У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №348/2718/23

Провадження № 1-кп/348/156/24

04 березня 2024 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів: головуючої судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , у м. Надвірна Івано-Франківської області, розглянув клопотання у кримінальному провадженні №0000431, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 28.07.2023 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Водянське, м. Добропілля, Донецької області, громадянки України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 п. 2, 9 ч.2 ст.115, ч.2 ст.146, ч.1 ст.358 КК України,

інші учасники: прокурор ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_7 , законний представник неповнолітніх потерпілих, представник органу опіки та піклування ОСОБА_8 .

Суд встановив:

04.03.2024 прокурор подала клопотання про продовдження запобіжного заходу обвинуваченій у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів без визначення розміру застави. В обгрунтування клопотання наведено таке. 28.07.2023 приблизно о 12.00 годині ОСОБА_5 , перебуваючи у житловому будинку своєї подруги ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_2 , розуміючи, що донька подруги ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спить, з мотивів особистих неприязних відносин, вирішила умисно протиправно заподіяти їй смерть тобто вбити. Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне позбавлення життя іншої людини, ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання, з особистих мотивів та мети, взяла до рук подушку та почала душити останню, а коли малолітня ОСОБА_10 , прокинулась та спробувала захистити себе, ОСОБА_5 , взяла до рук раніше принесену із двору, заздалегідь підготовлену сокиру та нанесла останній декілька ударів по голові та тулубу, від яких остання втратила свідомість. Побачивши вказане ОСОБА_5 зрозуміла, що виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення свого злочинного умислу, направленого на умисне вбивство малолітньої ОСОБА_10 , тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

У клопотанні вказано, що крім того ОСОБА_5 , вирішила викрасти двох малолітніх дітей ОСОБА_9 . Так, ОСОБА_5 після вчинення протиправних дій відносно малолітньої ОСОБА_10 , вважаючи що вона вбила останню, скориставшись відсутністю ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на викрадення двох малолітніх осіб, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи спричинення суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи довести свої наміри до кінця, розуміючи що у житловому будинку та дворі ОСОБА_9 відсутні особи, які б могли завадити викраденню дітей і за нею ніхто не спостерігає, скориставшись безпорадним станом малолітніх ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без дозволу матері забрала останніх із їхнього місця проживання та разом з ними покинула межі села Гвізд, направившись до залізничного вокзалу м. Івано-Франківськ, з метою втечі у невідомому напрямку за межі Івано-Франківської області, однак була затримана працівниками поліції.

Відповідно до змісту клопотання прокурора у ході досудового розслідування було також встановлено, що у період з 04.08.2020 до 28.07.2023 ОСОБА_5 з метою приховування своїх персональних даних вчинила підчистку у паспорті громадянина України, а саме змінила рік свого народження.

Відповідно до формулювання обвинувачення ОСОБА_5 обвинуваується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 п. 2, 9 ч.2 ст.115, ч.2 ст.146, ч.1 ст.358 КК України. З позиції сторони обвинувачення обгрунтованість підозри підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами. Підставою продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій є ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачена може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі або довічного позбавлення волі, не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, а також намагалася виїхати за межі Івано-Франківської області; обвинувачена може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки вона обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.358 КК України; може незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному провадженні, оскільки їй відомі їх анкетні відомості та перебуваючи на волі, вона матиме можливість чинити на них тиск, з метою уникнення від кримінальної відповідальності; може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, про що свідчить її поведінка після вчинення кримінальних правопорушень. Також прокурор зазначила, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, а також запобігти заявленим ризикам. Просила не визначати розмір застави на підставі п.1 ч.4 ст.183 КПК України, оскільки обвинувачена вчинила злочин із застосуванням насильства.

В судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримала та просила таке задовольнити.

Обвинувачена у судовому засіданні просила змінити їй запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник проти задоволення клопотання заперечив та просив обрати обвинуваченій запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Не оспорюючи наявність обгрунтованої підозри у вчиненні злочинів, вважає, що до обвинуваченої можна застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки заявлені ризики не підтверджені.

Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи на яких ґрунтуються вимоги прокурора, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду клопотання і вирішення його по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

Щодо ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 09.03.2024. Таким чином, на момент розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою строк дії запобіжного заходу не збіг.

Під час розгляду клопотання сторони кримінального провадження не оспорювали наявність обгрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченою кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 п. 2, 9 ч.2 ст.115, ч.2 ст.146, ч.1 ст.358 КК України.

Прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- п. 1 ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, оскільки обвинувачена не має постійного місця проживання, стійких соціальних зв`язків, місця роботи та усвідомлює неминучість призначення судом покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад десять років, обставини затримання обвинуваченої свідчать про те, що вона мала намір залишити межі Івано-Франківської області та переховуватися від правоохоронних органів;

- п. 4 ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується поведінкою обвинуваченої після вчинення кримінальних правопорушень та обставинами за яких їх було вчинено (повідомлення потерпілій неправдивих даних щодо місця знаходження дітей, а також щодо обставин, що передували вчиненню злочину, залишення місця вчинення злочину, намагання уникнути відповідальності за вчинення злочину, шляхом підробки паспорта громадянина України).

Суд також зазначає, що вказані ризики з моменту обрання обвинуваченій запобіжного заходу не зменшилися та не перестали існувати.

Додатково слід зазначити, що висловлені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті обвинувачення, не мають преюдиційного значення для суду під час судового розгляду.

Що ж стосується ризиків, передбачених п. 2 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та п. 3 незаконно впливати на свідків та потерпілих, суд вважає, що ці ризики на даній стадії судового провадження зменшилися настільки, що не можуть бути подальшою підставою для запобіжного ув`язнення. Так, станом на день розгляду клопотання сторона обвинувачення долучила до матеріалів судового провадження всі докази на доведення вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованих їй злочинів і ці докази були досліджені судом. Крім цьго, у ході судового розгляду суд допитав всіх свідків сторони обвинувачення, а також допитав потерпілу. Малолітня потерпіла допитана у ході досудового розслідування за участю слідчого судді.

При вирішенні клопотання, суд, окрім норм КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини, а саме: рішення у справі "Лабіта проти Італії" від 06.04.2000, відповідно до якого, тримання під вартою вважається виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Такими обставинами у кримінальному провадженні є тяжкість злочину, який інкримінуються обвинуваченій та міра покарання, яка їй загрожує у разі доведення вини, а також те, що кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується ОСОБА_5 , і саме наведені вище обставини у їх сукупності, а також дані про особу обвинуваченої підтверджують існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та дають можливість зробити висновок, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою може запобігти ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

З врахуванням наведеного суд зазначає, що незважаючи на те, що ризики, які суд при обранні запобіжного заходу вважав доведеними, зменшилися, однак наявність ризиків, передбачених п. 1, 4 ст. 177 КПК України, повністю виправдовує подальше застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У рішенні "Марченко проти України" Європейський суд з прав людини наголошує, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, слідчий суддя бере до уваги вищезазначену правову позицію Європейського суду з прав людини, і приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави, зважаючи не те, що ОСОБА_5 вчинила злочин із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя потерпілої.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що клопотання прокурора підлягає до задоволення, а у задоволенні клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу слід відмовити.

Керуючись ст. 199, 333КПК України, суд,

постановив:

клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 02.05.2024 включно без визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала набирає законної силиу після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3