Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/442/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2024 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.05.2024, якою стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 255-1 КК України,

продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на 60 (шістдесят) днів, тобто з 09 травня 2024 року по 07 липня 2024 року включно.

Визначено розмір застави в сумі 151400 гривень,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України,

продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на 60 (шістдесят) днів, тобто з 09 травня 2024 року по 07 липня 2024 року включно.

Визначено розмір застави в сумі 151400 гривень,

інші учасники судового розгляду:

прокурор ОСОБА_9 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.05.2024 перебуває кримінальне провадження № 0001883 по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.05.2024 обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів. Визначено розмір застави в сумі 151400 гривень.

В апеляційних скаргах:

захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 , застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 із забороною залишати житло у період часу з 22 год. до 06. год.

Мотивує свої доводи наступним.

Суд першої інстанції не здійснив дослідження документів, поданих захисником разом із клопотанням про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, судом лише було перераховано назву документів, які були додані до клопотання.

Обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, одружений, постійне місце проживання, неповнолітню доньку.

Суд першої інстанції всупереч вимогам п.3 ч.1 ст. 196 КПК України не вказав конкретні обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.05.2024 в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати, змінити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш мякий, а саме на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 , із застосуванням електронних засобів контролю, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

Вказує на невідповідність формулювання змісту підозри диспозиції кримінально-правової норми.

Вважає ризики за п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України недоведеними.

Зазначив, що перебуває під вартою у іншому провадженні, по якому ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 14.05.24 задоволено клопотання та змінено запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме на цілодобовий домашній арешт із покладенням обов`язків.

Вказав про наявність тяжкого захворювання та потребі в оперативному лікуванні в умовах хірургічного відділення.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_6 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційних скарг, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції під час перегляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 422-1 КПК України не здійснює перевірку правильності пред`явленої підозри та не перевіряє докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи.

Висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на більш м`який, є правильним.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання прокурора, суд першої інстанції дотримався положень ст.ст.177, 178, 183, 331 КПК та прийняв законне та обґрунтоване рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, та що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , яким інкриміновано вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин у складі організованої групи, опинившись на волі, зможуть перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження з огляду на тяжкість покарання, що загрожує їм в разі визнання їх винуватими у інкримінованому злочині, та беручи до уваги те, що останні офіційно не працевлаштовані, тобто офіційного та постійного джерела доходу не мають, а отже можуть ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення (ризик переховування), незаконно впливати на свідків, які ще не допитані судом. Крім того, враховуючи наявність непогашених та не знятих у встановленому законом порядку судимостей, що вказує на їхню схильність до вчинення злочинів, можуть вчинити інше кримінальне правопорушення (ризик вчинення іншого кримінального правопорушення). За сукупності таких обставин, суд вважає за необхідне продовжити дію раніше обраного щодо обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стан здоров`я обвинуваченого хоча і є обставиною, яка враховується при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, однак сам по собі не може свідчити про недоцільність тримання обвинуваченого під вартою.

Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинувачених від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає непереконливими доводи апеляційних скарг про відсутність ризиків, які обумовлюють продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки тяжкість пред`явлених обвинувачень, дані про осіб обвинувачених, а також існування ризиків, на які послався суд першої інстанції в оскарженій ухвалі, виправдовують обрання обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Необхідно зауважити, що суд першої інстанції у відповідності до вимог чинного законодавства прийняв рішення щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу, а сааме визначено розмір застави.

Звертаючись з апеляціними скаргами учасники судового розгляду просять помякшити запобіжний захід не висловлюючи позицію щодо встановленого запобіжного заходу у вигляді застави.

Апеляційний суд вважає, що застосування запобіжного заходу у виді тримання обвинувачених під вартою в даному кримінальному провадженні, не суперечить положенням ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд наголошує, що колегія суддів, на даній стадії, не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченим дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачень, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачень у відповідності до вимог закону, буде надана лише за наслідками судового розгляду справи в районному суді, за результатами повного дослідження всіх доказів.

Доводи, на які посилається у своїй апеляційній скаргі сторона захисту не впливають на правильність прийнятого судового рішення і не можуть слугувати підставою для його скасування, а тому підстав для застосування судом до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для продовження застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Посилання сторонни захисту, що судом лише перераховано назву документів, які були додані до клопотання про зміну запобіжного заходу, але не було досліджено доказів поданих захисником є безпідставним, оскільки з матеріалів проваадження вбачається, що судом першої інстанції при продовженні запобіжного заходу обвинуваченим було враховано стан здоров`я обвинувачених та роз`яснено порядок надання медичної допомоги.

Підтверджуючих доказів неможливості утримання обвинувачених в СІЗО за станом здоров`я не надано. Відсутні підтвердження стану здоров`я обвинувачених на час постановлення оскаржуваної ухвали.

Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Факт перебування обвинувачених в умовах ізоляції певний період часу не свідчить про таку його зміну, яка дає підстави припускати зменшення суспільної небезпечності інкримінованих діянь і особи обвинувачених та є приводом до такої істотної зміни обстановки, щоб виключали можливість реалізації ризиків, необхідність запобігання яким стала підставою для застосування до них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апелянти не надали обґрунтованого та підтверджуючого заперечення щодо непомірності альтернативного запобіжного заходу.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК, та існування реальної потреби проведення судового розгляду кримінального провадження в розумні строки.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та існуючих обвинувачень, застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених є необхідним та виправданим заходом забезпечення кримінального провадження, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 376 ч.2, 392, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.05.2024, якою стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів з визначенням розміру застави в сумі 151400 гривень без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ( підписи )

Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2