КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 06 грудня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 03.02.2024 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0002583 від 12.11.2022 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.12.2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 03.02.2024 року включно.

На дану ухвалу захисник ОСОБА_6 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржувану ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 06.12.2023 року та постановити рішення про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення є необґрунтованим, оскільки свідки, які викликали поліцію, самого факту зґвалтування не бачили, а допитаний у суді свідок ОСОБА_8 пояснив, що йому здалося, що ОСОБА_7 вчиняє насильницькі дії і щоб розвіяти свої сумніви він викликав поліцію. Інших доказів про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення немає.

Також апелянт вказує, що ОСОБА_7 з 2018 року проживає спільно з дружиною ОСОБА_9 , яка являється матір`ю ОСОБА_10 та неповнолітньою падчеркою ОСОБА_10 . 25.02.2020 року ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вступили у шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилися спільні діти ОСОБА_11 та ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_12 . За цей час ОСОБА_7 ніяких насильницьких дій відносно дітей не вчиняв, турбувався про них, контролював їх навчання.

Крім того, дружина обвинуваченого пояснила, що у поліції її обдурили пояснивши, що її чоловік ОСОБА_7 згвалтував її доньку та дали підписати документи (заяву, протокол допиту), які вона не читала. Вчинення ОСОБА_7 насильницьких дій відносно доньки є просто немислимим та нелогічним, і малолітня донька ОСОБА_10 розказала їй, що батько ніяких насильницьких дій відносно неї не вчиняв, а коли приїхала поліція вона перелякалась і сказала те, що говорили поліцейські і у подальшому повторила неправду, побоюючись, що її назвуть брехухою.

Просить врахувати, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, дружину, чотирьох дітей та матір, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 та дала згоду у разі зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу на проживанні його у цій квартирі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти поданої захисником апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження №760/4695/23 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скаргизахисника, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 06.12.2023 року під час розгляду кримінального провадження №0002583, у якому ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України, прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на тяжкість висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, а саме вчинення дій сексуального характеру щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років. Також послався на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків з метою зміни останніми своїх показань.

Крім того, обвинувачений вчиняв домашнє насильство відносно своїх батьків та перебуває на обліку як кривдник, що свідчить про його агресивну поведінку.

За змістом положень ч.1 та ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання за клопотанням прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, що дає підстави вважати, що з огляду на тяжкість покарання обвинувачений може вчинити спроби переховування від суду. Крім того, суд визнав доведеним ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків з боку обвинуваченого, оскільки обвинувачений проживав однією сім'єю разом з потерпілою та її матір`ю, а тому останній може впливати на них у позапроцесуальний спосіб з метою зміни своїх показань щодо фактичних обставин.

Оцінивши у сукупності всі обставини та матеріали надані сторонами кримінального провадження, суд дійшов висновку, що на даному етапі кримінального провадження продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є об`єктивно необхідним з метою дієвості цього кримінального провадження, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків, оскільки конкретні обставини кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, та тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим у виді позбавлення волі на строк до 15 років, а також наявність встановлених судом ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, свідчить про неможливість застосування стосовно ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду даного кримінального провадження.

Крім того, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , має досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, а тому з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд обґрунтовано зазначив про неможливість застосування до ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу аніж тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення є необґрунтованим, оскільки свідки, які викликали поліцію, самого факту зґвалтування не бачили, і допитаний у суді свідок ОСОБА_8 пояснив, що йому здалося, що ОСОБА_7 вчиняє насильницькі дії, а інші докази вчинення останнім кримінального правопорушення відсутні, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочинів.

На переконання колегії суддів, у клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою доведено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою і судом першої інстанції встановлена об`єктивна наявність ризиків, визначених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 раніше не судимий та має міцні соціальні зв`язки, не можуть слугувати безумовною підставою для зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

За викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 06.12.2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування та зміни ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 06 грудня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 03.02.2024 року включно - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3