Справа № 638/4977/24
Провадження № 1-кс/638/1291/24
УХВАЛА

Іменем України

27 березня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000230 від 13 березня 2024 року за ч. 4 ст. 358 КК України,

в с т а н о в и в:

Сектором дізнання Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області, за процесуального керівництва Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000230 від 13 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, за фактом того, що 12.03.2024 приблизно о 13 год 29 хв екіпажом патрульної поліції № 7011 за адресою: м. Харків, пр. Науки, 65, виявлено громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який надав на вимогу поліцейських водійське посвідчення серії НОМЕР_1 на своє ім`я з ознаками підробки.

12.03.2024 у період часу з 14:05 год до 14:20 год дізнавачем СД ХРУП №3 ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого у громадянина ОСОБА_4 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , було виявлено та вилучено пластикову картку міжнародного посвідчення водія « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане 16.06.2020, дійсне до 15.06.2023, з відкритими категоріями ОСОБА_7 , яке мало ознаки підробки.

Вилучена пластикова картка міжнародного посвідчення водія « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане 16.06.2020 дійсне до 15.06.2023, з відкритими категоріями ОСОБА_7 , поміщена та упакована в експертний пакет №PSP2384820. З пояснення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що водійське посвідчення останній замовив та придбав через інтернет

Постановою дізнавача СД Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 від 13 березня 2024 року вказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000230.

Постановою дізнавача СД ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області від 13.03.2024 призначено проведення судово-технічної експертизи документів за вказаними вилученим бланком посвідчення водія

13.03.2024 дізнавач СД ХРУП №3 ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_8 звернувся із клопотанням про арешт майна за погодженням з прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова до слідчого судці Дзержинського районного суду м. Харкова в межах кримінального провадження за № 0000230 від 13.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, в якому просить накласти арешт на майно, яке було вилучено 12.03.2024 під час огляду місця події, а саме на пластикову картку міжнародного посвідчення водія « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане 16.06.2020 дійсне до 15.06.2023, з відкритими категоріями «В».

Слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_9 встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог КПК України, повернула клопотання прокурору та встановила строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу від 18.03.2024, яка була отримана прокурором на руки 19.03.2024.

20 березня 2024 року засобами поштового зв`язку прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, в якому просить накласти арешт на вилучене 12.03.2024 у період часу з 14:05 год до 14:20 год майно, а саме: пластикова картка міжнародного посвідчення водія « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане 16.06.2020 дійсне до 15.06.2023, з відкритими категоріями ОСОБА_7 , яке знаходиться в експертному сейф-пакеті №PSP2384820.

В обґрунтування клопотання зазначила, що незастосування тимчасового позбавлення можливості будь-яких осіб відчужувати це майно може призвести до зникнення, втрати, пошкодження вказаного майна, що може перешкодити встановленню істини по справі. За таких обставин виникла необхідність у накладення арешту, а саме позбавлення осіб права на відчуження, розпорядження, володіння та користування на зазначене майно, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення - проступку. Встановлені достатні підстави вважати, що вказане майно відповідає наступним критеріям доказу: зберегло на собі його сліди; містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час вказаного кримінального провадження; є предметом, що може бути об`єктом кримінально протиправних дій; набуті кримінально протиправним шляхом.

В судове засідання прокурор не з`явилася, надала заяву про розгляд клопотання за її відсутністю. Неявка власника не перешкоджає розгляду клопотання.

Суд, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов висновку про задоволення клопотання з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 133, п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні (ч. 5 ст. 132 КПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

На підставі викладеного, з урахуванням положень ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурор довів, що вилучене під час огляду місця події майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, зберегло на собі сліди кримінального правопорушення, необхідне для проведення судово-технічної експертизи документів, при цьому потреби досудового розслідування виправдовують арешт майна, оскільки без застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження неможливе збереження зазначеного майна.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя дійшов висновку, що повернення вилученого майна може негативно вплинути на встановлення істини по кримінальному провадженню та встановлення усього кола осіб, причетних до скоєння вказаного кримінального правопорушення, у зв`язку з чим суд вважає за доцільне накласти арешт на тимчасово вилучене майно з метою збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України), оскільки ненакладення арешту на тимчасово вилучене майно та повернення особі, у якої воно було вилучене, може призвести до його втрати, пошкодження.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій серед іншого зазначає заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно (п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України).

Керуючись ст. 131-132, 170-173, 309,372 КПК України,

постановив:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000230 від 13 березня 2024 року за ч. 4 ст. 358 КК України - задовольнити.

Накласти арешт, шляхом заборони володіння, користування та розпорядження, на тимчасово вилучене майно, яке було вилучене під час огляду місця події 12.03.2024 у період часу з 14:05 год до 14:20 год за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого у громадянина ОСОБА_4 , а саме пластикову картку міжнародного посвідчення водія «Interynational drivers license» на ім`я Ma'en ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане 16.06.2020, дійсне до 15.06.2023, з відкритими категоріями ОСОБА_7 , яке знаходиться в експертному сейф-пакеті №PSP2384820.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1