УХВАЛА

07 березня 2024 року

м. Київ

справа № 185/7099/19

провадження № 51-7054ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня

2022 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року та

від 25 жовтня 2023 року,

встановив:

Зі змісту касаційної скарги убачається, що засуджений не погоджується з вказаними судовими рішеннями та порушує питання про їх перегляд у касаційному порядку, попередньо поновивши йому строк на їх касаційне оскарження.

Перевіривши матеріали провадження за касаційною скаргою, колегія суддів вважає,

що у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня

2022 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року необхідно відмовити, а касаційну скаргу повернути засудженому у зв`язку

з таким.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що насамперед забезпечується право

на апеляційне оскарження судового рішення, а право на касаційне оскарження - у визначених законом випадках та порядку.

Відповідно до правил ч. 2 ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України

(далі - КПК) касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії цього рішення.

Правило дотримання тримісячного строку для подання касаційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу. Це правило надає сторонам кримінального провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію, чітко визначити свої аргументи та окреслити власну правову позицію.

Порядок обчислення процесуальних строків визначено ст. 115 КПК. За ч. 4 вказаної норми процесуального закону при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця. Якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, який не має відповідного числа, то строк закінчується в останній день цього місяця.

При цьому правило початку перебігу строку на касаційне оскарження, визначене ст. 426 КПК, є загальним для всіх учасників кримінального провадження за винятком засудженого, який перебуває під вартою.

Як убачається з наявної у суді касаційної інстанції інформації, копію ухвали Дніпровського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року засуджений

ОСОБА_4 отримав 03 жовтня 2023 року, що підтверджується його розпискою, яка міститься в матеріалах кримінального провадження щодо нього, а тому його касаційна скарга, датована і підписана ним 07 лютого 2024 року, є такою, що подана

із пропуском строку на касаційне оскарження вищевказаних судових рішень,

що засудженим не заперечується з огляду на його прохання про поновлення зазначеного строку.

Частиною 1 ст. 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо судом буде визначено поважність причини пропуску цього строку. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Виходячи з системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені скаржником.

В обґрунтування поважності пропуску строку на касаційне оскарження засуджений вказує на те, що про відмову у відкритті касаційного провадження його захиснику судом касаційної інстанції за поданою ним касаційною скаргою йому стало відомо лише зараз; власної касаційної скарги він не подавав, оскільки вважав, що скарги захисника достатньо для відкриття провадження.

Однак зазначене не може бути визнано судом касаційної інстанції поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження, оскільки не подавати касаційну скаргу -

це є власний вибір і рішення засудженого.

Жодних інших причин пропуску строку на касаційне оскарження, які б суд міг визнати поважними, засуджений у касаційній скарзі не наводить.

Зважаючи на викладене, підстав для поновлення засудженому строку на касаційне оскарження вищевказаних судових рішень колегія суддів не вбачає.

Відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК у випадку, якщо касаційна скарга подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення, касаційна скарга повертається.

У зв`язку з вищезазначеним, касаційну скаргу слід повернути засудженому.

Крім того, як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений ОСОБА_4 вказує на оскарження, у тому числі ухвали апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року про виправлення описки в ухвалі апеляційного суду, якою вирок щодо нього було залишено без змін, та просить скасувати вказане судове рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 379 КПК ухвалу суду про внесення виправлень у судове рішення чи відмову у внесенні виправлень може бути оскаржено.

Разом із тим, як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений жодних доводів щодо незаконності чи необґрунтованості вказаного судового рішення від 25 жовтня 2023 року, які були б підставами для його скасування, не наводить.

Апеляційний суд, як видно з копії оскарженої ухвали, керуючись положеннями

ст. 379 КПК, виправив описку, допущену в своїй ухвалі від 14 вересня 2023 року

про залишення вищевказаного вироку щодо ОСОБА_4 без зміни, замінивши абзац «прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, і просив її задовольнити, вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_4 більш суворе покарання» на «прокурор

в судовому засіданні, до закінчення апеляційного розгляду, від поданої апеляційної скарги відмовився».

Отже, оскаржене засудженим судове рішення від 25 жовтня 2023 року є законним та обґрунтованим.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженого та копії оскарженого судового рішення не вбачається підстав для задоволення скарги, то згідно з п. 2 ч. 2

ст. 428 КПК колегія суддів вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою в частині оскарження ухвали апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у задоволенні його клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2022 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року щодо нього.

Повернути засудженому ОСОБА_4 його касаційну скаргу на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 червня

2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року щодо нього.

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 жовтня

2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3