Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/4224/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власника автомобіля ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_5 про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 , за погодженням з прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.

Зазначав, що у провадженні СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000697 від 02.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 01.04.2024 приблизно 23 год. 00 хв. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 діючи за попередньою змовою групою осіб, пребуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , таємно, шляхом вільного доступу викрали з будівництва станції метро «Київметробуд» кабель, чим завдали АТ «Київметробуд» матеріальну шкоду.

02.04.2024 слідчим проведено огляд місця події за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1, в ході якого вилучено транспортний засіб, а саме: автомобіль марки «FIAT DOBLO» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_2 , в багажнику якого, при візуальному огляді виявлено: фрагменти кабелю від ТП1166 до ТПП 1339 190 п/м (00004026), електродвигун АИР56В4 0,18 кВт, електродвигун АИР71А4 0,55 кВт, штовхач електрогідравлічний те-30 та штовхач електрогідравлічний те-30.

Відповідно до постанови слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві від 02.04.2024 вилучений транспортний засіб визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Транспортний засіб, а саме: автомобіль марки «FIAT DOBLO» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_2 , на праві власності зареєстрований за ОСОБА_4 та перебуває в користуванні у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий посилався на те, що автомобіль марки «FIAT DOBLO» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_2 є знаряддям вчинення вказаного кримінального правопорушення та з метою забезпечення збереження речових доказів, просив накласти арешт на на автомобіль марки «FIAT DOBLO» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_4 .

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання слідчого підтримав, просив накласти арешт на автомобіль марки «FIAT DOBLO» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_4 .

У судовому засіданні ОСОБА_4 , яка є власником автомобіля, заперечувала проти задоволення клопотання слідчого. Зазначала, що вона є онкохворою, проходить хіміотерапевтичне лікування та використовує автомобіль, який належить їх на праві власності, і на який слідчий просить накласти арешт, з метою власного пересування та пресування її неповнолітньої дитини. Відтак накладення арешту на автомобіль ускладнить її пересування в лікувальних цілях.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши клопотання, додані до клопотання документи, дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею, установлено, що у провадженні СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000697 від 02.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до постанови слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві від 02.04.2024 автомобіль марки «FIAT DOBLO» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_2 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий посилався на те, що автомобіль марки «FIAT DOBLO» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_2 є речовим доказом та накладення арешту необхідне з метою збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Установлено, що власниця автомобіля ОСОБА_4 не є підозрюваною у цьому кримінальному провадженні, у судовому засіданні вказала, що є онкохворою, проходить курс хіміотерапії, а автомобіль необхідний їй для особистого пересування.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України передбачено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Будь-яких доказів, які б вказували на існування ризиків, передбачених нормами зазначеної статті КПК України прокурором слідчому судді не надано.

Відповідно до п.п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Ураховуючи те, що прокурором не доведено необхідність арешту майна, а також наяність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, та враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для ОСОБА_4 , власника автомобіля, яка не є підозрюваною, є онкохворою, проходить курс хіміотерапії, а зазначений автомобіль необхідний їй для пересування, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання слідчого.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 170 - 173 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_5 про арешт майна - відмовити.

Ухвала підлягає оскарженню безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1