Справа №759/3259/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3504/2024 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

18 червня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком у кримінальному провадженні №0001844, ухваленим щодо обвинуваченого:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Києві, українця, громадянина України, номер картки фізичної особи - платника податків невідомий, з вищою освітою, не працює, розлучений, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 30.01.2020 Святошинським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 10.06.2022 Святошинським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин. На підставі ч. 1 ст. 71 та ч. 3 ст. 72 КК України вирок Святошинського районного суду міста Києва від 30.01.2020 та вирок Святошинського районного суду міста Києва від 10.06.2022 ухвалено виконувати самостійно.

визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк двісті годин.

На підставі ч. 1 ст. 71 та ч. 3 ст. 72 КК України вирок Святошинського районного суду міста Києва 10.06.2022, яким призначено покарання у виді штрафу, та вирок Святошинського районного суду міста Києва від 19.02.2024 ухвалено виконувати самостійно.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження.

Так, ОСОБА_8 28.09.2023 приблизно о 19 год. 05 хв., знаходячись біля буд. АДРЕСА_2 побачив раніше йому знайомого ОСОБА_9 , який проводив дозвілля у дворі вказаного будинку, з яким у нього раніше склалися особисті неприязні стосунки. Побачивши раніше йому знайомого ОСОБА_9 , який знаходиться у дворі буд. АДРЕСА_2 та проводить дозвілля у компанії друзів, у ОСОБА_8 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень останньому.

Безпосередньо реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, на ґрунті особистих неприязних відносин, продовжуючи знаходитись у дворі буд. АДРЕСА_2 , приблизно о 19 год. 10 хв. підбіг ззаду до ОСОБА_9 та розпочав штовханину, в ході якої наніс останньому не менше 3 ударів своїми руками, зігнутими в кулак в область плеча та коліна під час чого його дії були зупинені.

У результаті зазначених дій ОСОБА_8 заподіяв ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синців - на внутрішній поверхні правого плеча у верхній третині, на внутрішній поверхні лівого колінного суглобу; садно на фоні синця на передній поверхні правого колінного суглобу, які відносяться до легкого тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

На вказаний вирок прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Постановити нову ухвалу, якою ОСОБА_8 вважати засудженим за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що обвинувачений засуджувався вироком Святошинського районного суду м. Києва від 30.01.2020 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. В подальшому вироком Святошинського районного суду м. Києва від 10.06.2022 року ОСОБА_8 засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт. Цим же вироком ухвалено на підставі ст. ст. 71, 72 КК України самостійно виконувати покарання у виді штрафу, призначене вироком Святошинського районного суду м. Києва від 30.01.2020 року.

Таким чином, вирок Святошинського районного суду м. Києва від 30.01.2020 року набрав законної сили 03.03.2020 року. Дворічний строк давності виконання обвинувального вироку, яким ОСОБА_8 засуджено до покарання у виді штрафу, минув 03.03.2022 року. Перебіг давності не переривався, оскільки ОСОБА_8 до закінчення дворічного строку вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, а не злочин, як вимагає ч. 4 ст. 80 КК України. Штраф ОСОБА_8 не сплачено.

Більше того, в оскаржуваному вироку суд помилково вказав, що ОСОБА_8 засуджений вироком Святошинського районного суду м. Києва від 10.06.2022 року до покарання у виді штрафу. Насправді покарання у виді штрафу ОСОБА_8 призначено іншим вироком Святошинського районного суду м. Києва від 30.01.2020 року. Натомість, вироком Святошинського районного суду м. Києва від 10.06.2022 року ОСОБА_8 засуджений до покарання у виді громадських робіт, яке відбув повністю.

З огляду на викладене вказує, що суд першої інстанції при ухваленні вироку був зобов`язаний застосувати до обвинуваченого ст. 80 КК України, яка підлягала обов`язковому застосуванню.

Обвинувачений та захисник в судове засідання не з`явились, про день та час судового засідання повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду провадження не надходило, причини неявки суду невідомі, а тому враховуючи положення ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутність обвинуваченого та захисника.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку за ч. 1 ст. 125 КК України, апеляційним судом не переглядається.

Що ж стосується доводів, викладених в апеляційній скарзі прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначені покарання за оскаржуваним вироком, зокрема в частині безпідставного застосування положень ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України при визначені остаточного покарання, то вони заслуговують на увагу.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням кримінального закону, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з матеріалів провадження, оскаржуваним вироком Святошинського районного суду міста Києва від 19 лютого 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк двісті годин.

На підставі ч. 1 ст. 71 та ч. 3 ст. 72 КК України вирок Святошинського районного суду міста Києва 10.06.2022, яким призначено покарання у виді штрафу, та вирок Святошинського районного суду міста Києва від 19.02.2024 ухвалено виконувати самостійно.

Проте, судом першої інстанції не враховано, що вироком Святошинського районного суду міста Києва від 10.06.2022 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин та на підставі ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України вирок Святошинського районного суду міста Києва від 30.01.2020 року та вирок Святошинського районного суду міста Києва від 10.06.2022 року ухвалено виконувати самостійно.

Таким чином, покарання призначене за вироками Святошинського районного суду міста Києва від 30.01.2020 року та Святошинського районного суду міста Києва від 10.06.2022 року, вже враховані у вироку Святошинського районного суду міста Києва від 10.06.2022 року, за яким ОСОБА_8 відбув повністю покарання у виді громадських робіт, а тому підстав для застосування в даному провадженні положень ч. 1 ст. 71 та ч. 3 ст. 72 КК України, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора та зміни вироку Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року щодо ОСОБА_8 - змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_8 вважати засудженим за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

Виключити з резолютивної частини вироку рішення про застосування ч. 1 ст. 71 та ч. 3 ст. 72 КК України про самостійне виконання вироку Святошинського районного суду міста Києва від 10.06.2022 року та вироку Святошинського районного суду міста Києва від 19.02.2024 року.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя