ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/694/24 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/835/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 05 лютого 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженню № 0002962 від 27.10.2023 та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в тому числі, стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою, в тому числі, продовжено строк запобіжного заходуобвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 04.04.2024 року включно.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою застосувати до обвинуваченого цілодобовий домашній арешт за місцем його реєстрації: АДРЕСА_1 чи особисте зобов`язання, а у разі неможливості обрання більш м`якого запобіжного заходу, визначити прийнятний розмір застави.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник посилалася на те, що відсутні докази існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Вказує на відсутність доказів того, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе запобігти не виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків. Також зазначала, що обвинувачений має бойові нагороди. Зазначала, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , було вчинено в умовах воєнного стану у виснаженому, тяжкому моральному стані через тривалу напружену обстановку, внаслідок участі у бойових діях з перших днів бойових дій та військової агресії російської федерації на території України.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції прокурор не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчать відомості телефонного повідомлення, причин неявки суду не повідомив.

Поряд з цим, під час встановлення відео- та аудіо зв`язку із Харківським слідчим ізолятором для забезпечення відеоконференції за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , представник Харківського слідчого ізолятору повідомив, що ОСОБА_7 на теперішній час вибув з Харківського слідчого ізолятору до Чугуївського міського суду Харківської області для участі в судовому засіданні.

Враховуючи такі відомості, захисник ОСОБА_6 не заперечувала щодо розгляду її апеляційної скарги без участі прокурора та без участі ОСОБА_7 .

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 не просила розглянути її апеляційну скаргу за обов`язковою участю обвинуваченого ОСОБА_7 , а останній був повідомлений через начальника Харківського слідчого ізолятора про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги його захисника в режимі відеоконференції.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали суду за відсутністю прокурора та обвинуваченого, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Чугуївського міського суду Харківської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням, в тому числі, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених п.3 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 28 ч.1 ст. 396 КК України.

В підготовчому судовому засіданні в суді першої інстанції, прокурор звернувся до суду із клопотанням, втому числі, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 посилаючись на те, що 06.02.2024 рокузакінчується строк тримання обвинуваченого під вартою, ризики визначені раніше судом при обранні та продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого не перестали існувати. Зокрема існують ризики передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, оскільки обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, у тому числі проти життя особи, за які передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до 15 років або довічне позбавлення волі. Крім того, обвинуваченому відомі контакти свідків та потерпілих, у зв`язку з чим останній матиме змогу впливати на них з метою спонукання давати неправдиві показання, чим перешкоджатимуть встановленню істини по справі.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції обґрунтував це тим, що з огляду на конкретні обставини та на суспільну небезпечність вчинених діянь, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , тяжкість покарання, в тому числі, за особливо тяжкий злочин, у вчиненні якого обвинувачується останній, колегія суддів суду першої інстанції дійшла висновку, що наразі не перестали існувати ризики, які стали підставою для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, можливість переховування від суду; можливість незаконно вплинути на потерпілих, свідків та інших співучасників скоєння даних злочинів. Вагомість приведених ризиків на момент розгляду питання про доцільність продовження запобіжного заходу не зменшилась.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; також ОСОБА_7 може незаконно вплинути на потерпілих, свідків та інших співучасників скоєння цих злочинів, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, впливати на потерпілого чи свідків, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатися до відповідних дій.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених п.3 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 28 ч.1 ст. 396 КК України, один з яких є особливо тяжкими злочином, відповідно до ст. 12 КК України, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, не одружений, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, має місце реєстрації проживання, є військовослужбовцем.

Наявність всієї сукупності вищенаведених відомостей об`єктивно свідчить про існування ризиків, що встановлені судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції щодо існування встановлених ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме того, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, оскільки він є військовослужбовцем, відсутні міцні соціальні зв`язки.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 не зменшилися та не перестали існувати на час розгляду апеляційної скарги захисника.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінується обвинуваченому, а саме вчинення особливо тяжкого злочину проти життя, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема права на життя та здоров`я населення, яке, відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності продовження існування ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, які прокурор вважав доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.

Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо не доведеності ризиків та не зазначення обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування від суду та можливості вчинення іншого кримінального правопорушення.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, має бойові нагороди, самі по собі не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доцільності тримання його під вартою, не зменшують існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, зазначених в оскаржуваній ухвалі, а тому, доводи останнього колегія суддів не вважає визначальними. Крім того, ці обставини існували на час вчинення інкримінованих йому злочинів, і не стали стримуючим фактором для ОСОБА_7 від таких противоправних дій.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , та відсутності на цей час жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 05 лютого 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :