ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 610/2341/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/1091/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.152 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

представника ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 ,

законного представника обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

законного представника потерпілої - ОСОБА_12 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами законного представника неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 08 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 08.02.2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чугуїв Харківської області, громадянина України, АДРЕСА_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_2 , фактично проживає в АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Строк покарання обчислюється з моменту проголошення вироку та зараховано в строк відбування покарання строк перебування під вартою з 12.07.2023 року.

Застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироку законної сили.

Стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь держави судові витрати по 67 891,40 грн. з кожного.

Цим вироком встановлено, що 12 липня 2023 року близько 17 години 30 хвилин, точний час не встановлено, в смт. Андріївка Ізюмського району Харківської області ОСОБА_7 , перебуваючи в стані хронічного психічного захворювання у формі соціалізованого розладу поведінки, знаходячись по вулиці Кооперативній на відстані близько 700 метрів від будинку АДРЕСА_4 , достовірно знаючи що ОСОБА_13 є малолітньою дитиною (10 років), вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним, анальним та оральним проникненням у тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої, тобто вчинив зґвалтування особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

На зазначений вирок суду першої інстанції законним представником неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_10 , захисником ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подані апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить змінити вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 08.02.2024 року, призначивши ОСОБА_7 покарання з урахуванням положень ст.69 КК України, а саме призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією ч.4 ст.152 КК України.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник посилається на те, судом першої інстанції недостатньо враховано усі наявні по справі обставини, що пом`якшують покарання, а саме те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, ніколи не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, не перебуває на обліку у лікаря нарколога, страждає на хронічне психічне захворювання у формі соціалізованого розладу поведінки.

Крім того, апелянт зазначає, що її підзахисний щиро розкаявся, позитивно характеризується, злочин вчинив у неповнолітньому віці, що суд може визнати, як обставинами, що помякшують покарання, а тому є підстави для призначення ОСОБА_7 показання із застосуванням ст.69 КК України.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_10 та ОСОБА_9 просять в своїх апеляційних скаргах, які майже тотожні за апеляційними доводами та вимогою, скасувати оскаржуваний вирок і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свою вимогу, апелянти зазначають, що вирок в частині стягнення процесуальних витрат є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, оскільки документально підтверджені витрати на залучення експертів несе обвинувачений, але судом першої інстанції не зазначено конкретну норму якогось закону, що судові витрати повинні бути стягнуті саме з прийомних батьків ОСОБА_7 .

Крім того, апелянти зазначає, що у справах неповнолітніх судові витрати можуть бути покладені в передбаченому законом порядку на їх батьків (усиновителів), опікунів або піклувальників, що було проігноровано судом першої інстанції. Зазначають, що прийомні батьки не можуть бути залучені в якості законних представників неповнолітніх обвинувачених.

В своїх апеляційних доводах ОСОБА_9 також зазначає, що судовий розгляд проведено за його відсутності та органом досудового розслідування і судом його не залучали в якості законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , але з нього стягнуті процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, а тому судом першої інстанції істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту і просили пом`якшити ОСОБА_7 .. призначене покарання, доводи представника ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 та законного представника обвинуваченого ОСОБА_10 , які підтримали свої апеляційні скарги, думку прокурора і законного представника потерпілої ОСОБА_12 , які просили залишити без задоволення подані апеляційні скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши оскаржуваний вирок, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, а апеляційні скарги законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи учасниками кримінального провадження не оспорюються, а тому колегія суддів, на підставі ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє оскаржуваний вирок в цій частині.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме суд врахував ступень тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, наявність обставин, що пом`якшує покарання, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також відомості про особу обвинуваченого, який є неповнолітньою особою, зареєстрований в АДРЕСА_2 , раніше не судимий, на обліку в органах пробації, у лікаря-нарколога не перебуває, знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-психіатра, за висновком судово-психіатричної експертизи на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі соціалізованого розладу поведінки.

На підставі розпорядження Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області від 27.10.2020 № 302 ОСОБА_7 , 2008 року народження, ОСОБА_14 , 2011 року народження, та ОСОБА_15 , 2014 року народження, як діти, які позбавлені батьківського піклування, влаштовані на виховання та спільне проживання до прийомної сім`ї ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

За повідомленням служби у справах дітей Ізюмської районної військової адміністрації та як вбачається із акту обстеження умов проживання від 14.06.2023, прийомна сім`я ОСОБА_9 та ОСОБА_10 була створена в 2007 році, сім`я характеризується позитивно. Житлово-побутові умови відповідають санітарним нормам, кожна дитина має окреме спальне місце та робочий куточок для виконання домашніх завдань, в родині багато іграшок, книжок та різноманітних ігор. Прийомні батьки приділяють належну вагу вихованню та навчанню прийомних дітей. У стилі виховання панує відповідальне ставлення, звертається увага на необхідність встановлення балансу між «правами та обов`язками дитини». Для дітей в будинку створені всі необхідні умови для гармонійного психічного та фізичного розвитку. Прийомні батьки створюють всі необхідні умови для всебічного розвитку дітей відповідно до вікових та індивідуальних потреб, діти отримують позитивний досвід виховання в родині.

ОСОБА_7 навчався в Андріївському ліцеї №1 Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області, в 2023 році закінчив 7 клас. Згідно характеристики за місцем навчання, його рівень знань - середній. Навчається не в повну міру своїх сил, потребує постійного контролю, під час уроків вів себе байдуже та потребував постійної організуючої зацікавленості до навчання. Спокійний, врівноважений, має небагато друзів.

У довідці-характеристиці за місцем проживання зазначено про те, що в родині періодично виникають конфлікти у зв`язку з тим, що ОСОБА_16 неодноразово тікав з дому і його знаходили у осіб ромської національності.

Судом першої інстанції також враховано досудову доповідь, складену заступником начальника Ізюмського районного відділу №1філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 18.12.2023 року, з якої вбачається, що ОСОБА_7 , перебуваючи в Харківському слідчому ізоляторі, навчається в 10-б класі Дергачівського ліцею № 2, установою слідчого ізолятора характеризується негативно, так як порушує вимоги режиму утримання та правила внутрішнього розпорядку.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав його неповнолітній вік, наявність психічного захворювання та визнання своєї провини.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжує покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, який належить призначити обвинуваченому.

Колегія суддів також враховує позицію законного представника потерпілої ОСОБА_12 , яка пояснила в суді апеляційної інстанції, що внаслідок вчиненого злочину її донька зазнала значних психічних страждань, її звичайний уклад та спосіб життя змінився, оскільки донька наразі працює з психологом, боїться з`являтися на вулиці та спілкуватися з іншими дітьми, у зв`язку з чим просила залишити оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання без змін.

Доводи захисника про те, що суд призначив явно несправедливе покарання через надмірну його суворість не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного вироку в апеляційному порядку.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як вбачається з мотивувальної частини вироку, фактично врахував усі відомості, що характеризують особу обвинуваченого та його поведінку після вчиненого злочину, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушень, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання.

Обставини, на які посилається апелянт, в тому числі, його неповнолітній вік, визнання вини та наявність психічного захворювання, вже були враховані судом при призначенні мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст.152 КК України.

Захисником ОСОБА_8 фактично не наведено в своїй апеляційній скарзі нових обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли свідчити про явну суворість призначеного покарання кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.152 КК України, у виді 10 років позбавлення волі.

Що стосується доводів захисника про необхідність застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Апелянтом фактично не зазначено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та дають підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання, а також свідчать явну несправедливість призначеного покарання.

За змістом ст.69 КК України вбачається, що призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення особі навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

З відомостей кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, доводів апеляційної скарги, а також фактичних обставин справи, об`єктивно не вбачається обставин, які б істотно знизували ступінь тяжкості вчиненого злочину за ч.4 ст.152 КК України та надавали законні підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання.

На переконання колегії суддів встановлені у справі обставини, хоча й пом`якшують покарання обвинуваченого, в тому числі, наявність психічного захворювання, проте істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину та ступінь суспільної небезпеки і не є достатніми для застосування положень ст. 69 КК України.

Цих обставин також не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив покарання за вчинений ОСОБА_7 особливо тяжкий злочин за ч.4 ст.152 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 , у зв`язку з чим апеляційну скаргу останньої належить залишити без задоволення.

Разом з цим, перевіряючи оскаржуваний вирок суду першої інстанції в межах апеляційних доводів законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , апеляційний суд дійшов висновки, що вони не позбавлені правових та фактичних підстав, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно до п.3 ч.1 ст.118 КПК України, процесуальні витрати складаються із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Як убачається з обвинувального акта (т.1 арк.20-22), під час досудового розслідування у цьому провадженні №0000626 від 12.07.2023 року проведено наступні експертизи:

1) судова психологічна експертиза №21884 від 20.11.2023 року, вартість проведення якої складає 11, 949 грн. 00 коп., вартість проведення якої складає 628 грн. 04 коп. (т.1 а.п.205);

2) судова трасологічна експертиза № СЕ-19/121-23/17505--ТР від 04.09.2023 року, вартість проведення якої складає 3585 грн.;

3) судова трасологічна експертиза № СЕ-19/121-23/22501-ТР від 13.10.2023 року, вартість проведення якої складає 3585 грн.;

4) судова трасологічна експертиза № СЕ-19/121-23/22514-ТР від 17.10.2023 року, вартість проведення якої складає 3585 грн.;

5) судова трасологічна експертиза № СЕ-19/121-23/22515-ТР від 18.10.2023 року, вартість проведення якої складає 3585 грн.;

6) судова трасологічна експертиза № СЕ-19/121-23/22516-ТР від 26.10.2023 року, вартість проведення якої складає 5975 грн.;

7) судова молекулярно-генетична експертиза № СЕ-19/121-23/19672-БД від 18.10.2023 року, вартість проведення якої складає 9087 грн. 04 кой.;

8) судова молекулярно-генетична експертиза № СЕ-19/121-23/19669-БД від 18.10.2023 року, вартість проведення якої складає 18045 грн. 71 коп.;

9) судова молекулярно-генетична експертиза № СЕ-19/121-23/19671-БД від 18.10.2023 року, вартість проведення якої складає 8310 грн. 51 коп.;

10) судова молекулярно-генетична експертиза № СЕ-19/121-23/22119-БД від 07.11.2023 року, вартість проведення якої складає 20768 грн. 73 коп.;

11) судова молекулярно-генетична експертиза № СЕ-19/121-23/19673-БД від 16.10.2023 року, вартість проведення якої складає 18330 грн. 31 коп.;

12) судова молекулярно-генетична експертиза № СЕ-19/121-23/19790-БД від 20.10.2023 року, вартість проведення якої складає 14303 грн. 35 коп.;

13) судова молекулярно-етична експертиза № СЕ-19/121-23/19670-БД від 19.10.2023 року, вартість проведення якої складає 14673 рн. 14 коп.

За таких обставин, загальна сума судових витрат у цьому кримінальному провадженні за проведення експертиз становить 135782 гри. 79 коп.

При цьому, згідно до положень ст.1179 ЦК України, якими регламентовано порядок відшкодування шкоди, завданої неповнолітньою особою - неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. В разі ж відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» у справах неповнолітніх судові витрати можуть бути покладені в передбачуваному законом порядку на їх батьків (усиновителів), опікунів та піклувальників.

На час ухвалення оскаржуваного вироку суду ОСОБА_7 є неповнолітньою особою, якому було 15 років, та під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено відомостей щодо наявності у нього власних коштів чи майна, достатнього для відшкодування процесуальних витрат, що підтверджується відомостями аналітичного досьє Управління кримінального аналізу (т.2 арк.78-80).

Крім того, з відомостей цього аналітичного досьє Управління кримінального аналізу також вбачається, що біологічних батьків ОСОБА_7 позбавили батьківських прав (т.2 арк.78).

Згідно відомостей копії повідомлення від 13.07.2023 року №01-17/135 за підписом Начальника служби у справах дітей ОСОБА_17 та довідки-характеристики від 13.07.2023 року №159/06-30, обвинувачений ОСОБА_7 виховується в прийомній сім`ї ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (т.2 арк.72-73, 76).

Отже, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є прийомними батьками обвинуваченого ОСОБА_7 .

Відповідно до ст.256-2 СК України, прийомні батьки - подружжя або особа, яка не перебуває у шлюбі, які взяли для спільного проживання та виховання дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування. Прийомні батьки несуть обов`язки по вихованню та розвитку дітей, передбачені статтею 150 цього Кодексу. Прийомні батьки є законними представниками прийомних дітей і діють без спеціальних на те повноважень як опікуни або піклувальники.

Згідно з ст.150 СК України, батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до п.17 «Положення про прийомну сім`ю», Прийомні батьки є законними представниками прийомних дітей на підприємствах, в установах та організаціях без спеціальних на те повноважень, несуть персональну відповідальність за життя, здоров`я, фізичний і психічний розвиток прийомних дітей та дотримання принципу конфіденційності інформації щодо ураження прийомних дітей ВІЛ-інфекцією

Отже, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що прийомні батьки не несуть матеріальну відповідальність за протиправні дії прийомних дітей та є їх законними представниками і діють без спеціальних на те повноважень як опікуни або піклувальники.

При цьому, згідно ст.1179 ЦК України, в разі ж відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі лише її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Крім того, нормами чинного законодавства України не передбачена матеріальна відповідальність прийомних батьків за протиправні дії своїх прийомних дітей.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо вирішення процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів, помилково не врахував вищезазначені норми закону, у зв`язку з чим, помилково вирішив стягнути з прийомних батьків обвинуваченого ОСОБА_7 . ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь держави судові витрати по 67 891,40 грн. з кожного.

Отже, доводи апеляційної скарги законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 та ОСОБА_9 знайшли в ході апеляційного розгляду своє часткове підтвердження, у зв`язку з чим, оскаржуваний вирок суду першої інстанції у цій частині підлягає зміні, на підставі п.2 ч.1 ст.407 КПК України, а тому подані апеляційні скарги законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшенню цих сум. Якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення та в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

При цьому, колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 є неповнолітньою особою (на час апеляційного розгляду йому виповнилося 16 років), офіційно не працевлаштований, інших джерел доходів не має, а також у нього відсутнє особисте майно, а тому процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у сумі 135782 гри. 79 коп. належить віднести на рахунок держави.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами ОСОБА_10 про те, що органом досудового розслідування та судом першої інстанції безпідставно залучено її у цьому кримінальному провадженні в якості законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , з огляду на наступне.

Згідно ст. 256-2 СК України, прийомні батьки є законними представниками прийомних дітей і діють без спеціальних на те повноважень як опікуни або піклувальники.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 КПК України якщо підозрюваним, обвинуваченим є неповнолітній або особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною, до участі в процесуальній дії разом з ним залучається його законний представник.

Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000626 від 12.07.2023 вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні 12.07.2023 року злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України. Тобто, на момент інкримінованого діяння ОСОБА_7 був неповнолітнім.

З матеріалів цього судового провадження вбачається, що ОСОБА_10 є прийомною матір`ю обвинуваченого ОСОБА_7 .

Частиною 2 статті 44 КПК України передбачено, що як законні представники можуть бути залучені батьки (усиновлювачі), а в разі їх відсутності - опікуни чи піклувальники особи, інші повнолітні близькі родичі чи члени сім`ї, а також представники органів опіки і піклування, установ і організацій, під опікою чи піклуванням яких перебуває неповнолітній, недієздатний чи обмежено дієздатний. Про залучення законного представника слідчий, прокурор виносить постанову, а слідчий суддя, суд - постановляє ухвалу, копія якої вручається законному представнику (ч. 3 ст. 44 КПК України).

Законний представник користується процесуальними правами особи, інтереси якої він представляє, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена представнику.

За таких підстав, органом досудового розслідування та судом першої інстанції правомірно та законно залучено ОСОБА_10 у цьому кримінальному провадженні в якості законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_10 в цій частині є безпідставною та суб`єктивно.

При цьому, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 2, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги законного представника неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_10 та ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 08 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_7 в частині вирішення судових витрат - змінити.

Судові витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз віднести на рахунок держави.

В решті вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 08 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий -

Судді -