Справа № 202/5444/24
Провадження № 1-кп/202/1366/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м.Дніпропетровська кримінальне провадження № 0000099, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 березня 2024 року у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Томськ, російської федерації, громадянина України, маючого середню освіту, непрацевлаштованого, неодруженого, раніше судимого:

- 23 вересня 2010 року Краснолиманським міським судом Донецької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

-12 грудня 2018 року Краснолиманським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. ст. 75, 76 КК України строком на 1 рік;

-01 березня 2024 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 4 ст. 185 до до покарання у виді 5 років позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України строком на 2 роки, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 в середині вересня 2023 року, в денний час доби, прийшов із заздалегідь заготовленою різкою для металу на територію структурного підрозділу «Лиманська дистанція електропостачання» АТ «Укрзалізниця» регіональної філії «Донецька залізниця», розташованого за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, поблизу 35-ї залізничної колії, достовірно знаючи, про введення воєнного стану на території України, з метою викрадення контактного дроту МФ-100, що належить структурного підрозділу «Лиманська дистанція електропостачання» АТ «Укрзалізниця» регіональної філії «Донецька залізниця».

Перебуваючи в зазначеному місці та в зазначений час, обвинувачений ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, діючи умисно, з корисливих мотивів, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення майнової шкоди та бажаючи її настання, з метою власного незаконного збагачення, переконавшись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, і вони є таємними для оточуючих, шляхом вільного доступу, таємно, за допомогою заздалегідь заготовленої різки для металу відрізав чотири куски дроту контактного марки МФ-100, довжиною 2 метри кожен, вартістю 314 гривень 08 копійок кожен, з місця події зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Спричинивши, структурному підрозділу «Лиманська дистанція електропостачання» АТ «Укрзалізниця» регіональної філії «Донецька залізниця», своїми діями матеріальну шкоду на загальну суму 1256 гривень 32 копійки.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину за вчинення ним кримінального правопорушення визнав повністю, про що щиро розкаявся, просив суворо не карати та розглянути кримінальне провадження в порядку ст. 349 КПК України, про що надав письмову заяву.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

В судовому засіданні встановлено, що викладені фактичні обставини справи ніким не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих фактичних обставин і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, тому суд дослідив лише письмові матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, доходить до висновку про те, що вина обвинувачений ОСОБА_4 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто умисні дії, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану.

Крім того, суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 раніше засуджений, 01 березня 2024 року вироком Індустріального районного суд м. Дніпропетровська за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 до покарання, у вигляді 5 років позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України строком на 2 роки, покарання не відбув.

Вирішуючи питання щодо покарання, суд виходить із ступеню суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим особливо тяжкого злочину, особи обвинуваченого, який свою вину у скоєнні злочину визнав повністю, щиро розкаявся, що суд відносить до пом`якшуючих його вину обставин.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, та абз. 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, обставини вчинення злочину, характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є тяжким злочином, відношення особи до скоєного злочину, наявність пом`якшуючих обставин, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, має непогашені та незняті судимості за корисливі злочини, офіційно не працевлаштований, не має стійких соціальних зв`язків та думку сторони обвинувачення у зв`язку з чим, суд вважає, що обвинуваченому за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі, саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Доля речових доказів має бути вирішена у відповідності до ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст.: 349; 370; 373-374; 615 ч. 15 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» вирок від 01 березня 2024 року Індустріального районного суд м. Дніпропетровська, яким ОСОБА_4 було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України до покарання, у вигляді 5 років позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України строком на 2 роки, - виконувати самостійно.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання змінити, обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взяти засудженого під варту із залу суду негайно.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 03 травня 2024 року.

Речовий доказ, 4 дроти контактної мережі марки МФ-100, по 2 м. кожен які було передано на зберігання представнику потерпілого під зберігальну розписку повернути потерпілому.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення, а особою, відносно якої винесено обвинувальний вирок, у той же строк з дня вручення копії вироку.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Головуючий суддя: ОСОБА_1