ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1034/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2024 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

захисники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

провівши підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000662 від 05.04.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зерноград Ростовської області, росіянин, громадянин України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України,

встановив:

До Дарницького районного суду м. Києва 15 грудня 2023 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000662 від 05.04.2023, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України.

Ухвалою суду від 15 грудня 2023 року призначено підготовче судове засідання, яке неодноразово відкладалось за клопотанням сторін.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні просить постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта у відкритому судовому засіданні.

Захисник ОСОБА_5 заперечував щодо призначення обвинувального акта до судового розгляду, подавши ряд клопотань, зокрема: 1) про повернення обвинувального акта прокурору; 2) про зміну запобіжного заходу; 3) про скасування арешту на майно.

Захисник ОСОБА_4 підтримав заявлені клопотання та подав скаргу на процесуальне рішення сторони обвинувачення про зміну підслідності.

Обвинувачений підтримав позицію своїх захисників.

Суд, заслухавши думки сторін кримінального провадження, дійшов до таких висновків.

Щодо скарги сторони захисту на процесуальні рішення сторони обвинувачення

Під час підготовчого судового засідання захисник ОСОБА_4 в порядку ч. 2 ст. 303 КПК України подав до суду скаргу на постанову заступника начальника Генерального прокурора про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу. Вважає, що мотиви прийняття цієї постанови та їх обґрунтування щодо нефективності здійснення досудового розслідування у мотивувальній частині відсутні.

Просив суд надати оцінку наведеним у скарзі доводам та скасувати вказане процесуальне рішення органу досудового розслідування.

Частина 2 статті 303 КПК України закріпила право сторони захисту на стадії підготовчого провадження подавати скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які не могли бути предметом оскарження під час досудового розслідування.

Оцінюючи доводи, викладені у скарзі поданій в порядку ч. 3 ст. 303 КПК України, та висловлених в підготовчому судовому засіданні усних поясненнях на неправомірні дії сторони обвинувачення судом не встановлено в них жодних питань, невирішення яких під час підготовчого засідання перешкоджало б призначенню кримінального провадження до судового розгляду.

Крім того, суд позбавлений можливості на цій стадії вжити відповідних заходів, адже підготовче судове засідання є самостійною обов`язковою стадією кримінального процесу, основною метою та завданням якої є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

У зв`язку з цим та відповідно до вимог частини 3 статті 314 і статті 315 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти обмежене коло рішень та вирішити питання, які пов`язані з призначенням кримінального провадження до судового розгляду.

За таких обставин, під час підготовчого судового засідання суд вважає за необхідним долучити до матеріалів судової справи відповідну скаргу на дії сторони обвинувачення, однак оцінка викладеним в них доводам буде надана судом під час судового розгляду по суті у порядку, встановленому статтями 89, 94 КПК України.

Щодо клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу

У клопотанні захисник ОСОБА_5 зазначає, що ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 07 квітня 2023 року до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 805 200 грн. Зазначена сума грошових коштів 11 квітня 2023 року була внесена на відповідний рахунок і ОСОБА_6 звільнено з-під варти та покладено ряд процесуальних обов`язків. Всі грошові кошти в якості застави внесені родиною ОСОБА_6 , яка є непомірною для них.

Захисник вважає, що ризик переховування від органу досудового розслідування/суду, впливу на свідків чи ризик вчинення іншого кримінального правопорушення припинили існувати, оскільки ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, протягом всього часу застосування застави не чинив спроб переховування від суду, завжди вчасно прибував на усі судові засідання, що вказує на бездоганну процесуальну поведінку останнього.

Сторона захисту також зазначає, шо під час затримання ОСОБА_6 було порушено його право на захист, а докази, на які посилалась сторона обвинувачення, обґрунтовуючи клопотання про обрання запобіжного заходу є недопустимим, оскільки були зібрані із порушенням порядку їх отримання.

На переконання захисника наведені факти свідчать про те, що подальше застосування застави як запобіжного заходу, буде необґрунтованим, оскільки належна процесуальна поведінка ОСОБА_6 та виконання процесуальних обов`язків в майбутньому можуть бути забезпечені шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, такого як нічний домашній арешт або ж сторона захисту просила зменшити розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію свого захисника та просив задовольнити клопотання про зміну запобіжного заходу. Додатково зазначив, що не ухилявся та не збирається у подальшому ухилятись від суду.

Прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення клопотання. Наголосив на тому, що ризики, установлені слідчою суддею під час обрання запобіжного заходу наявні та продовжують існувати, і саме запобіжний захід у вигляді застави у розмірі, визначений обвинуваченим здатен забезпечити їх належну процесуальну поведінку.

Суд, заслухавши думку обвинуваченого та захисника, прокурора, дослідивши клопотання та додані до них матеріали, дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Запобіжний захід є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого (ч. 1 ст. 331 КПК України).

Підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати клопотання про зміну запобіжного заходу, у тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання (стаття 201 КПК України).

Перелік підстав для зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту не передбачений кримінальним процесуальним законом, а ст. 201 КПК України вказує тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання.

Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

Зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.

Клопотання про зміну запобіжного заходу розглядається за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Судом встановлено, що 07 квітня 2023 року ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів у сумі 805 200 грн (справа № 363/1881/23, провадження 1-кс/363/407/23). Зазначена сума грошових коштів 11 квітня 2023 року внесена на відповідний рахунок заставодавцями, і ОСОБА_6 було звільнено з-під варти із покладенням обов`язків прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою, не відлучатись із населеного пункту, в якому зареєстрований без дозволу слідчого, прокурора чи суду, повідомляти про зміну свого місця проживання або роботи, утриматися від спілкування зі свідками у цьому кринміальному проваденні.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу із застави на нічний домашній арешт, на переконання суду продовжує існувати ризик переховування від суду.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених. ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, є нетяжким злочином, а кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України, є тяжкими злочинами.

Порівнюючи обставини станом на зараз та ті, що були станом на момент обрання запобіжного заходу очевидно, що залишається фактор тяжкості кримінальних правопорушень і суворості покарань за них.

Суд вважає, що продовження існування ризику стосовно обвинуваченого, дій до яких він може вдатись у зв`язку з обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, тяжкості покарання, що йому загрожує, у своїй сукупності вказують на те, що зміна запобіжного заходу у вигляді застави на більш м`який у вигляді нічного домашнього арешту не зможе запобігти зазначеним ризикам.

У той же час не припинив і ризик впливу на свідків. Зважаючи на те, що судовий розгляд ще не розпочато та зазначені особи безпосередньо судом ще не допитані.

Адже суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України), тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Таким чином, факт направлення обвинувального акта до суду та призначення підготовчого судового засідання не зменшує ризик можливого незаконного впливу на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні, а навпаки збільшує вірогідність його, адже ОСОБА_6 з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження зможе вступати у позапроцесуальні відносини із свідками та схиляти їх до зміни наданих слідству показань, у тому числі з метою його виправдання та уникнення відповідальності.

Суд вважає, що ризик незаконного впливу на свідків та потерпілу є реальним та зумовлює необхідність запобіжного заходу.

Оцінюючи доводи сторони захисту про те, що джерелами внесення застави були кошти родичів, якім наразі необхідно їх повернути, суд зазначає, що застава за своєю суттю є внесенням грошових коштів під умовою їх звернення у доход держави у разі невиконання підозрюваним/обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Отже, в момент внесення застави застоводавець усвідомлює ризик втрати цих коштів та дає свою згоду на їх звернення у доход держави у передбачених законом випадках. Така згода є безумовною і не пов`язується зі зміною матеріального стану заставодавців у майбутньому.

Таким чином, внесення застави заставодавцями було їх правом, яке не обумовлювалося ні строком дії застави, ні обов`язком держави повернути її на першу вимогу заставодавцям.

У той же час, факт внесення застави у повному обсязі без зволікань є переконливим аргументом та свідчить, що визначений розмір застави не є непомірним тягарем для обвинуваченого та його родини.

Сторона захисту, суду також повідомила про офіційну працавлештованість обвинуваченого, тобто підтвердила можливість обвинуваченого повністю або частково повертати внесені за нього грошові кошти.

Щодо посилання сторони захисту на належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 як на підставу для зміни запобіжного заходу, суд зазначає таке.

Відсутність з боку обвинуваченого ОСОБА_6 будь-яких порушень чи створення перешкод для кримінального провадження, сумлінне виконання ним покладених на нього обов`язків, не є достатньою підставою для твердження про відсутність того чи іншого ризику.

Втім, зазначена обставина свідчить про те, що застосований запобіжний захід є дієвим, та таким, що у достатній мірі забезпечує його належну процесуальну поведінку, тому зазначені доводи, не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу.

На переконання суду, обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді застави, у визначеному розмірі, буде співмірним з існуючим ризиком, та буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної його процесуальної поведінки.

З приводу твердженнь сторони захисту під час розгляду клопотань щодо процесуальних порушень під час досудового розслідування, то суд наголошує, що зазначене не є предметом розгляду під час підготовчого судового засідання, оскільки особливістю цієї стадії є те, що суд не досліджує доведеність обставин, викладених в обвинувальному акті та не дає оцінку доказам.

Водночас така оцінка може бути надана виключно під час судового розгляду за наслідком дослідження наданих сторонами доказів, адже ці доводи стосуються суті пред`явленого обвинувачення та його доведеності.

Інші доводи захисника судом не враховуються в якості підстав для зміни запобіжного заходу, оскільки містять загальну інформацію та за змістом є суб`єктивною думкою захисту.

Таким чином, суд дійшов висновку, що стороною захисту суду не було надано переконливих доказів, які б обумовили зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , через те у задоволенні клопотання слід відмовити.

Щодо клопотання сторони захисту про скасування арешту на майно

У заявленному клопотанні захисник ОСОБА_5 просить скасувати арешт грошових коштів, накладений ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 07.04.2023 (справа № 363/1881/23), які були вилучені 06 квітня 2023 року під час проведення обшуку у приміщенні квартири за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме грошових коштів купюрами номіналом по 50 євро у кількості 28 штук, що в сукупності становить 1400 євро та грошових коштів купюрами номіналом по 100 доларів США в кількості 148 штук, що в сукупності становить 14 800 доларів США. Обґрунтовуючи клопотання, зазначає, що вилучені грошові кошти були подаровані ОСОБА_7 (дружині ОСОБА_6 ) на день народження від ОСОБА_8 , тож не можуть вважатися речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки належать безпосередньо ОСОБА_7 і є її особистою приватною власністю та не мають жодного відношення до кримінального правопорушення в ході розслідування якого проводився обшук. Окрім того, зазначені грошові кошти, були набуті у законний спосіб, та не відповідають ознакам майна, щодо якого може бути застосована спеціальна конфіскація. З цих підстав, вважає, що арешт був накладений необґрунтовано, у зв`язку із чим він має бути скасований.

Крім того, вказав, що потреба у арешті наразі відпала, оскільки, досудове розслідування завершено, на цей час обвинувальний акт скеровано до суду та стороною обвинувачення не здобуто доказів на підтвердження того, що грошові кошти набуті кримінально протиправним шляхом і відповідають критеріям речового доказу, тобто арешт спричинює безпідставне, невиправдане обмеження права власності ОСОБА_7 , тому підлягає скасуванню.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав заявлене клопотання та просив таке задовольнити.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заперечував проти доводів клопотання, просив у його задоволенні відмовити з тих підстав, що арешт накладено обґрунтовано, обґрунтованість накладеного арешту перевірялася неодноразового слідчими суддями, наразі потреба у арешті грошових коштів не відпала, саме під час судового розгляду за результатом дослідження всіх доказів судом буде надано оцінку чи відповідають грошові кошти критеріям речового доказу. Вказав, що положення КПК України передбачають, що саме під час ухвалення остаточного рішення у справі буде вирішено питання про скасування арешту.

Суд, заслухавши думку обвинуваченого та його захисника, прокурора, дослідивши клопотання та додані до них матеріали, дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час судового провадження розглядається судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Із аналізу наведеної норми вбачається, що при розгляді клопотання про скасування арешту суд з урахуванням наданих доказів має з`ясувати питання обґрунтованості арешту, накладеного з тих чи інших підстав, визначених у ч. 2 ст. 170 КПК України, а також доцільність подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Отже, прийняття рішення про скасування арешту майна за клопотанням вищенаведених осіб можливе за таких умов:

- вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба;

- вони доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

У рамках цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді від 07.04.2023 (справа № 363/1881/23), був накладений арешт на грошові коштів купюрами номіналом по 50 євро у кількості 28 штук, що в сукупності становить 1400 євро та грошових коштів купюрами номіналом по 100 доларів США в кількості 148 штук, що в сукупності становить 14 800 доларів США, які були вилученні під час проведення обшуку 06 квітня 2023 року у приміщенні квартири за місцем проживання ОСОБА_6 .

Постановою слідчого від 06 квітня 2023 року зазначені грошові кошти визнано речовими доказами.

Підставою арешту на грошові кошти став факт доведення стороною обвинувачення, що грошові кошти відповідно до положень ст. 170 КПК України відповідають критеріям речового доказу, зазначеним у ст. 98 КПК України, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, оскільки можуть бути використані як докази події кримінального правопорушення, що підлягають доказуванню.

При вирішенні питання про арешт грошових коштів слідчий суддя дійшов висновку, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а також, що докази будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт грошових коштів, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, відсутні.

З огляду на зміст ухвали слідчий суддя врахував правову підставу для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, та дійшов до висновку, що застосування арешту грошових коштів є виправданим і необхідним у кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, забезпечення збереження речових доказів.

Обґрунтованість накладеного арешту перевірялася слідчим суддею Вишгородського районного суду Київської області (ухвала від 06.06.2023), за результатом чого слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав вважати, що грошові кошти відповідають ознакам речових доказів.

До того ж, предметом перевірки слідчим суддею були і доводи сторони щодо належності цих грошових коштів дружині ОСОБА_7 та констатовано, що арешт з метою збереження речових доказів у цьому випадку накладено обґрунтовано.

Будь-яких інших нових доказів на спростування вказаного висновку, які не досліджувалися слідчими суддями, до суду захисником не надано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що арешт на грошові кошти накладено обґрунтовано, вказані в ухвалі підстава, мета та необхідність такого арешту відповідає положенням чинного законодавства, що захисником не спростовано.

Таким чином, враховуючи, що арешт на грошові кошти накладено з метою забезпечення збереження речових доказів, з урахуванням того, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 перебуває на розгляді у суді, докази у справі судом не досліджувалися, суд дійшов до висновку, що потреба у подальшому застосуванні арешту грошових коштів не відпала, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання сторони захисту слід відмовити.

Щодо клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акта

Відповідно до змісту клопотання, на думку захисника ОСОБА_5 , обвинувальний акт складений слідчим та затверджений прокурором стосовно ОСОБА_6 не скріплений печатками та був направлений до Дарницького районного суду міста Києва після закінчення строків досудового розслідування

На переконання захисника, до ОСОБА_6 була застосована неналежна правова процедура, та як наслідок він не набув статусу обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні, через це обвинувальний акт є таким, що не відповідає вимогам встановленим кримінальним процесуальним законом, у зв`язку з чим має бути повернутий прокурору.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав заявлене клопотання та просив таке задовольнити.

Прокурор ОСОБА_9 заперечував щодо задоволення клопотання та зазначав, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, дійшов до таких висновків.

У підготовчому судовому засіданні відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 284 КПК України суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Частина 4 ст. 110 КПК України передбачає, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.

Враховуючи, що положення п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України визначає можливість повернення обвинувального акта як право, а не обов`язок суду, то підставою для повернення не може слугувати будь-яка невідповідність вимогам КПК України, а лише та, яка дійсно перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити чи дійсно створює перешкоди для судового розгляду певна невідповідність та недоліки обвинувального акта вимогам КПК України.

Така правова позиція викладена у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 червня 2018 року (справа № 520/8135/15-к, провадження № 51-203км17).

Як вбачається з обвинувального акта у кримінальному провадженні за№ 0000662 від 05.04.2023 щодо ОСОБА_6 , його склала 14.12.2023 слідча ВРЗЗС СВ Вишгородського районного управління поліції ГУНП у Київській області лейтенант поліції ОСОБА_10 . Цього ж дня обвинувальний акт затвердив прокурор Вишгородської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 . Ці особи зазначені в обвинувальному акті як такі, що були включені, відповідно, до слідчої групи, яка здійснювала досудове розслідування, та до групи прокурорів у кримінальному провадженні. Обвинувальний акт підписаний і слідчим, і прокурором, також підпис прокурора скріплений печатками Вишгородської окружної прокуратури Київської області (що спростовує твердження сторони захисту), тобто вимоги частин 1, 3 ст. 291 КПК України про те, що обвинувальний акт складає, зокрема, слідчий та затверджує прокурор, та вони ж і підписують обвинувальний акт, дотримані.

Також у обвинувальному акті від 14.12.2023 наведені всі передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України відомості, які були відомі стороні обвинувачення, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження щодо завданої кримінальним правопорушенням шкоди та процесуальних витрат на залучення експертів.

У обвинувальному акті від 14.12.2013 окремими пунктами викладені фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація трьох кримінальних правопорушень з посиланням на положення і частини статей КК України та формулювання обвинувачення, яке висунуте ОСОБА_6 .

Зазначені пункти обвинувального акта містять відомості, які достатньо чітко і однозначно висвітлюють позицію сторони обвинувачення щодо усіх обставин, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, а також про конкретну кримінально-правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 .

До обвинувального акта додані реєстр матеріалів досудового розслідування та розписка ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_5 про отримання копії обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, надана на ім`я прокурора, що передбачено пунктами 1, 3 ч. 4 ст. 291 КПК України.

З огляду на вказані норми КПК України та встановлені обставини, на переконання суду, обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000662 від 05.04.2023 за своєю формою та змістом відповідає закріпленим у статті 291 КПК України вимогам.

Суд, дослідивши клопотання захисника, встановив, що наведені ним доводи, а також зауваження висловлені у підготовчому судовому засіданні, зводяться до недотримання процесуальних строків під час прийняття процесуальних рішень на стадії досудового розслідування.

Поряд з цим, питання щодо направлення обвинувального акта до суду після закінчення строків досудового розслідування вже було предметом розгляду під час судового засідання 06 березня 2024 року. За наслідками якого ухвалою Дарницького районного суду міста Києва було відмовлено у клопотанні сторони захисту про закриття кримінального провадження на піставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Отже, суд дійшов висновку, що наведені стороною захисту обставини не свідчать про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України, через те клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акта прокурору задоволенню не підлягає.

На питання суду щодо інших клопотань, пов`язаних із призначенням обвинувального акта до розгляду, захисник та обвинувачений не висловились.

Кримінальне провадження підсудне Дарницькому районному суду м. Києва, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування складено відповідно до положень статей 291, 292 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), підстав для закриття кримінального провадження судом під час підготовчого судового засідання не встановлено, істотних порушень вимог КПК України при складанні обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, які б перешкоджали призначенню цього обвинувального акта до судового розгляду судом не встановлено, а тому суд дійшов висновку про необхідність призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України,

У судове засідання необхідно викликати прокурора Вишгородської окружної прокуратури Київської області, обвинуваченого та його захисників.

Судове засідання у цьому кримінальному провадженні з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження необхідно проводити відкрито.

Керуючись статтями 170, 182, 291, 314-316, КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про скасування арешту на майно, відмовити.

У задоволенні клопотання захисника про повернення обвинувального акта прокурора у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000662 від 05.04.2023, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, відмовити.

Прийняти скаргу захисника про зміну підслідності до матеріалів провадження, що будуть предметом розгляду під час судового слідства.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, на 11 годину 30 хвилин 04 квітня 2024 року.

Судовий розгляд здійснювати у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.

Для участі у судовому засіданні викликати сторони кримінального провадження: прокурора Вишгородської окружної прокуратури Київської області, обвинуваченого та його захисників.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1