Справа №345/3524/24
Провадження № 1-кс/345/517/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.06.2024 року м. Калуш

Слідчий суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим в кримінальному провадженні № 0001082 від 13.11.2015 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаною скаргою в якій прохає постанову слідчого СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 від 03.05.2024 року про відмову у визнанні потерпілим скасувати як таку, що не відповідає нормам чинного законодавства та зобов`язати слідчого повторно розглянути клопотання про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0001082 та ознайомити його з првами та обов`язками потерпілого.

В судове засідання сторони не прибули.

Скаржник підтримав вимоги скарги та подав заяву про розгляд справи без участі скаржника та просив скаргу задовольнити (а.с.14).

Слідчий СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 будучи повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання не прибув, подав заперечення щодо скарги, зазначивши, що 02.05.2024 року ОСОБА_3 було подано заяву клопотання про визнання його потерпілим, при цьому ним не зазначено , яку саме шкоду йому спричинено внаслідок настання події кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, або ж які настали для нього негативні наслідки (а.с.18).

Враховуючи вимоги КПК щодо часових меж розгляду скарги, те, що скаржник виклав обставини по суті даної скарги безпосередньо у скарзі та прохав про її розгляд без участі скаржника, те, що, слідчий в судове засідання не з`явився, при цьому його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги, то слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу по суті з постановленням ухвали.

Дослідивши матеріали судового провадження за скаргою, приходжу до наступного висновку.

В даний час слідчим СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0001082, внесеному до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України.

02.05.2024 ОСОБА_3 звернувся до органу, що проводить досудове розслідування із заявою про визнання його потерпілим. При цьому в матеріалах даної скарги на постанову про відмову у визнанні потерпілим скаржником не було долучено копії цієї заяви, що унеможливлює слідчого суддю надати їй оцінку.

03.05.2024 слідчим СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 винесено оскаржувану постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 в кримінальному провадженні №0001082 від 13.11.2015, яку скаржником також не було долучено до матеріалів скарги, що унеможливлює слідчого суддю надати їй оцінку.

07.06.2024 ОСОБА_3 ознайомився з матеріалами справи за його скаргою на бездіяльність слідчого та отримав методом фотофіксації копію постанови слідчого від 03.05.2024 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.303 КПК України передбачено виключний перелік питань, органів та посадових осіб рішення, дії та бездіяльність яких, може бути оскаржено на досудовому провадженні, зокрема згідно п.5 ч.1 ст.303 КПК України може бути оскаржено рішення прокурора,слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Частиною 1 статті 304 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Враховуючи, що оскаржувану постанову скаржник отримав 07.06.2024, і жодних доказів супротивного слідчому судді не надано, а до слідчого судді скаржник звернувся 11.06.2024, то скаржником дотримано визначені процесуальним законом строки звернення до суду для відповідного оскарження.

Згідно із ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно до ч.5 ст.55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Аналіз вказаних вище норм свідчить про те, що слідчий або прокурор зобов`язані винести мотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим за наявності очевидних та достатніх підстав, які дають можливість зробити висновок про відсутність заподіяної шкоди певній особі (фізичній або юридичній).

Враховуючи, що матеріали справи не містять витягу з ЄРДР про інформацію (фабулу), правову кваліфікацію за ч.1 ст. 388 КК України, очевидним є, що у зазначеному кримінальному провадженні особа, яка вважає себе потерпілим, повинна надати докази на підтвердження порушення своїх прав, вказати яку саме шкоду (моральну, фізичну або майнову) і в якому розмірі (на її думку) їй завдано.

Загалом же в основі набуття статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактичної (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди) та формальної (подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого).

В той же час слідчому судді не надано скаржником копії своєї заяви про визнання його потерпілим, як формальної умови набуття статусу потерпілого, і як наслідок, надання вже слідчим суддею відповідної оцінки про те, чи розкриває така заява в повній мірі фактичні умови про завдання шкоди, а робити такі висновки із самої скарги на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим скаржника не є вірним, оскільки невідомо чи ці документи (заява про визнання потерпілим і скарга на постанову про відмову у визнанні потерпілим) є тотожними за змістом, а рішення же суду в свою чергу не може базуватися на жодних припущеннях.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З положень ст. 84 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно до ч.1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

У відповідності до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

За загальним правилом будь-який процесуальний документ, яким є і постанова слідчого, має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, і якщо постановою слідчий відмовляє у задоволенні клопотання особи, то в ній має бути викладено суть заяви (клопотання) особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають задоволення такого клопотання, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

При цьому з письмового заперечення слідчого вбачається, що клопотання скаржника була розглянуто в межах встановлених КПК строків для вирішення таких процесуальних питань, а постанова про відмову в задоволенні клопотання слідчим була прийнята в рамках його повноважень, вмотивовано та з дотриманням вимог КПК України, та скаржником у своєму клопотанні не вказано, яку саме шкоду йому спричинено внаслідок настання події кримінального правопорушення, або ж які настали для нього негативні наслідки. При цьому жодних інших доказів, які б містили підстави для скасування оспорюваної постанови слідчому судді сторонами не надано.

Отож в межах питань розгляду скарги та виходячи з наданих сторонами скарги матеріалів слідчий суддя не може поза розумним сумнівом прийти до переконання про те, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

В той же час скаржник не позбавлений права повторно звернутися до слідчого чи прокурора з обґрунтованим клопотанням та відповідними доказами про визнання його потерпілим.

У зв`язку з чим, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 306-307, 309, 372, ст.376, ст.392, 532 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим від 03.05.2024 року в кримінальному провадженні № 0001082 від 13.11.2015 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: