ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року

м. Київ

Справа № 542/231/23

Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/814/1831/23

Провадження № 51 - 4765 км 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000250 від

19 листопада 2022 року, щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольська Полтавської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за ст. 286-1 ч. 2 КК України,

за касаційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 20 червня 2023 року щодо ОСОБА_6 .

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 23 березня

2023 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 286-1 ч. 2 КК України із застосуванням

ст. 69 ч. 1 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 вказано рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 1 510 гривень 24 копійки процесуальних витрат за проведення судових експертиз.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він

18 листопада 2022 року приблизно о 22 годині в стані алкогольного сп`яніння, керуючи мотоциклом марки «Дніпро-11» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Ревазівська в с. Пологи-Низ Полтавського району Полтавської області в напрямку с. Руденківка, на відстані 26,6 метрів від електроопори № 89-9 порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожні умови і дорожню обстановку, різко змінив напрямок руху та виїхав за межі проїзної частини, у зв`язку з чим допустив зіткнення з електроопорою. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_8 , який сидів у колясці мотоциклу, отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20 червня 2023 року зазначений вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 - без задоволення.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає про необґрунтованість застосування до ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій не мотивували які обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 свідомо порушив правила дорожнього руху в частині керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Указує на те, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 69 КК України, про відсутність активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення як обставини, яка пом`якшує покарання, а також про підвищену суспільну небезпечність кримінального правопорушення, передбаченого

ст. 286-1 ч. 2 КК України.

Заперечень на касаційну скаргу прокурора від учасників судового провадження не надходило.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні вважав касаційну скаргу прокурора обґрунтованою і просив її задовольнити.

Мотиви Суду

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту положень статей 418 ч. 2, 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому

статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за

ст. 286-1 ч. 2 КК України, а також призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 5 років у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судом апеляційної інстанції є частково необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 69 ч. 1 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст. ст. 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Застосовуючи положення ст. 69 КК України, суд повинен не просто встановити наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання, а з урахуванням особи винного умотивувати, яким чином такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, поведінкою особи під час його вчинення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд має виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК України і тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів кримінальних правопорушень, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. При цьому, призначаючи засудженому більш м`який вид покарання, аніж встановлений санкцією статті (частини статті) Особливої частини КК, суд має належно обґрунтувати, що саме цей захід примусу дозволить досягти ключової мети покарання, а саме виправлення винної особи та запобігання вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Законодавець виділив підвищену суспільну небезпечність порушення правил безпеки дорожнього руху особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння, та посилив відповідальність для таких осіб у ст. 286-1 КК України.

Санкція ст. 286-1 ч. 2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до восьми років.

Із вироку суду вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання

ОСОБА_6 з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, конкретні обставини його вчинення та наслідки, дані про особу ОСОБА_6 , який раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття, оскільки ОСОБА_6 визнав свою провину, жалкував про вчинене, повністю усвідомив про наслідки свого діяння, зробив для себе відповідні висновки, просив вибачення перед потерпілим, вжив заходів до відшкодування заподіяних збитків, добросовісно виконував процесуальні обов`язки як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду кримінального провадження, а також сприяння розкриттю кримінального правопорушення, надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення та повне відшкодування заподіяних збитків. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Крім того, суд першої інстанції врахував позицію потерпілого ОСОБА_8 щодо міри покарання та дані досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації про середній рівень ризику повторного вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення і можливість його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

Врахувавши наявність зазначених обставин, що пом`якшують покарання

ОСОБА_6 , та дані про особу винного, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

Разом з тим суд першої інстанції в повній мірі не врахував підвищену суспільну небезпечність порушення правил безпеки дорожнього руху особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння, і дійшов до необґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без його ізоляції від суспільства, перейшовши до іншого більш м`якого покарання, не передбаченого в санкції ст. 286-1 ч. 2 КК України, у виді громадських робіт на строк 240 годин.

Не погодившись з призначеним судом першої інстанції ОСОБА_6 покаранням, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просила скасувати вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 за

ст. 286-1 ч. 2 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Серед доводів апеляційної скарги, у тому числі, указувала на необґрунтований перехід судом першої інстанції до більш м`якого виду покарання, ніж передбачено в санкції ст. 286-1 ч. 2 КК України, та неправильне застосування положень ст. 69 КК України, а також на відсутність активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення як обставини, яка пом`якшує покарання.

Проте суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. 419 КПК України зазначені доводи апеляційної скарги прокурора залишив поза увагою, не надав на них конкретних належних відповідей і не навів детального обґрунтування їх відхилення, дійшовши передчасного висновку про законність вироку суду першої інстанції.

Враховуючи встановлені судами фактичні обставини, дані щодо ОСОБА_6 та інші обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 за ст. 286-1 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України основне покарання у виді громадських робіт не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, призначення ОСОБА_6 основного покарання у виді громадських робіт є непривальним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки судом застосовано закон, який не підлягав застосуванню.

Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що у відповідності з вимогами ст. 438 ч. 1 пп. 1, 2 КПК України є підставами для скасування такого рішення.

За таких обставин, ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга прокурора - задоволенню частково.

При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення, а у разі підтвердження того ж обсягу обвинувачення, за яким ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено, призначене йому основне покарання за ст. 286-1 ч. 2 КК України у виді громадських робіт слід вважати неправильним застосуваннями закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись статтями 436, 438 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 20 червня 2023 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3