ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 675/1452/23

Провадження № 11-кп/4820/268/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції апеляційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 01 лютого 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Ізяславського районного суду від 01 лютого 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просив скасувати ухвалу Ізяславського районного суду від 01 лютого 2024 року та ухвалити нову, якою замінити засудженому ОСОБА_6 довічне позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Уважав, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Зазначав, що місцевий суд відмовився застосувати Конвенцію та відповідну практику ЄСПЛ, посилаючись на відсутність механізму звільнення від довічного позбавлення волі (чи його заміни) у нормах законів України.

Стверджував, що висновки суду свідчить про неповноту судового розгляду та невідповідність фактичним обставинам справи.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просив ухвалу Ізяславського районного суду від 01 лютого 2024 року скасувати, а матеріали справи направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Уважав, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою, постановленою з істотним порушенням кримінального та процесуального законодавства, а також з порушенням Конституції України та Європейської Конвенції з прав людини.

Зазначав, що місцевий суд не повністю врахував усі обставини, зокрема те, що судом не з`ясовано причин чому він не працевлаштований і за що мав стягнення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційних скарг; в режимі відеоконференції засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримання апеляційних скарг з викладених у них мотивів; заперечення проти апеляційних скарг прокурора ОСОБА_5 ; перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Згідно зі статтею 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зміну призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке позбавлення волі є законним та обґрунтованим.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк, аргументуючи це тим, що досліджені судом обставини не доводять, що засуджений став на шлях виправлення та призначене йому судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінене строковим покаранням.

Матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали подальше відбування покарання засудженим ОСОБА_6 в установі виконання покарань.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.82 КК України, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він став на шлях виправлення.

Отже, становлення особи на шлях виправлення це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен бути зроблений на підставі всебічного врахування відомостей про поведінку засудженого за весь період перебування в установі виконання покарання.

Згідно матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 тимчасово утримується в державній установі «Сумський слідчий ізолятор» та відбуває покарання у державній установі «Замкова виправна колонія №58», за вироком апеляційного суду Сумської області від 15 грудня 2004 року засуджений до довічного позбавлення волі із конфіскацією належного йому майна, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п.п.1, 6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, ч.2 ст.194, ч.3 ст.357 КК України. Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 залишено тримання під вартою.

Ухвалою Верховного суду України від 22 березня 2005 року вирок апеляційного суду Сумської області від 15 грудня 2004 року щодо ОСОБА_6 залишено без змін.

Відповідно до ухвали Ізяславського районного суду Хмельницької області від 15 травня 2017 року ОСОБА_6 зараховано в строк попереднього ув`язнення затримання та тримання під вартою як запобіжний захід з 30 вересня 2003 року по 22 березня 2005 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Також, ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 17 грудня 2019 року ОСОБА_6 зараховано в строк попереднього ув`язнення затримання та тримання під вартою як запобіжний захід з 20 травня 2015 року по 20 березня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до наданої адміністрацією Державної установи «Сумський слідчий ізолятор» характеристики на ОСОБА_6 від 07 липня 2023 року, засуджений з 04 вересня 2005 року направлений для відбуття покарання до ДУ «Замкова виправна колонія №58», та з 20 травня 2015 року тимчасово перебуває в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» для розгляду його скарг та клопотань, передбачених чинним законодавством.

За період знаходження в установі зарекомендував себе посередньо, при проведені заходів режимного, профілактично-виховного характеру неодноразово порушував вимоги розпорядку дня та режиму тримання, за що має 6 дисциплінарних стягнень. Також, за активну участь в роботах, пов`язаних зі створенням належних санітарно-побутових умов в установі, має одне заохочення у вигляді подяки. В установі не працевлаштований, з представниками адміністрації установи поводиться ввічливо та коректно. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує дружні стосунки, участі у програмах диференційованого впливу не приймає. На профілактичних обліках в установі не перебуває, вимоги пожежної безпеки не порушує, вину у скоєних злочинах визнає частково, винним себе у вбивстві не визнає.

Також зі змісту витягу з протоколу №6 від 05 травня 2023 року вбачається, що комісією установи, в якій тимчасово відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі засуджений ОСОБА_6 , вказано, що засуджений не став на шлях виправлення та не може бути представлений до заміни покарання на підставі ст.82 КК України.

Зокрема, в матеріалах провадження наявний висновок щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_6 , у якому зазначено, що із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи засуджений не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Загальна кількість балів засудженого становить 44 бали.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно вказаного висновку комісії ризик вчинення повторного кримінального правопорушення є середнім.

На переконання колегії суддів, наведені вище обставини, які належним чином оцінені судом першої інстанції, навіть за наявності одного заохочення у виді подяки, посередньої характеристики, підтримання соціально-корисних зв`язків з родиною, такі відомості не свідчать про глибокі зміни у свідомості засудженого ОСОБА_6 , які б вказували, що останній став на шлях виправлення, а невідбута частина призначеного йому судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінена строковим покаранням.

При цьому, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що строк відбутого засудженим до довічного позбавлення волі покарання є недостатнім, а тому його заміна на даний час не сприятиме виправленню ОСОБА_6 та досягненню мети покарання, передбаченої ст.50 КК України.

На виконання вимог ЄСПЛ, викладених у рішенні Петухов проти України, 06 листопада 2022 року набрав чинності Закон України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим законом гарантується право особи, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, звернутися до суду з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

При цьому суд не зобов`язаний автоматично задовольняти кожне подібне звернення особи по факту відбуття останньою покарання строком від 15 років. Таке рішення про заміну покарання відноситься до дискреційних повноважень суду та ухвалюється судом у кожному конкретному випадку індивідуально. При цьому для суду є важливим дослідити у сукупності всі відомості, які характеризують особу засудженого, оскільки суд повинен переконатися в тому, що за час відбування покарання в особистості засудженого відбулися певні позитивні зміни, які свідчать, що останній дійсно став на шлях виправлення, яке може відбутися без відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість наразі констатувати, що засуджений ОСОБА_6 у період відбування покарання своєю поведінкою засвідчив успішність процесу виправлення, а призначене йому судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінене строковим покаранням чи умовно-достроковим звільненням.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення не має.

Враховуючи викладене, колегія суддів уважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для скасування судового рішення немає.

Керуючись ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 01 лютого 2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання залишити без змін, а апеляційні скари засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3