Житомирський апеляційний суд
Справа №274/3640/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/425/24
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (дистанційно),

засудженого ОСОБА_8 (дистанційно),

представника ДУ «БВК (№70)» ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали судового провадження № 274/3640/23 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 лютого 2024 року, якою заяву засудженого ОСОБА_8 про заміну довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк залишено без задоволення, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк. Вважає, ухвалу суду незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи. Зазначає, що судом не враховано, що за час відбування покарання в секторі максимального рівня безпеки ДУ «БВК №70», засуджений ОСОБА_8 зарекомендував себе посередньо, вимоги режиму тримання та правила внутрішнього розпорядку не порушував. Має лише одне непогашене стягнення та сім заохочень. Останнє стягнення засуджений вважає несправедливим та незаконним. Вказує, що засуджений працював оплатно та безоплатно в установі та мав нарахування заробітної плати. Звертає увагу на те, що ДУ «БВК №70» не працевлаштовує засуджених, оскільки не має такого статусу.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Вважає ухвалу суду незаконною, не мотивованою та такою, що ухвалена з порушенням ст. ст. 3, 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ.

В ухвалі суду зазначено, що засуджений ОСОБА_8 , який відбуває покарання у ДУ «Бердичівська виправна колонія (№70)», звернувся до суду із заявою, яку уточнив під час судового розгляду, про заміну довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк. В своїй заяві засуджений ОСОБА_8 з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) «Пєтухов проти України (2)» від 12.03.19 обґрунтовує свої вимоги тим, що він вже відбув більше 20 років строку покарання в умовах максимального рівня безпеки та подальше тримання його під вартою порушує ст. 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Крім того, в заявах від 07.09.2023 та 31.10.2023 ставить питання про визнання незаконним рапорту та скасування накладеного стягнення від 25.08.2023.

Відмовляючи у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про заміну довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд виходив з того, що засуджений ОСОБА_8 , хоча і відбув за вироком суду більше ніж п`ятнадцять років призначеного судом покарання та має заохочення, проте, за цей строк засуджений характеризувався негативно, мав численні стягнення, які на даний час погашені та має одне непогашене стягнення, вину у вчиненні злочину визнав частково, під час відбування покарання дійсно мав періоди працевлаштування, однак більшість часу не працевлаштований. Вказані обставини в їх сукупності свідчать про те, що засуджений не став на шлях виправлення.

Заслухавши доповідача, доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційних скарг, думку прокурора та представника ДУ «БВК (№70)» в заперечення апеляційних скарг, дослідивши особову справу засудженого, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст.7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно зі ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

На переконання колегії суддів, місцевим судом дотримано зазначених вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді заяви засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Відмовляючи у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про заміну довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст.82 КК України та ст.539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.

Так, відповідно до ч.ч.1, 5 ст.82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

В свою чергу, за змістом п.3 ч.3 ст.81 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

При цьому, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення (ч.3 ст.82 КК України).

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_8 засуджений 12 травня 2004 року Апеляційним судом Миколаївської області за ч.4 ст.187, ч.2 ст.194, ч.1 ст.263, п.п.1, 4, 6, 12 ч.2 ст.115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яка є його особистою власністю. Вирок набрав законної сили 09.12.2004 року після перегляду судом касаційної інстанції, який залишив вирок без змін.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22.12.2017 на підставі ч.5 ст.72 КК України в строк покарання зараховано засудженому ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 31.10.2003 по 09.12.2004 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 31.10.2003.

Як вбачається з характеристики, наданої ДУ «Бердичівська виправна колонія (№70)», засуджений ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі знаходиться з 03.11.2003 та відбув вже більше двадцяти одного року призначеного судом покарання.

Під час тримання в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» порушень режиму тримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочень не мав.

З 03.11.2005 року відбуває покарання в ДУ «Бердичівська виправна колонія (№70)» в секторі для тримання засуджених до довічного позбавлення. Під час відбування покарання засуджений ОСОБА_8 вину в скоєному злочині визнав частково. На даний час у виробничій майстерні колонії не працевлаштований. Допустив 16 порушень режиму тримання, за що 15 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності. В 1 випадку обмежились бесідою виховно-профілактичного характеру. На даний час має одне непогашене стягнення. Має 7 заохочень. В середовищі засуджених вживається з ускладненнями, систематично створював конфліктні ситуації із засудженими. Стосунки підтримує з засудженими різної спрямованості. У взаємовідносинах з персоналом неоднозначний, допускав факти нетактовної поведінки. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті і порядку переважно під контролем начальника відділення, зовні та в побуті не завжди охайний. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться байдуже. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Виявив бажання приймати участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Освіта», «Знай свої права та обов`язки», «Духовне відродження», проте згідно останньої характеристики не бере активної участі у їх реалізації. Підтримує соціально корисні зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов. Систематично здійснює телефонні дзвінки. Має заборгованість за виконавчими документами в розмірі 125 001 грн. 00 коп., достроковим відшкодуванням якого не займається. На профілактичному обліку в колонії не перебуває.

Згідно висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі, засуджений ОСОБА_8 не став на шлях виправлення та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

За результатами проміжної оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, проведеної 09.02.2024 з використанням підсистеми «Касандра» Єдиного реєстру засуджених та осіб, взятих під варту, ОСОБА_8 має фактори ризику, що впливають на вчинення повторних правопорушень. На даний час не виявляє бажання змінити свою поведінку та не прикладає до цього зусиль.

Крім того, індивідуальний план виправлення та ресоціалізації засудженим суду не надано.

Аналізуючи дані про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, суд першої інстанції правильно зазначив, що засуджений ОСОБА_8 на теперішній час не довів досягнення ним виправлення, що є обов`язковою підставою для заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

З таким висновком суду погоджується й апеляційний суд та вважає, що вищенаведене свідчить про не достатню готовність засудженого до самокерованої правослухняної поведінки, а отже заява останнього про заміну довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк наразі є передчасною.

При цьому, з досліджених в судовому засіданні матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_8 відбув більше двадцяти одного року призначеного судом покарання, а тому має право на розгляд щодо нього судом питання про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у порядку, визначеному ст.82 КК України.

Разом з цим, апеляційний суд приходить до висновку, що розглядаючи заяву засудженого ОСОБА_8 в порядку ст.82 КК України, суд першої інстанції повно і об`єктивно дослідив наявність підстав для заміни заміну довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, в тому числі на які посилається сторона захисту, а також поведінку останнього та ставлення його до праці в процесі відбування покарання, у тому числі й те, що останній допускав неодноразові порушення встановленого порядку відбування покарання за що притягувався до дисциплінарної відповідальності (15 стягнень), 7 заохочень, має негативні характеристики, частково визнає вину, має заборгованість за виконавчими документами в розмірі 125001 грн, однак достроковим відшкодуванням не займається, під час відбування покарання дійсно мав періоди працевлаштування, однак більшість часу не працевлаштований та дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування вимог ст.82 КК України, а саме заміни ОСОБА_8 довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що стягнення у вигляді суворої догани, накладене на засудженого ОСОБА_8 у зв`язку із поданням ним заяви до суду про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк, внаслідок чого до нього кардинально змінилось відношення зі сторони адміністрації колонії, на переконання апеляційного суду, є голослівними та не підтверджені будь-якими об`єктивними доказами.

При цьому, апеляційний суд враховує доводи захисника про те, що засуджений бере участь у диференційованих програмах, проходить навчання, бере участь у конкурсах творчості, на оперативно-профілактичних обліках в установі не перебуває, проте такі твердження, враховуючи вищевикладене, а також дані про особу засудженого в сукупності, не можуть слугувати підставою для задоволення заяви засудженого.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що дані про особу засудженого та висновки щодо ступеня його виправлення, безумовно свідчать про те, що засуджений ОСОБА_8 не став на шлях виправлення, а тому підстав для заміни останньому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк на даний час не має.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 лютого 2024 року, якою заяву засудженого ОСОБА_8 про заміну довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк залишено без задоволення, - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: