Дата документу 26.03.2024 Справа № 314/1389/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/1389/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/568/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 25 січня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.2 ст.121, ч.3 ст.146, ч.2 ст.162, ч.4 ст.189, ч.1 ст.263 КК України,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відео конференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 25 січня 2024 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 24 березня 2024 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу скасувати та змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що жодний ризик, передбачений ст.177 КПК України, у клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою прокурором не доведений.

Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий (в силу ст.89 КК України), вина його не доведена, а пред`явлена підозра не обґрунтована та не підтверджена доказами.

Зауважує, що клопотання про продовження строку тримання під вартою подане з істотним порушенням норм КПК.

Згідно з ухвалою суду, у провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя, на стадії судового розгляду, перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.2 ст.121, ч.3 ст.146, ч.4 ст.189, ч.2 ст.255-1 КК України, та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.2 ст.121, ч.3 ст.146, ч.2 ст.162, ч.4 ст.189, ч.1 ст.263 КК України.

28 листопада 2023 року прокурор у кримінальному провадженні - заступник начальника відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.2 ст.121, ч.3 ст.146, ч.2 ст.162, ч.4 ст.189, ч.1 ст.263 КК України, строком на 60 діб.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.2 ст.121, ч.3 ст.146, ч.2 ст.162, ч.4 ст.189, ч.1 ст.263 КК України.

На стадії досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який було неодноразово продовжено ухвалами Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя у ході судового розгляду вказаного кримінального провадження.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2022 року змінено ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, заборонено ОСОБА_6 залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, який було продовжено ухвалами суду, востаннє ухвалою суду від 17 січня 2023 року, строком до 17 березня 2023 року.

Після застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області були встановлені численні порушення виконання умов домашнього арешту обвинуваченим.

Також, ОСОБА_6 без поважних причин не з`явився у судові засідання, які були призначені на 09 лютого 2023 року, 23 лютого 2023 року, 07 березня 2023 року, та 16 березня 2023 року.

03 травня 2023 року, на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2023 року про надання дозволу на затримання, ОСОБА_6 затримано в порядку ст.208 КПК України, про що складено протокол затримання особи, та ухвалою суду від 04 травня 2023 року застосовано до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який у подальшому був продовжений судом.

Наразі сторона обвинувачення вважає, що ризики, передбачені п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, стосовно ОСОБА_6 , які також встановлені судом під час застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати.

Так, обвинувачений, розуміючи суворість та невідворотність покарання може ухилятись від явки до суду; з метою уникнення покарання може незаконно впливати на свідків та потерпілу, а також враховуючи, що він раніше неодноразово судимий, може вчинити аналогічні злочини.

За таких обставин, для забезпечення належної явки обвинуваченого ОСОБА_6 до суду, можливості виконання у відношенні нього процесуальних рішень, йому слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_9 підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 з підстав, викладених у ньому.

Прокурор ОСОБА_10 підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_11 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , та просила змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі. Зазначила, що обвинувачений за час перебування у слідчому ізоляторі уклав шлюб, також у разі звільнення його з-під варти він має місце проживання у орендованій квартирі.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав свого захисника, просив змінити йому запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник - адвокат ОСОБА_13 підтримали адвоката ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_6 .

Потерпіла ОСОБА_14 , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду кримінального провадження, у судове засідання не з`явилась, заяв про відкладення судового засідання суду не подавала, а відтак суд вважав за можливе розглянути клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , у відсутність потерпілої ОСОБА_14 , оскільки її неявка не перешкоджає розгляду вказаних питань.

Прокурор та захисник у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про день, час та місце розгляду провадження повідомлені належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участі не заявляли.

Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора та захисника при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі прокурора та захисника.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

З наявних матеріалів убачається, що ці вимоги закону судом дотримані.

Наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, іншого обвинуваченого та його захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.2 ст.121, ч.3 ст.146, ч.2 ст.162, ч.4 ст.189, ч.1 ст.263 КК України, які є нетяжким, тяжкими та особливо тяжким злочинами.

Докази сторін будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення - з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, відомості про особу обвинуваченого, який не працює, не має постійного джерела доходів, одружений, дітей на утриманні не має, раніше обвинувачений неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, судимість у встановленому законом порядку не погашена. Крім того, після зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, останній порушував умови запобіжного заходу у виді домашнього арешту, зокрема був відсутній за місцем свого проживання. При цьому, за час ухилення від суду, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що викладене в сукупності свідчить про наявність ризиків, на які посилається прокурор, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов правильного висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

З урахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, тяжкості інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, суворості можливого покарання та відомостей про особу обвинуваченого у сукупності, колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника-адвоката ОСОБА_7 , та ті, що заявлені при апеляційному розгляді самим обвинуваченим, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, доводи сторони захисту про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, на які посилається прокурор у клопотанні є недоведеними, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою, а доводи захисника про протилежне суперечать змісту самої ухвали.

Колегія суддів вважає, що прокурором доведено, що вищенаведені ризики існують, тому суд дійшов правильного висновку про необхідність задоволення поданого клопотання.

Свої висновки про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд належним чином вмотивував.

Стосовно доводів сторони захисту щодо необґрунтованості підозри, колегія суддів звертає увагу на те, що наразі ОСОБА_6 є обвинуваченим та суд першої інстанції має перевіряти обґрунтованість висунутого обвинувачення у встановленому законом порядку.

Перевірка вказаного питання на цій стадії процесу до компетенції апеляційного суду не відноситься.

На зазначеній стадії, згідно з кримінальним процесуальним законодавством, суд апеляційної інстанції переглядає на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого на стадії судового провадження.

З приводу доводів апеляційної скарги про те, що клопотання про продовження строку тримання під вартою подане з істотним порушенням норм КПК, колегія суддів звертає увагу на таке.

Вимоги до клопотання про порядок продовження строку тримання під вартою визначені у ст.ст.184, 199 КПК України.

Колегією суддів встановлено, що клопотання прокурора вищевказаним вимогам в цілому відповідає, має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.

В свою чергу, звернення прокурора з клопотанням про продовження строку тримання під вартою менш ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали суду (як про це вказано в апеляційній скарзі захисника), само по собі не є підставою для безумовної відмови в задоволенні такого клопотання.

З матеріалів провадження та з оскаржуваної ухвали убачається, що при розгляді клопотання обвинувачений ОСОБА_6 мав можливість реалізувати всі свої процесуальні права.

Колегія суддів вважає, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються.

Відомостей про те, що обвинувачений ОСОБА_6 за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування вказаної ухвали суду, при апеляційному її перегляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 25 січня 2024 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 24 березня 2024 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4