КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 19 лютого 2024 року, апеляційні скарги прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 січня 2024 року, відносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тимкове Долинського району Кіровоградської області, громадянина України, неодруженого, студента 2-го курсу Національного університету біоресурсів і природокористування України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України,

за участі: прокурора захисника підозрюваного ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту,покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, в тому числі обов`язок не відлучатися цілодобово з місця реєстрації, що за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 56 діб, тобто до 26 лютого 2024 року.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор та захисник, кожен окремо, подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати ухвалу слідчого судді. При цьому, прокурор просив постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк досудового розслідування, а захисник просила застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Вважають оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою з огляду на наступне.

Прокурор зазначає, що при застосуванні запобіжного заходу слідчим суддею не враховано характер і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а також особу підозрюваного.

Вважає, що слідчим суддею не враховано те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років.

Крім того, зауважує, що підозрюваний зареєстрований в іншій області - Кіровоградській, а місце проведення досудового розслідування - Бучанський район Київської області.

Стверджує, що підозрюваний може сховати або знищити особисті речі, в які він був одягнений в період вчинення злочину, зокрема свою нижню білизну, на якій могла залишитись важлива для слідства слідова інформація, що в подальшому може бути використана для проведення судових експертиз.

На переконання прокурора, підозрюваний, знаючи про фактичне місце проживання неповнолітньої потерпілої та деяких свідків, зокрема ОСОБА_10 , неповнолітньої ОСОБА_11 , а також враховуючи вирішальну роль їхніх показань для його притягнення до кримінальної відповідальності, може незаконно впливати на них впливати.

Також, як стверджує, високим є ризик впливу ОСОБА_7 на неповнолітню потерпілу ОСОБА_12 , враховуючи їхню різницю у віці та притаманну її віковому періоду природну схильність до навіювання з боку доросліших осіб, які здатні вплинути на характер її показань.

Зазначає, що слідчим суддею не взято до уваги той факт, що на момент вчинення інкримінованого злочину підозрюваний перебував в стані алкогольного сп`яніння, що, як вважає, свідчить про підвищену суспільну небезпечність ОСОБА_7 .

На переконання прокурора, сукупність вказаних обставин є достатньою для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам і досягти мети, передбаченої ст. 177 КПК України.

Захисник зауважує, що будь-яких об`єктивних даних про те, що підозрюваний вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із зґвалтуванням, матеріали не містять, та про те, що між підозрюваним і потерпілою були статеві стосунки.

На переконання захисника, емоційні реакції представників потерпілих не можна брати до уваги при обранні запобіжного заходу, так само як і припущення прокурора, виражені в усній формі, та які не знайшли свого документального підтвердження.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 28 грудня 2023 зробив заяву про проведення його психологічного дослідження за допомогою поліграфа.

Захисник вважає, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання заявлених у клопотанні ризиків.

Зазначає, що під час допиту в суді підозрюваний наголосив на тому, що є студентом 2 курсу Національного університету біоресурсів і природокористування України, а у вільний від занять час неофіційно працює аніматором в «КІДС ВІЛЛ» по вул. Ак. Заболотного, 37 у м. Києві.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали свою апеляційну скаргу, просили її задовольнити та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, доводи прокурора, яка підтримала подану стороною обвинувачення апеляційну скаргу та заперечувала щодо апеляційної скарги сторони захисту, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів судового провадження, відділом поліції № 1 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадження, відомості про яке 03 листопада 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001909, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

28 грудня 2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

29 грудня 2023 року слідчий слідчого відділу Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 січня 2024 року у задоволенні клопотання слідчого відмовлено та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком до 26 лютого 2024 року, покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У рішенні у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (§ 80). У рішенні у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року вказаний суд, зокрема, дійшов висновку, що національні суди порушили пункт 1 статті 5 Конвенції, оскільки при ухваленні рішень не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою (§ 29, § 31).

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в ч. 1 ст. 178 КПК України.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу перевірено при розгляді клопотання. При цьому, допитано підозрюваного ОСОБА_7 , заслухано думку прокурора та захисника, з`ясовано інші обставини, які мають значення при вирішенні питання застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав застосування саме такого запобіжного заходу, передбаченого статтею 183 КПК України.

Частиною 5 статті 132 КПК України визначено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості обвинувачення та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Разом з тим, як правильно зазначив в ухвалі слідчий суддя, з чим погоджується і колегія суддів, що долучені до клопотання докази, містять дані виключно щодо обгрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих діянь, однак не містять достатніх переконливих доказів стосовно наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які б беззаперечно передбачали застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу.

Колегією суддів слід зауважити, що Європейський суд з прав людини, зокрема у викладених рішеннях по справах «Калашников проти Росії», «Томазі проти Франції» та інших, роз`яснив, що сама по собі тяжкість злочину згідно повідомлення особі про підозру, не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що прокурором не доведено виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою. Відтак, застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є достатнім запобіжним заходом.

Крім того, слідчим суддею під час застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту враховано дані про особу підозрюваного, в тому числі його вік та міцність соціальних зв`язків.

Твердження прокурора про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам і досягти мети, передбаченої ст. 177 КПК України, є непереконливими з урахуванням відсутності у матеріалах кримінального провадження даних про неналежну процесуальну поведінку підозрюваного, які також не надані і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції. Прокурором зазначено, що такі дані не зафіксовані.

Доводи захисника про відсутність будь-яких об`єктивних даних щодо вчинення підозрюваним дій, пов`язаних із зґвалтуванням, та щодо наявності статевих стосунків як таких, колегія суддів вважає непереконливими. При цьому, варто зазначити, що сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Доводи захисника щодо позитивних характеризуючих даних про особу підозрюваного, не є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення та застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

При цьому, колегією суддів враховано долучені стороною захисту докази, зокрема відеозапис, переглянутий та досліджений у судовому засіданні.

Слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного обґрунтованого та вмотивованого рішення відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

З урахуванням положень ст.ст. 177, 178 КПК України, п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод суду належало з`ясувати чи тримання ОСОБА_7 під вартою до судового розгляду справи є тим запобіжним заходом, який забезпечив би його належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, та чи не було можливості обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу, що, як вважає колегія суддів, правильно зроблено слідчим суддею.

Суд обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178, 181, 194 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характеризуючих даних про його особу в їх сукупності, застосував запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, навіть з урахуванням усіх доводів, викладених в апеляційних скаргах прокурора та захисника, кожного окремо, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 січня 2024 року, відносно ОСОБА_7 , - залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15

Єдиний унікальний № 369/22222/23 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_16

Провадження № 11-сс/824/1406/2024 Доповідач ОСОБА_17

Категорія ст.181 КПК України