ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 11-сс/821/55/24 Справа № 703/428/24Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 181, 183 КПК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м.Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар учасники справи:ОСОБА_5
прокурор підозрюваний захисник підозрюваногоОСОБА_6 ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01.02.2024 року про обрання міри запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час доби строком на два місяці щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 одруженого, має трьох малолітніх дітей, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в:

До Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшло клопотання слідчого СВ ВП №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 , погоджене процесуальним керівником прокурором Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 30.01.2024 під № 0000096, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначила, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 30 січня 2024 року, близько 16 години 30 хвилин, достовірно знаючи, що на всій території України діє правовий режим воєнного стану, перебуваючи в приміщенні квартири, що за адресою: АДРЕСА_2 діючи умисно, відкрито, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, із застосуванням насильства до ОСОБА_10 , що не є небезпечним для життя та здоров`я, заволодів мобільним телефоном останнього марки «Xiaomi Redmi Hot 8Т» та рибальським спорядженням, після чого з місця злочину зник, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду.

ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану.

31.01.2024 ОСОБА_7 , повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Слідчий вказує, що оцінюючи особу підозрюваного та обставини вчинення тяжкого кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, орган досудового розслідування приходить до переконання в тому, що наявні ризики, передбачені ст.. 177 КПК України, а тому є підстави для обрання запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою, з огляду наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Вказаний ризик підтверджується тим, що у разі визнання винуватим ОСОБА_7 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а тому страх та невідворотність покарання в майбутньому за вчинене ним діяння може спонукати останнього, перебуваючи на волі, ухилитися (змінити місце проживання, у тому числі за кордон, тощо) від органів досудового розслідування, суду з метою уникнення покарання; ОСОБА_7 , з метою уникнення від кримінальної відповідальності, у випадку доведення його вини судом, може незаконно впливати на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні шляхом їх переконання та залякування та схилити їх до зміни даних ними показань чи до дачі неправдивих показань, які б виправдовували останнього; перебуваючи на свободі ОСОБА_7 матиме змогу та буде намагатись перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема може негативно впливати на хід досудового розслідування, перешкоджати проведенню слідчих дій, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які визнані свідками, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань, в ході досудового розслідування з метою створення собі алібі щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, тим самим перешкоджати досудовому розслідуванню.

З урахуванням вказаних ризиків та особи підозрюваного, обставин вчинення та суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у скоєні якого підозрюється ОСОБА_7 , орган досудового розслідування приходить до висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного не в силі.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 лютого 2024 року клопотання слідчого відділу поліції № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 задоволено частково.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби строком на два місяці.

Заборонено ОСОБА_7 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період з 21 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступного дня без дозволу слідчого, прокурора або суду, за винятком випадків необхідності отримання медичної допомоги, евакуації населення, рятування життя та здоров`я в умовах воєнного стану.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 у період строку дії запобіжного заходу такі обов`язки:

1) повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця свого проживання;

2) прибувати до слідчого, прокурора та суду у рамках даного кримінального провадження за першою вимогою;

3) утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Звільнено ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.

Виконання ухвали покладено на ВП №2 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області.

Ухвала суду обґрунтована тим, що слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а прокурор при розгляді клопотання не довели наявність достатніх підстав для застосування відносно підозрюваного виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого фактично ґрунтується на припущеннях про неможливість застосування іншого виду запобіжного заходу, ніж утримання під вартою, яке не доведене у встановленому порядку й не може свідчити про наявність законних підстав (ст. 177, 178, 194 КПК України) для обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, прокурор Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу та просить ухвалу слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01.02.2024 року скасувати через невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів в межах строків досудового розслідування.

У апеляційній скарзі вказує, що оскаржувана ухвала є незаконною та підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що слідчим суддею не надано належної оцінки ступеню вираженості вказаних у клопотанні ризиків.

На думку скаржника, слідчий суддя в ухвалі посилається лише на загальні банкетні норми, а свою позицію, із спростуванням доводів сторони обвинувачення, ніяким чином не обґрунтовує.

Вказує, що стороною обвинувачення, обрана законна та чітка позиція, яка обґрунтована доказами, що доводять вагомість обставин і підстав, за наявності визначених ризиків, що необхідним запобіжним заходом, який зможе забезпечити належну правову поведінку ОСОБА_7 є лише тримання під вартою.

Вважає, що судом під час прийняття рішення про застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту не взято до уваги характер та фактичні обставини злочину, в якому підозрюється ОСОБА_7 . При цьому, вказує, що підозрюваний вчинив кримінальне правопорушення майнового характеру із застосуванням фізичного насильства до потерпілого. Разом з тим, з місця злочину втік з викраденим майном, не забезпечивши надання потерпілому медичної допомоги.

Скаржник в апеляційній скарзі вказує, що судом не в повній мірі враховано той факт, що підозрюваний ОСОБА_7 , проживає в одному населеному пункті з потерпілим та свідками вказаних подій.

Саме обрання судом запобіжного заходу у виді домашнього арешту для ОСОБА_7 нівелює можливість зібрання чи в певній мірі ускладнення отримання доказів, оскільки підозрюваний окрім вищевказаного має можливість безперешкодно цьому заважати, шляхом впливу на свідків.

Під час розгляду апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. Вказує, що позиція сторони обвинувачення про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 за обґрунтуванням з метою запобігання чинити тиск на свідків, потерпілу сторону, переховуватися від слідства та суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення є формальною і поспішною.

Разом з тим, у запереченнях на апеляційну скаргу зазначається, що підозрюваний ОСОБА_7 має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно. Проживає за однією адресою разом з дружиною та трьома малолітніми дітьми.

Адвокат ОСОБА_8 вказує, що обраний запобіжний захід, як домашній арешт та покладені обов`язки, ОСОБА_7 не порушував. За місцем проживання останній перевіряється працівниками правоохоронних органів, щодо виконання умов домашнього арешту та покладених на нього обов`язків.

Заслухавши доповідь головуючого, прокурора, який вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, доводи захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 зазначеної статті.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, на виконання вимог частин 1, 2 статті 194 КПК України, зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статті 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених частиною 1 статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, передбачені статтею 178 КПК України, а також вагомість наявних доказів, якими такі обставини обґрунтовуються.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, щоб вирішити справу у відповідності до вимог закону, суд повинен взяти до уваги, крім даних, передбачених статтею 177 КПК України, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість покарання та наслідки вчинення протиправних діянь.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчий суддя під час розгляду зазначеного клопотання правильно встановив наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, прийшов до обґрунтованого висновку щодо необхідності застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Відповідно до вимог статей 177, 178, 183, 194, 200 КПК України та пункту «е» частини 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (Рим, 1950 року), міра запобіжного заходу у виді взяття під варту обирається підозрюваному, обвинуваченому судом при наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню ним правопорушення чи його втечі після його вчинення, що вказана особа може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати провадженню іншим чином, а також вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про те, що прокурором та слідчим не доведено належними, достатніми, достовірними доказами неможливість запобігти зазначеним в клопотанні ризикам виключно застосуванням щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини, зокрема у викладених рішеннях по справах «Калашников проти Росії», «Томазі проти Франції» та інших, роз`яснив, що сама по собі тяжкість злочину згідно повідомлення особі про підозру, не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тому посилання прокурора про необхідність застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку із тяжкістю злочину, у вчиненні якого він підозрюється, на думку колегії суддів є безпідставним.

Одним із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України, є домашній арешт, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до частин 2, 6 статті 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на відсутність ґрунтовних підстав для застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, як таких, що недостатні для запобігання ризикам, виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та забезпечення належної поведінки під час проведення досудового розслідування, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані обставини були предметом розгляду в суді першої інстанції та не спростовують правильності висновків слідчого судді щодо можливості застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі.

Доводи апеляційної скарги про те, що необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлена ризиками, передбаченими п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати на даному етапі досудового розслідування, є непереконливими.

Так, слідчим суддею повно та всебічно досліджено матеріали клопотання, у судовому засіданні заслухано думку учасників справи та надано належну оцінку обґрунтованості підозри та наявності ризиків, вказаних в клопотанні, у зв`язку з чим зроблено правильний висновок про недоведеність органом досудового розслідування неможливості запобігти наявним ризикам та неможливості забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 застосуванням іншого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Колегія суддів також враховує, що з моменту застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту 01 лютого 2024 року до постановлення даної ухвали судом апеляційної інстанції даних про порушення підозрюваним застосованого обмеження прокурором не надано, що свідчить про ефективність застосованого слідчим суддею запобіжного заходу та відсутність підстав для зміни його на більш суворий тримання під вартою, як того просить прокурор.

Крім того, на час розгляду апеляційної скарги прокурором не надано доказів ухилення ОСОБА_7 від органу досудового розслідування, прокурора чи суду під час перебування під домашнім арештом.

Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги прокурора, на думку колегії суддів суттєвими не являються та не можуть бути підставами для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя при розгляді клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує застосування запобіжних заходів, при цьому вислухавши та врахувавши пояснення всіх учасників судового розгляду, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, та належним чином мотивував своє рішення.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 181, 183, 309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Смілянської окружної прокуратури залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01.02.2024 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді