчинення ним кримінального правопорушення щодо особи, з якою він перебував у близьких відносинах, позбавлені підстав.

Частиною 1 ст.337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише щодо особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Засада диспозитивності, правила ст.22 КПК України вимагають від суду під час здійснення розгляду справи зберігати об`єктивність та неупередженість; функції суду та державного обвинувачення є несумісними.

Згідно з п.п. «a», «b» § 3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально поінформованим про характер та причини обвинувачення, висунутого проти нього, і мати час та можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Наведені вище гарантії стосуються всіх обставин, які належать до предмета доказування у кримінальному провадженні в силу ст.91 КПК України (тобто й такого важливого елемента обвинувачення, як вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, що обтяжує покарання і з урахуванням процесуальної заборони, закріпленої в п.7 ч.1 ст.284 КПК України, тягне за собою правові наслідки). При цьому, відповідно до ст.92 КПК України тягар доказування згаданих вище обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках - на потерпілого.

Отже, обов`язковою умовою визнання судом кримінального правопорушення незалежно від його родового чи безпосереднього об`єкта пов`язаним із домашнім насильством, є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, обвинувальному акті) із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо). За відсутності цього гарантоване право на захист істотно порушено.

Однак вчинення кримінального правопорушення щодо члена сім`ї або іншої особи, зазначеної в ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», автоматично не скасовує гарантій права на захист. Якщо сторона обвинувачення вважає, що суспільно небезпечне діяння пов`язано саме з домашнім насильством, вона про це обов`язково має зазначити у повідомленні про підозру, обвинувальному акті, а на обґрунтування своєї позиції надати відповідні докази. Інакше підозрюваний/обвинувачений буде позбавлений процесуальної можливості ефективно захищатися та спростувати висунуте обвинувачення.

Частиною 2 ст.382 КПК України передбачено особливий порядок розгляду справи в спрощеному провадженні, відповідно до якого у вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Натомість, викладені в обвинувальному акті фактичні обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, не містять жодних посилань на вчинення ним кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, та інформації щодо відносин, у яких перебував обвинувачений із потерпілою чи характер застосованого ним насильства.

Згоду зі встановленими органом досудового розслідування обставинами саме такого змісту надавав ОСОБА_8 перед направленням справи до суду для розгляду в спрощеному провадженні та їх було встановлено й місцевим судом у порядку ч.2 ст.382 КПК України, за правилами якої суд не надає оцінку доказам у кримінальному провадженні, а замість цього у вироку на підтвердження встановлених обставин зазначає встановлені органом досудового розслідування обставини. Натомість, саме в межах цих обставин суд установлює особливості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

За таких обставин, виходячи зі сформульованого обвинувачення, суд першої інстанції був позбавлений можливості встановити, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення саме щодо особи, з якою він перебував у близьких відносинах, і визнати цю обставину як таку, яка обтяжує покарання обвинуваченого, враховуючи наведені вище особливості спрощеного провадження.

Тим не менше, доводи прокурора щодо невідповідності призначеного місцевим судом ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість колегія суддів уважає обґрунтованими.

Виходячи з п.3 ч.1 ст.407, ч.2 ст.409, п.2 ч.1 ст.420 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

У силу ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Санкцією ч.2 ст.125 КК України передбачено покарання у вигляді: штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин; виправних робіт на строк до одного року; пробаційного нагляду на строк до двох років; обмеження волі до двох років.

За змістом оскаржуваного вироку місцевий суд при призначенні покарання зазначив про врахування ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального проступку, ставлення обвинуваченого до вчиненого, його поведінки під час та після кримінального правопорушення, особи ОСОБА_8 , думки потерпілої, наявності обставин, що пом`якшують покарання щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутності обставин, які його обтяжують.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення обвинуваченому найменш суворого покарання у вигляді штрафу в мінімальному розмірі.

Проте місцевий суд належним чином не мотивував такого рішення та не врахував конкретні обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а саме те, що обвинувачений уночі умисно наніс декілька ударів ногою та долонею в обличчя потерпілій жіночої статі, завідомо для нього фізично слабкішій, заподіявши шкоду її здоров`ю, яке відповідно до ст.3 Конституції України є однією з найвищих соціальних цінностей та особливим об`єктом кримінально-правової охорони. Також у п. «а» ст.1 Конвенції

Ради Європи про запобігання насильству щодо жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами однією з головних цілей цього міжнародного нормативно-правового акта визначено захист жінок від усіх форм насильства, кримінальне переслідування та ліквідація насильства щодо жінок.

Наведені вище обставини значно підвищують суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та його особи.

Не зазначив суд першої інстанції при вирішенні питання про обрання заходу примусу й будь-яких даних про особу обвинуваченого, в результаті чого не дав оцінку тому, що ОСОБА_8 хоча і є працездатним, але не працює та суспільно-корисною працею не займається. Цей факт додатково свідчить про недоцільність і недієвість призначення останньому покарання у вигляді штрафу, який за своєю сутністю є грошовим стягненням.

Водночас, що стосується викладеної в письмовій заяві думки потерпілої, яка не заперечувала проти призначення обвинуваченому покарання у вигляді штрафу, то вказана думка не є процесуальною вимогою, звернутою до суду, вирішальним фактором при призначенні покарання та з урахуванням усіх обставин, що підлягають оцінці при обранні заходу примусу в їх сукупності, в цьому конкретному провадженні не є мотивованою і достатньою підставою для застосування штрафу щодо ОСОБА_8 .

На підставі викладеного вище, колегія суддів уважає, що призначене обвинуваченому найменш суворе покарання у вигляді штрафу в мінімальному розмірі не відповідає його меті та засобу її досягнення, є явно несправедливим, непропорційним ступеню тяжкості, зокрема індивідуальному, вчиненого кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого внаслідок м`якості, а тому оскаржуваний вирок у частині обрання ОСОБА_8 заходу примусу належить скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

При призначенні покарання суд апеляційної інстанції враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, його характер і підвищений ступінь суспільної небезпеки, виходячи з обставин вчинення, а саме умисного нанесення обвинуваченим уночі декількох ударів ногою та долонею в обличчя потерпілій жіночої статі, завідомо для нього фізично слабкішій, що заподіяло шкоду її здоров`ю, яке відповідно до ст.3 Конституції України є однією з найвищих соціальних цінностей та особливим об`єктом кримінально-правової охорони, особу ОСОБА_8 , який не судимий (а.п.42), на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває (а.к.п.39-41), є працездатним, але не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має стійких соціальних зв`язків, не є інвалідом, військовослужбовцем, наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутність обставин, які його обтяжують.

Ураховуючи наведені вище дані та обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що покарання ОСОБА_8 необхідно призначити у вигляді громадських робіт, однак у мінімальному розмірі.

З огляду на відсутність декількох обставин, які би пом`якшували покарання та водночас істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, підстави для застосування щодо обвинуваченого положень ст.69 КК України є відсутніми.

Саме таке покарання буде законним, справедливим та сприятиме його меті, тобто буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2024 року в частині призначення ОСОБА_8 покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.125 КК України у вигляді 150 годин громадських робіт.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4