Справа №333/2085/23
Провадження №1-кп/333/258/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисника обвинуваченої ОСОБА_5 , розглянувши в режимі спеціального судового провадження в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000325 від 22.02.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, уродженки с. Семенівка Мелітопольського 1 району Запорізької області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, яка є особою, щодо якої здійснюється особливий порядок кримінального провадження, передбачений ст. 480 КПК України,

у вчиненні кримінального правопорушеня, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст.111-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Конституції України Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент російської федерації володимир путін та інші невстановлені на цей час представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 року № 36/103, від 16.12.1970 року № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 року № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 року № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів зс рф на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.

24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години ЗО хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дія якого неодноразово продовжена відповідними указами Президента України, затвердженими Законами України, зокрема Законом України від 07.02.2023 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким передбачено продовження воєнного стану з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 строком на 90 діб, тобто до 20 травня 2023 року.Відповідно до положень ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року (в редакції від 07.05.2022 року, далі за текстом - Закон №1207-VII), тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, наяку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаних наказів військово- політичного керівництва рф, військовослужбовці зс рф, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022, далі за текстом - Закон №1207-УІІ), тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасовоокупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п.7 ч.1 ст.1-1 Закону №1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 (у редакції від 09.03.2023 №84) «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» станом на 22 грудня 2022 року», вся територія Мелітопольського району Запорізької області відноситься до тимчасово окупованої російською федерацією території України.

Після окупації зазначених територій Запорізької області, представниками збройних формувань російської федерації фактично було узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій ними території області шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності місцевих громад, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення, в тому числі шляхом незаконного позбавлення волі діючих представників органів державної влади України та місцевого самоврядування, правоохоронців, активістів, волонтерів та їх членів сім`ї і близьких родичів.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше ніж 05.05.2022, представниками збройних формувань російської федерації всупереч законного порядку установленого Конституцією України, Законами України «Про місцеві державні адміністрації», «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими діючими нормативно-правовими актами, цілеспрямовано було створено окупаційну адміністрацію російської федерації - «Военно-гражданская администрация Запорожской области», з метою подальшого утримання адміністративно-політичного контролю на захопленій військовим шляхом та тимчасово окупованій території Запорізької області, а також реалізації узурпованих владних повноважень.

Так, положеннями п. 6 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що окупаційна адміністрація РФ - це сукупність державних органів і структур РФ, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольними РФ самопроголошеними органами, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріуси та суб?єкти адміністративних послуг.

В той же час, 26.07.2022 указом незаконно призначеного голови військово-цивільної адміністрації Запорізької області №165-р створено незаконний орган влади «виборчу комісію Запорізької області».

Далі, незаконно призначений т.зв. голова «Военно-гражданской администрации Запорожской области», знаходячись у палаці культури «ім. Т.Г. Шевченко», розташованому за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, пл. Перемоги, 4, діючи умисно, використовуючи свої організаційно-розпорядчі владні повноваження голови окупаційної адміністрації держави-агресора, організував та провів збори мешканців громади із залученням численних представників російських та місцевих окупаційних ЗМІ, на якому у штучно створеній урочистій обстановці, з використанням російської державної символіки, створюючи враження у присутніх осіб щодо їх певної причетності до цієї нібито значущої події, маніпулюючи таким чином їх дійсним сприйняттям подій та їх наслідків, підписав розпорядження «Про підготовку організації проведення референдуму виборною комісією Запорізької області» №195-р від 08.08.2022, відповідно до якого доручив створеній виборчій комісії пропрацювати та надати до військово-цивільної адміністрації Запорізької області пропозиції з організаційного, матеріально-технічного ті іншого забезпечення заходів до підготовки до проведення референдуму про входження Запорізької області до складу рф.

Крім того, 20.09.2022 незаконно призначеним головою «Военно-гражданской администрации Запорожской области» видано указ №356-у, відповідно до якого було:

1) призначено проведення референдуму Запорізької області про вихід Запорізької області із складу України та про входження Запорізької області до складу рф на правах суб`єкта рф;

2) винесено питання на референдум щодо голосування за вихід Запорізької області із складу України, утворення Запорізької області самостійної держави та входження її до складу рф на правах суб`єкта рф, а саме: «Ви за вихід Запорізької області зі складу України, утворення Запорізькою областю самостійної держави і входження її до складу російської федерації на правах суб`єкта російської федерації, відповідь: «так» або «ні»»;

3) затверджено положення про референдум Запорізької області про вихід Запорізької області із складу України та про входження Запорізької області до складу рф на правах суб`єкта рф;

4) в цілях забезпечення умов для реалізації прав на участь у референдумі, а також безпеки для учасників референдуму, членів комісій референдуму, наглядачів, представників засобів масової інформації визначено дні голосування на референдумі 23 вересня - 27 вересня 2022 року.

У подальшому, громадянка України ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх намірів та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою реалізації свого злочинного плану, направленого на підтримку діяльності представників держави-агресора та окупаційної адміністрації рф щодо зміни меж території та державного кордону України всупереч установленого Конституцією України порядку, вступила у злочинну змову із т. зв. головою військово-цивільної адміністрації Запорізької області держави агресора, незаконно призначеною головою «виборчої комісії Запорізької області» держави агресора, незаконно призначеним головою Мелітопольської військово- цивільної адміністрації Мелітопольського району, іншими очільниками незаконних органів влади - окупаційних адміністрації держави-агресора, утворених на тимчасово-окупованій територій Запорізької області, а також іншими невстановленими на даний час особами, щодо організації та проведення незаконного референдуму про входження Запорізької області до складу російської федерації.

Після чого, ОСОБА_6 , приблизно у третій декаді вересня 2022 року, будучи проросійськи налаштованою особою, діючи за попередньою змовою із незаконно призначеною головою «виборчої комісії Запорізької області», іншими очільниками незаконних органів влади - окупаційних адміністрації держави-агресора, утворених на тимчасово-окупованій територій Запорізької області, на виконання загального злочинного плану, із відома незаконно призначеного голови «Военно-гражданской администрации Запорожской области» та на виконання його указу №165-р від 26.07.2022, добровільно зайняла посаду голови т.зв. «участковой избирательной комиссии № НОМЕР_1 территориальной избирательной комиссии Мелитопольского района», то знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Надалі, ОСОБА_6 , , діючи умисно, на виконання зазначених розпоряджень, під керівництвом т.з. голови «виборчої комісії Запорізької області», а також за попередньою змовою з очільниками незаконних органів влади - окупаційних адміністрації держави- агресора, утворених на тимчасово-окупованій територій Запорізької області та іншими невстановленими особами, розпочала здійснювати організаційні заходи, направлені на проведення на тимчасово окупованій території смт. Мирне Мелітопольського району Запорізької області незаконного референдуму про входження Запорізької області до складу рф, з метою незаконної зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Так, ОСОБА_6 , діючи умисно, за попередньою змовою із невстановленими особами з числа окупаційної адміністрації та з числа т. зв. «участковой избирательной комиссии №256 территориальной избирательной комиссии Мелитопольского района», протягом третьої декади вересня 2022 року, на виконання вказаного розпорядження незаконно призначеного т.зв. голови «Военно-гражданской администрации Запорожской области», та з метою реалізації спільного з ним злочинного наміру, направленого на організацію та проведення абсолютно незаконного референдуму, за підтримки збройних формувань рф та представників держави-агресора провела комплекс необхідних заходів для підготовки та організації проведення вказаного референдуму, а саме:

- забезпечила інформування мешканців громади, як можливих учасників референдуму, про підготовку та проведення референдуму;

- склала попередні списки учасників референдуму;

- забезпечувала підготовку та проведення референдуму, тощо.

Надалі, 23.09.2022 ОСОБА_6 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Запорізької області, а саме в смт. Мирне Мелітопольського району Запорізької області, на виконання зазначених вище розпоряджень незаконно призначеного т.зв. голови «Военно-гражданской администрации Запорожской области», діючи умисно, а також за попередньою змовою з очільниками незаконних органів влади - окупаційних адміністрації держави-агресора, утворених на тимчасово-окупованій територій Запорізької області та іншими невстановленими особами, будучи головою т.зв. «участковой избирательной комиссии №256 территориальной избирательной комиссии ІНФОРМАЦІЯ_2 » за безпосередньої участі інших невстановлених осіб з числа вказаної т. зв. «участковой избирательной комиссии», фактично розпочала проведення референдуму про вихід Запорізької області зі складу України та її входження до складу рф, з метою подальшої зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Так, ОСОБА_6 , з метою виконання розпорядження незаконно призначеного т.зв. голови «Военно-гражданской администрации Запорожской области» «Про підготовку організації проведення референдуму виборною комісією Запорізької області», перебуваючи на тимчасово окупованій території Запорізької області, будучи наділеною незаконними повноваженнями голови виборчої комісії, підтримуючи діяльність військово-цивільної адміністрації Запорізької області, з метою проведення незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, діючи умисно за попередньою змовою із невстановленими особами з числа окупаційної адміністрації та (або) т.зв. «участковой избирательной комиссии №256 территориальной избирательной комиссии ІНФОРМАЦІЯ_2 », з метою забезпечення організаційних заходів щодо проведення незаконного референдуму, а також створення інформаційної підтримки прийнятого раніше незаконно призначеного т.зв. голови «Военно-гражданской администрации Запорожской области» рішення щодо його проведення, надала інтерв`ю, яке оприлюднене 23.09.2022 у телеграм каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 », під час якого ОСОБА_6 повідомила про те, що вона є главою т. зв. «участковой избирательной комиссии № НОМЕР_2 », а також про здійснення організаційних заходів щодо підготовки вказаної виборчої комісії АДРЕСА_3 до проведення незаконного референдуму щодо виходу Запорізької області із складу України, та входження її в склад рф.

В подальшому ОСОБА_6 , виконуючи обов`язки «участковой избирательной комиссии №256 территориальной избирательной комиссии Мелитопольского района», діючи умисно, всупереч передбаченого законом України про «Про всеукраїнський референдум» порядку, провела незаконний референдум на тимчасово окованій території смт. Мирне Мелітопольського району Запорізької області шляхом забезпечення діяльності участковой избирательной комиссии № НОМЕР_1 территориальной избирательной комиссии ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Таким чином, в період з 23.09.2022 по 27.09.2022 ОСОБА_6 , будучи призначеною головою т.зв. «участковой избирательной комиссии №256 территориальной избирательной комиссии Мелитопольского района», перебуваючи у змові з іншими представниками окупаційних адміністрацій держави-агресора на тимчасово окупованій території на тимчасово окупованій території Запорізької області, організувала та фактично провела незаконний референдуму про входження смт. Мирне Мелітопольського району Запорізької області до складу російської федерації.

Таким чином, ОСОБА_6 , за вище викладених обставин обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України - участь в організації та проведенні незаконних референдумів на тимчасово окупованій території, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Обґрунтування застосування судом inabsentia

У судовому засіданні допит обвинуваченої ОСОБА_6 не здійснювався через проведення судового розгляду у порядку спеціального судового провадження на підставі ч.3 ст. 323 КПК України, при цьому обвинувачена викликалася до суду як за місцем свого проживання, так і через засоби масової інформації у передбачений законом спосіб, однак у судове засідання не з`явилася.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження, відповідно до ч. 3 ст. 323 КПК України, суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Судом встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення та судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Тому, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника ОСОБА_5 , який був забезпечений державою з Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченою і з`ясувати у неї правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймав участь у реалізації права на захист обвинуваченої ОСОБА_6 під час судового розгляду та висловив свою позицію з приводу недоведеності вини останньої у даному кримінальному провадженні.

Судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного кримінального провадження, що тимчасова окупація з боку російської федерації частини території України (у т.ч. Мелітопольського району, Запорізької області), яка розпочалася із повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку рф частини території України є загально відомими фактами, які не потребують окремого судового доказування.

Дослідивши під час спеціального судового провадження в судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину підтверджується наступними доказами.

Докази, які досліджені судом

Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Дослідивши під час спеціального судового провадження в судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України підтверджується наступними дослідженими під час судового розгляду доказами.

Фактичними даними, що містяться в таких джерелах доказів:

- повідомленням про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001365 від 29.07.2022р.

- постановою про створення групи слідчих, яким доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001365 від 29.07.2022р.

-постановою слідчого УСБУ в Запорізькій області від 09.11.2022 року про

оголошення ОСОБА_6 у розшук;

-клопотанням прокурора Запорізької обласної прокуратури про здійснення спеціального судового провадження у даному кримінальному провадженні;

-ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2023 року, якою надано дозвіл на здійснення спеціального досудового кримінальному провадженні № 000325 від 22.02.2023 року

-витягом з ЄРДР по кримінальному провадженню № 000325 від 22.02.2023 року, який підтверджує факт внесення відомостей до ЄРДР та початок проведення досудового розслідування, правова кваліфікація ч.2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України;

-повідомленням про підозру ОСОБА_6 від 14.10.2022 року.

-клопотанням від 06.03.2023 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

-Ухвалою слідчого судді від 07.03.2023 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_6

-Листом до газети «Урядовий кур`єр» щодо публікації повідомлення про завершення досудового розслідування та повістки про виклик

-протоколом огляду від 14.03.2023 з додатками: диск DVD-R; роздруківка газети «Урядовий кур`єр» № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) від 11.03.2023

-рапортом з додатком: скріншоти з сайту ОГП

-повідомленням про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів сторонами провадження

-інформування оперативного підрозділу №59/33-4443нт від 01.10.2022

-клопотанням від 07.03.2023 про використання результатів негласних слідчих (розшукових) дій в інших цілях або передання інформації у кримінальному провадженні №0000325 від 22.02.2023

-Ухвалою слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 07.03.2023 про використання результатів негласних слідчих (розшукових) дій в інших цілях або передання інформації у кримінальному провадженні№0000325 від 22.02.2023

-Клопотанням про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії №59/14/1471т від 12.09.2022 (розсекречено)

-ухвалою слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 14.09.2022 про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні№0000102 від 29.03.2022

-протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 13.11.2022.

- протоколои огляду за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 06.03.2023 .

-протоколом огляду від 04.10.2022 пред`явлення особи до впізнання, за якими свідки впізнали ОСОБА_6 , як особу яка під час незаконного референдуму була головою виборчої комісії .

-протоколом огляду Інтернет ресурсу від 30.09.2022 , фото таблицею до нього, на яких зображена ОСОБА_6

-протоколом НСРД диску від 30.09.2022, в ході яких виявлено інформацію про обставини організаціі та проведення ОСОБА_6 незаконного референдуму та співпраці з окупаційною владою.

Фактичними даними, що містяться в показаннях свідків, відео допиту яких було оглянуто в судовому засіданні в порядку ч.11 ст 615 КПК України а саме:

-показами свідка ОСОБА_7 яка пояснила, що знає ОСОБА_6 , особисто -це молода дівчина, яка мешкала в селищі ОСОБА_8 , мама її працювала в селищі медсестрою у дитячому садку. Знає її батька та бабусю , звичайна нормальна родина. ОСОБА_6 не задовго до початку війни прийшла працювати вчителем в Мирненську школу. Свідок з родиною виїхали з селища Мирне 02 серпня 2022 року, 23вересня повернулися, щоб провідати матір свідка ОСОБА_9 пенсіонерку , яка проживає в АДРЕСА_4 . 24 вересня 2022 року у денний час доби у двері постукали, прийшла дівчина ОСОБА_6 і знею доє озброєних людей. ОСОБА_10 пояснила, що вона є головою виборчої комісії, в неї в руках була прозора коробка та вона агітувала проголосувати за вхід до складу росії, ми пояснили, що ми цього робити не збираємось. ОСОБА_10 позиціонувала себе старшою цієї групи вела себе впевнено та постійно посміхалася. Військово службовці вели себе спокійно, нічого не казали та не погрожували. Вважає, що ОСОБА_6 добровільно погодилась співпрацювати з окупаційною владою, без будь-якого примусу та погроз, відповідну посаду остання зайняла добровільно.

- показами неповнолітнього свідка ОСОБА_11 кирила , який пояснив, що також знає ОСОБА_6 особисто, бо вони разом ходили до однієї школи. 24 вересня 2022 року знаходились разом з маою - ОСОБА_7 , у бабусі ОСОБА_9 , яка проживає в АДРЕСА_4 . У денний час доби у двері постукали, прийшла дівчина ОСОБА_6 і знею доє озброєних людей. ОСОБА_10 пояснила, що вона є головою виборчої комісії, в неї в руках була прозора коробка та вона агітувала проголосувати за вхід до складу росіїю. ОСОБА_10 роз`яснювала правила проведення референдуму. Вона була спокійна та задоволена. Люди які прийшли проводити голосування наполягали, щоб бабуся щось підписала, що зробити бабуся відмовилась.

Крім того, під час судового розгляду було досліджено характеризуючі обвинувачену ОСОБА_6 документи, а також досліджені такі відомості:

-особова картка з Державної міграційної служби України на ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 .

-вимога УІАЗ ГУ НП України в Запорізькій області від 13.10.2022 року;

-довідка КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня`Запорізької обласної ради від 14.10.2022 та 17.10.2022 року, згідно з якою ОСОБА_6 під спостереженням лікаря нарколога та тпсихіатра не перебуває, за медичною допомогою не зверталася;

-довідка з Державного реєстрау актів цивільного стану громадян по місту Запоріжжю та Запорізькій області відносно ОСОБА_6 1999 року народження, виявлено, що остання перебуває у зареєстрованому шлюбі не перебуває, дітей не має.

Оцінка суду.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, ОСОБА_12 , заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Під час судового розгляду стороною захисту не ставилось питання щодо визнання будь-яких доказів сторони обвинувачення недостовірними чи недопустимими.

Проаналізувавши досліджені докази у справі в сукупності, суд вважає їх достовірними, допустимими, об`єктивно та послідовно підтверджуючими одне одного та винність ОСОБА_6 у скоєнні злочину за викладених у вироку обставинах.

Суд приймає як належні та достатні докази показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_13 оскільки їх покази були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, - часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила, були логічними та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинувачену у інкримінованому їй злочині.

Дорученням Регіонального центру знадання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях адвоката ОСОБА_5 уповноважено у межах процесуальних прав і обов`язків, визначених ст. ст. 46, 47 КПК України, забезпечити безоплатну вторинну правову допомогу ОСОБА_6 .

Згідно з ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2023 року відносно ОСОБА_6 здійснювалось спеціальне судове провадження. У судовому засіданні приймав участь захисник ОСОБА_5 , який був захисником на стадії досудового розслідування і обізнаний з матеріалами кримінального провадження від початку здійснення спеціального досудового розслідування. Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні щодо розгляду даної справи в порядку спеціального судового провадження поклався на розсуд суду.

Захисник обвинуваченої здійснював активні дії, спрямовані на захист обвинуваченої: приймав участь у допиті свідків та дослідженні доказів, виступав у дебатах та зазначив, що вина обвинуваченої не доведена, а кваліфікація кримінального правопорушення не відповідає дійсності.

Враховуючи наведене, суд вважає, що стороною обвинувачення вживалися достатні заходи щодо дотримання прав ОСОБА_6 як підозрюваної та обвинуваченої на захист та доступ до правосуддя, з урахуванням здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження.

У свою чергу суд звертає увагу на те, що судом були належним чином вжиті усі необхідні заходи повідомлення та інформування обвинуваченої ОСОБА_6 про дати слухання справи, а також дотримані її права на належне представництво у суді. Остання повідомлялася у передбачений законом спосіб через опублікування виклику у газеті «Урядовий кур`єр», оголошення про її виклик також публікувались на офіційному веб-сайті судової влади України.

Зміст досліджених доказів дає підстави стверджувати, що ОСОБА_6 діяла за вказівками та за погодженим планом із представниками російської федерації, а не з власної ініціативи, її діяльність була спрямована на впровадження нових правил та норм, які вже запроваджені та існують на території росії, одночасно не визнавала повноваження діючої української влади у місті, тобто вчиняла активні дії на запровадження та зміцнення влади окупаційної адміністрації. Є очевидним, що усі дії ОСОБА_6 приймались нею особисто, або за погодженням із невстановленими особами російської федерації та на їх вказівку, тобто остання добровільно надавала допомогу предстаниками іноземної держави, а саме: росії, у здійснення підривної діяльності проти України. За наслідком аналізу достатніх доказів, суд вважає встановленими обставини як існування попередньої змови між ОСОБА_6 та іншими особами на підготовку до проведення незаконного референдуму про вихід Запорізької області із складу України та входження Запорізької області до складу рф на правах суб`єкта рф.

Враховуючи наведене, суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28; ч. 5 ст. 111-1 КК України - участь в організації та проведенні незаконних референдумів на тимчасово окупованій території, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання суд виходить із наступного

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 111-1 КК України відноситься до категорії тяжкого кримінального правопорушення.

Обставин, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

Обставинами, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_6 , відсутні.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_6 кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючих покарання обставин, проте враховуючи також, що обвинувачена вчинила даний злочин умисно, усвідомлюючи свої дії, які полягли у добровільному зайнятті посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій за попередньою змовою з очільниками незаконних органів окупаційної адміністрації., а саме посади голови виборчої комісіі № 256 Мелітопольського району.

Суд вважає, що обвинуваченій необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст 28 ; ч. 5 ст.111-1 КК України з позбавлення права обіймати будь-які посади в органах державної влади, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження скоєння нею кримінальних правопорушень у майбутньому та конфіскацією всього особистого майна.

Так, суд вирішуючи питання щодо застосування виду додаткового покарання у виді позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, яке у санкції ч. 5 ст. 111-1 КК України зазначене як основне, враховує, що ОСОБА_6 скоїла злочин, об`єктом якого є основи національної безпеки України. Обвинувачена своїми діями фактично допомагала державі-агресору в проведен6ні незаконного референдуму. незалежності, суверенітету та територіальної цілісності нашої держави. Виходячи з цього, суд застосовує обвинуваченій ОСОБА_6 покарання увиді позбавлення права обіймати будь-які посади саме в органах державної влади України.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками суду касаційної інстанції, яка викладена у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі № 753/18479/16-к (провадження № 51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 року по справі № 171/869/21 (провадження № 51-838км22).

В даному випадку суд вважає, що буде справедливим та співмірним покарання особі, яка визнана винуватою у здійсненні участі в організації та проведенні незаконних референдумів на тимчасово окупованій території, вчинене за попередньою змовою групою осіб, яке унеможливить певний період часу у майбутньому бути представником державної влади в Україні.

Призначаючи покарання суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно ч. 2 ст. 52 КК України, конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.

Враховуючи фактичні обставини справи, характер вчиненого злочину та ступінь його тяжкості, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_6 додатковий вид покарання у вигляді конфіскації особистого майна.

Підстави для застосування положень ст. 69, 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 відсутні, оскільки відсутні обставини, передбачені ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення з огляду на вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечних кримінальних правопорушень у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України.

Крім того суд приходить до висновку, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченої, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ОСОБА_6 нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Враховуючи, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.03.2023 року обвинуваченій ОСОБА_6 в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, то вказаний запобіжний захід до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 слід обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного її затримання.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 323, 369-376, 615 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Призначити ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за 2 ст.28, ч. 5 ст. 111-1 КК України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади, установах та підприємствах та з позбавленням права займатися діяльністю пов`язаною з організацією та проведенням виборів та референдумів строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного їй майна.

Обраний запобіжний захід ОСОБА_6 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишити незмінним.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто із дня фактичного її затримання.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази відсутні.

Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копію вироку після проголошення негайно вручити захиснику та прокурору.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, згідно з положеннями статті 297-5 КПК України, та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1