Справа № 1-268/11
Провадження № 1-в/692/28/24
У Х В А Л А
12 червня 2024 року Драбівський районний суд Черкаської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявниці ОСОБА_3 , заінтересованих осіб : стягувача ОСОБА_4 та представника Драбівського відділу Державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_5 , розглянувши в порядку виконання вироку заяву ОСОБА_6 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, -
Заявниця та її представник підтримали заяву, просили суд її задовольнити. Заявниця пояснила суду, що вона сплачує борг вчасно, щомісячно з її заробітної плати відраховуються кошти на покриття боргу, від виконання рішення суду вона не ухиляється, вона є керівником гуртка, в якому приймають учать діти, їх запросили за кордон для виступу, відсутність її на даних заходах може негативно позначиться на дітях, які потребують її підтримки, намірів залишитися за кордоном вона не має, оскільки в Україні вона постійно проживає, через війну не намагалася виїхати за кордон, має в Україні постійну роботу. Представник заявниці вказує, що стягувач ОСОБА_7 , який заперечує проти задоволення заяви, не переслідує мету повного погашення боргу, а принципово хоче заборонити ОСОБА_9 їздити за кордон, про що свідчить його поведінка, він неодноразово направляв різні заяви державному виконавцю після подачі заяви боржниці до суду. Доказів того, що заявниця буде ухилятися від виконання рішення і не повернеться з закордону немає, вона переслідує легітимну мету для виїзду за кордон.
Заінтересована особа стягувач ОСОБА_7 заперечив проти задоволення заяви, пояснив суду, що заявниця з 2014 по 2021 рік ухилялася від виконання рішення суду, не сплачувала борг, проте мала неофіційні заробітки та могла погашати борг, наразі борг в більшій частині залишається не погашеним, був випадок коли заявниця змінивши прізвище виїхала за кордон не попередивши при цьому державного виконавця, і в цей період не сплачувала борг, тому є ймовірність того, що вона може не повернутися з за кордону. Керівництво відділу освіти, де працює боржниця не ініціювало участі гуртка у фестивалі за кордоном і нічого про це не знає, про що свідчить відповідь Драбівської селищної ради на його запит.
Дослідивши письмові докази, вислухавши учасників провадження, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Ч.5 ст.441 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Як на підставу своєї вимоги заявниця вказує, що встановлені обмеження щодо неї рішенням суду у виїзді за кордон не переслідують легітимну мету, не створюють додаткові передумови для виконання рішення суду, а також відсутні обставини, які б свідчили про намір боржника виїхати за кордон з метою невиконання рішення суду, вважає такі обмеження непропорційним втручанням в її конституційне право на свободу пересування. Перевіривши доводи заявниці суд не зайшов підстав для задоволення її заяви.
Так, на даний час рішення суду про стягнення моральної шкоди залишається невиконаним близько 11 років, сума боргу складає близько 143000 грн. Рішення про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника є одним з гарантій того, що боржник виконає покладені на нього судом обов`язки по компенсації спричиненої моральної шкоди. В даному випадку інтереси стягувача, рішення на користь якого тривалий час залишається невиконаним, мають додатково захищені гарантії, що рішення суду буде виконуватися належним чином. Обмеження на боржника були накладені у встановленому законом порядку і їх дія на даний час залишається актуальною з огляду не повільне виконання рішення суду. Той факт, що докази наміру ухилитися від виконання рішення суду заявником відсутні не може слугувати підставою для скасування встановлених щодо неї обмежень, оскільки тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України встановлювалося з урахуванням попередньої поведінки особи, з метою досягнення належної поведінки боржника у майбутньому до повного виконання рішення суду. Поточну необхідність заявниці у виїзду за кордон як керівника гуртка суд розцінює як мету звернення заявниці до суду, проте ця обставина не носить виключного характеру щоб вважати подану суду заяву достатньо вмотивованою для її задоволення.
Щодо стягнення судових витрат на користь зацікавленої особи ОСОБА_7 суд зазначає наступне. Заява ОСОБА_3 розглядається в порядку виконання вироку, в частині виконання цивільного позову. Норми КПК України, які б регулювали на цій стадії в ході викання вироку, яким вирішено цивільний спір, розподіл витрати учасників провадження не передбачають, а тому необхідно застосувати норми ЦПК України. Зава подана в порядку вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень (розділ VІ ЦПК України). Норми ЦПК України до даного випадку можливо застосувати лише по аналогії закону, оскільки прямо право зацікавлених осіб на відшкодування судових витрат у цих випадках не передбачено (ч.9 ст.10 ЦПК України). Ст.138 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Розподіл судових витрат визначений ст.141 ЦПК України. Надані ОСОБА_7 дві квитанції про купівлю пального газу, та довідка, про те, що він працює в ТОВ «ВО Петрівське», не дає змогу вирішити питання про стягнення на його користь понесених витрат, оскільки вони підвереджують придбання речей, а не послугами з переїзду з одного населеного пункту до іншого, а також не надано достатніх даних про втрачений заробіток. Клопотання ОСОБА_7 про притягнення боржника до відповідальності за ухилення її від сплати податків не містить достатньо обґрунтувань, а тому суд не вбачає підстав для його задоволення.
Керуючись ст.128, 537, 539 КПК України, ст.138, 141, 258-261, 441 ЦПК України, суд, -
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_11 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України (в порядку виконання вироку).
Відмовити ОСОБА_7 у клопотанні про стягнення на його користь судових витрат та повідомлення компетентних органів про порушення податкового законодавства боржником.
Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Драбівський районний суд Черкаської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий