У Х В А Л А

про застосування запобіжного заходу тримання під вартою

11 червня 2024 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчої відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості, слідчого відділу Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Галицької окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0001840 від 06.06.2024 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Першотравенськ, Дніпроперовської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 18.03.2024 вироком Іллічівського міського суду Одеської області за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України 2 роки іспитовий строк

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :

Слідча відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості, слідчого відділу Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_6 , за погодженням прокурора, звернулася з клопотанням про застосування щодо підозрюваногоОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Клопотання мотивує тим, що останній підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні№0001840 від 06.06.2024.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30 травня 2024 року, близько 15 год. 25 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні торгового залу магазину «Рукавичка» ТзОВ ТВК «ЛЬВІВХОЛОД», що заходиться за адресою: АДРЕСА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), у час запровадження воєнного стану по всій території України, з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, діючи таємно, шляхом вільного доступу, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, повторно, викрав з торгового залу магазину товар, а саме: соус французький дой/п 200г чумак в кількості 1 шт., вартістю 23 грн. 75 коп., соус часниковий дой/п 200г чумак в кількості 1 шт., вартістю 23 грн. 75 коп., соус тартар дой/п 200г чумак в кількості 1 шт., вартістю 23 грн. 75 коп., йогурт фруктове наповнення вишня 1% п/е 400г кухарочка в кількості 2 шт., вартістю 25 грн. 10 коп., напій слабоалкогольний коктейль бора бора с/б 7% 0,33л shake в кількості 2 шт., вартістю 21 грн. 50 коп. за 1 шт, всього вартістю 43 грн. 00 коп., шоколад молочний арахіс/карамель 276г мілка в кількості 3 шт., вартістю 117 грн. 28 коп. за 1 шт., всього вартістю 351 грн. 84 коп., напій слабоалкогольний daiquiri 7% с/б 0,33л shake в кількості 1 шт, вартістю 21 грн. 50 коп., махан по-татарськи с/к в/г т/у 1кг мясна гіль в кількості 1 шт (0,324 гр.), вартістю 101 грн. 54 коп., ковбасу салямі золотиста с/к в/г 1кг глобино в кількості 1 шт. (0,296 гр.), вартістю 117 грн. 51 коп., ковбасу сушена з яловичиною с/к в/г 1кг ранчо в кількості 1 шт (0,340 гр), вартістю 104 грн. 64 коп., ковбасу снекова золотиста с/к 1г 1кг традиція в кількості 1 шт.(0,482 гр), вартістю 126 грн. 83 коп., всього на загальну суму 963 грн. 21 коп., які належали ТзОВ ТВК «ЛЬВІВХОЛОД».

В подальшому ОСОБА_5 вийшов з магазину не розплатившись за товар, та розпорядився викраденим на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 заподіяв ТзОВ ТВК «ЛЬВІВХОЛОД» матеріальну шкоду на загальну суму 963 грн. 21 коп.

Окрім цього, встановлено, що 31 травня 2024 року, близько 12 год. 55 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні торгового залу магазину «Рукавичка» ТзОВ ТВК «ЛЬВІВХОЛОД», що заходиться за адресою: АДРЕСА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), у час запровадження воєнного стану по всій території України, з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, діючи таємно, шляхом вільного доступу, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, повторно, викрав з торгового залу магазину товар, а саме: ковбасу салямі мисливська в/к в/г 400г ранчо в кількості 1 шт., вартістю 62 грн. 30 коп., ковбасу салямі золотиста с/к в/г 1кг глобино в кількості 1 шт. (0,284 гр.), вартістю 112 грн. 74 коп., ковбасу салямі мисливська в/к в/г в/у 1кг глобино в кількості 1 шт. (0,464 гр.), вартістю 76 грн. 70 коп., ковбасу салямі золотиста с/к в/гат 1кг мясна гіль в кількості 1 шт. (0,328 гр.), вартістю 136 грн. 59 коп, всього на загальну суму 388 грн. 33 коп., які належали ТзОВ ТВК «ЛЬВІВХОЛОД».

В подальшому ОСОБА_5 вийшов з магазину не розплатившись за товар, та розпорядився викраденим на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 заподіяв ТзОВ ТВК «ЛЬВІВХОЛОД» матеріальну шкоду на загальну суму 388 грн. 33 коп.

Таким чином, ОСОБА_5 , 10.06.2024 повідомлено про підозру у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України. З врахуванням обставин кримінального правопорушення, у слідства є достатні підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі,може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення; може незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, оскільки досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні ще триває та в останньому проводяться слідчі (розшукові) дії та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

А тому прокурор вважає, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного дозволить виконати завдання і досягти мети кримінального провадження, для забезпечення виконання з ним процесуальних рішень. Разом з тим, при виконанні судом вимог ч.4 ст. 183 КПК України, щодо визначення застави, враховуючи передбаченні ч.ч.4, 5 ст.182 КПК України обставини, є необхідним визначити останному заставу відповідно довимог п.2 ч.5 ст.182 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала. Пояснила, що на її думку необхідність взяття під варту підозрюваного є обґрунтованою та підтверджується матеріалами клопотання, окрім цього не заперечує про визначення розміру застави, який повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

ОСОБА_5 підозру визнав, проти поданного клопотання заперечив, просив застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник підтримав позицію підзахисного.

Заслухавши пояснення прокурора, підозрюваного, оглянувши та перевіривши надані матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

З матеріалів клопотання вбачається, що в провадженні слідчих органів перебуває кримінальне проводження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування№0001840 від 06.06.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України.

У відповідності до положень ч.1 ст.194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді даного подання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя вважає, що слідчий та прокурор довели обґрунтованість підозри висунутої підозрюваному, яку слідство обґрунтовує:заявами ОСОБА_7 про кримінальне правопорушення від 06.06.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 06.06.2024, протоколом допиту представника потерпілого ОСОБА_9 , протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 10.06.2024, протоколами огляду предметів відеозаписів, іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Згідно положень ст.177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Так кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)). Хоча факти на момент вирішення питання про утримання під вартою і не повинні бути переконливими настільки, щоб можна було визначити винуватість особи у вчиненні злочину, суд повинен оцінити докази, надані сторонами, на предмет їхньої допустимості, достовірності та належності і відкинути ті з них, що не відповідають цим критеріям. При цьому суд має обґрунтовувати своє рішення на підставі дослідження у суді обґрунтованої підозри, а не на основі даних, поданих стороною обвинувачення.

Крім того, як зазначає ЄСПЛ, існують різні критерії доведеності необхідні для звинувачення (як правило, доведеність за відсутності обґрунтованих сумнівів) та переслідування (як правило, обґрунтована підозра у скоєнні злочину) особи. Отже, можуть бути звичайно такі випадки, коли обґрунтована підозра не призводить у результаті судового розгляду до засудження особи за відсутності обґрунтованих сумнівів. Однак, у таких ситуаціях держава має законний інтерес забезпечити, аби особи, щодо яких існує обґрунтована підозра у скоєнні злочину, не намагались ухилитися від правосуддя або підірвати належне проведення судового розгляду, у ході якого має бути розглянуто питання про їхню винність або невинність ( «СПРАВА LAVRECHOV ПРОТИ ЧЕСЬКОЇ РЕСПУБЛІКИ», рішення від 20.06.2013, заява № 57404/08, п. 50).

Наявність обґрунтованої підозри є умовою sine qua non законності застосування запобіжного заходу.

Зокрема, обґрунтованими є доводи прокурора про те, щоОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення. Цей ризик обґрунтовується тим, що він не працює, а отже не має постійного та стабільного доходу, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, раніше судимий, востаннє 18.03.2024 вироком Іллічівського міського суду Одеської області за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України 2 роки іспитовий строк. Так ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні умисного кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк від п`яти до восьми років, згідно вимог закону України про крмиінальну відповідальність обумовлює застосування до підозрюваного ОСОБА_5 реальної міри покарання у виді позбавлення волі у разі встановлення його винуватості. Таким чином, підозрюваний, усвідомлюючи, що йому загрожує реальна міра покарання, може переховуватися від слідства, та в подальшому від суду. Окрім цього може незаконно впливати на потерпілих у цьому кримінальному провадженні, оскільки досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні ще триває та в останньому проводяться слідчі (розшукові) дії та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Враховуючи викладені вище обставини, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , очевидну суспільну небезпеку підозрюваного, у разі доведеності його вини безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, орган досудового розслідування приходить до висновку, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та виконання покладених на підозрюваного обов`язків, оскільки об`єктивно будуть існувати можливості для переховування від органу досудового розслідування чи суду, вчинення інших злочинів, тому лише обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою може запобігти вказаним ризикам.

У зв`язку із тим, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані (Конвенція), тому органом досудового розслідування було враховано наявність законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Враховуючи наведені вище обставини, прихожу до переконання, що до підозрюваного слід застосувати запобіжний захід - тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру застави, саме стаття 5 Конвенції розкриває питання права на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до прецедентного права Суду, гарантія, передбачена статтею 5§3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні (дивіться Мангурас проти Іспанії [ВП], №. 12050/04, § 78, ЄСПЛ 2010 року). Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі (дивіться Неймайстер проти Австрії, 27 червня 1968 року, § 14, серія А 8). Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого (дивіться Maнгурас, наведена вище, § § 79 - 80). Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення. Проте обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинні вірно подати достатню інформацію, яку можливо перевірити, якщо це буде необхідно, щодо суми застави, яку необхідно встановити (дивіться Toшев проти Болгарії, № 56308/00, § 68, 10 серпня 2006 року; і Iванчук проти Польщі, № 25196/94, § 66, 15 листопада 2011 року).

Навіть якщо рішення національних судів про відмову звільнення під заставу засновані на «відповідних» і «достатніх» підставах Суд повинен також встановити, чи виявили компетентні національні органи влади «особливу ретельність» при вирішенні цього питання. Суд вважав, що цей критерій повинен бути доречним навіть у зв`язку з рішенням щодо визначення умов звільнення під заставу після того, як звільнення під заставу було офіційно дозволено, якщо особа залишилася в ув`язненні внаслідок відсутності можливості внести заставу (дивіться Koлаковіч проти Мальти, № 76392/12, § 74, 19 березня 2015 року).

Так, у справі Mangouras v. Spain ЄСПЛ вказав, що оскільки зростаючий стандарт в галузі захисту прав людини відповідно і неминуче вимагав більшої твердості при оцінці порушень фундаментальних цінностей демократичних суспільств, при визначенні розміру застави не можна виключати прийняття до уваги професійного середовища, яке сформувало обставини для даної діяльності, з метою забезпечення ефективності даного заходу.

Так у цій справі заявнику було призначено заставу у сумі 3 000 000 євро і було встановлено, що вказана сума, швидше за все, перевищувала платоспроможність заявника. Однак, враховуючи винятковий характер справи та величезний збиток ЄСПЛ визнав, що визначення застави у такому розмірі не є порушенням пункту 3 статті 5 Конвенції.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі Punzelt v. CzechRepublic від 25.04.2000 (заява № 31315/96, пункт 86) констатовано, що ані неодноразова відмова у звільненні під заставу заявника, ні в подальшому встановлена застава у розмірі 30 000 000 чеських крон, не були порушенням прав заявника, враховуючи масштаб його фінансових операцій.

Таким чином, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Слідчий суддя враховує, що ймовірний злочини віднесений до категорії тяжких.

Тому, виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, беручи до уваги інтереси кримінального провадження, фінансовий стан підозрюваного, вважаю, що йому слід визначити заставу врозмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На думку слідчого судді, такий розмір застави достатньою мірою забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не буде завідомо непомірним для нього.

Керуючись вимогами статей 177, 178, 183, 186, 194, 196, 197, 395 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк дії ухвали становить шістдесят днів.

Строк тримання під вартоюОСОБА_5 , рахувати з часу оголошення ухвали суду - 11 червня 2024 року о 13:00 год.

Визначити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заставу в сумі 60 560гривень.

У випадку внесення вказаного розміру застави на відповідний рахунок ОСОБА_5 звільняється з-під варти в порядку визначеному ч. 4 ст. 202 КПК України.

У випадку звільнення з-під варти на ОСОБА_5 покладаються такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, суду за першим викликом;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

5) утриматися від спілкування з потерпілим у даному кримінальному провадженні.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1