ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1833/24 Справа № 199/6704/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000770 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, освіта середня, одруженого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України,

визнаного судом першої інстанції винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2022 року ОСОБА_9 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивлено йому іспитовий строк 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2, ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_9 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі: 48449,07 грн.; в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі: 200000,00 грн.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та долю речових доказів.

ОСОБА_9 визнано винуватим у тому, що він 29 липня 2021 року близько 19 год. 20 хв. водій ОСОБА_9 , керуючи, технічно справним автомобілем «AUDI 80» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_12 , рухався по Амурському мосту, в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра, по зволоженим трамвайним коліям, попутного напрямку, з боку пл. Старомостова в напрямку пр. Мануйлівський, в цей же час, в зустрічному напрямку, рухався автомобіль «MERCEDES-BENZ SPRINTER» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_13 , по проїзній частині Амурського мосту, в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра, з боку пр. Мануйлівського в напрямку пл. Старомостова, перевозячи на пасажирському сидінні, в якості пасажира ОСОБА_7 , та водій ОСОБА_9 , близько 19 год. 20 хвилин, в районі в районі електроопори №139 на Амурському мосту, проявляючи злочинну самовпевненість, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, що змушували його порушувати ті або інші вимоги Правил дорожнього руху України, не обрав безпечну швидкість руху та не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого транспортного засобу та безпечно керувати ним, не впорався з керуванням та допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення передньою частиною свого автомобіля «AUDI 80» реєстраційний номер НОМЕР_1 з передньою частиною автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER» реєстраційний номер НОМЕР_3 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження. Своїми діями водій ОСОБА_9 грубо порушив вимоги п. п. 1.3., 1.5., 2.3.6), 2.9.а), 12.1. Правил дорожнього руху України, та порушення п. 12.1 знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої пасажиру автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, поверхневих забійних ран або глибоких саден: в надбрівній області ліворуч з переходом в лобну область, в скроневій області ліворуч, в лобній області ліворуч ближче до межі росту волосся, на спинці носу, на лівій щоці, в надбрівній області праворуч та на правій щоці; закритої хребтової травми: забою шийного відділу спинного мозку з явищами верхньої параплегії та нижнього пара парезу, порушення функції тазових органів по типу затримки; закритої травми грудної клітини з переломами 11-го та 12-го ребер ліворуч; синця на передньо-зовнішній поверхні лівого плеча в середній третині, які згідно висновку судово-медичної експертизи за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п.2.1.3-ж. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з призначеним покаранням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська стосовно ОСОБА_9 від 11 квітня 2022 року та ухвалити новий вирок яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України та призначити обвинуваченому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на п`ять років.

Апеляційну скаргу прокурор обґрунтовує тим, що сторона обвинувачення кваліфікувала дії ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286-1 КК України, як кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджувалось належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.

Прокурор вказав, що суд першої інстанції , в порушення ст. 370 КПК України, без будь-якого обґрунтування та вмотивування судового рішення, визнав неналежним та не допустимим доказ наявності у обвинуваченого ОСОБА_9 стану алкогольного сп`яніння, а саме довідку КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР № 1539 від 19 серпня 2021 року про те, що за результатами дослідження аналізу крові обвинуваченого ОСОБА_9 , зразки якої відібрано одразу після вчинення кримінального правопорушення, виявлено вміст алкоголю в крові 0,25 проміле.

Тому прокурор вважає, що оскаржуване судове рішення, яким обвинуваченого ОСОБА_9 визнано винуватим у кримінальному правопорушенні, за яке кримінальне законодавство передбачає можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України є необґрунтованим та не вмотивованим.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Захисник та обвинувачений проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували, посилались на її безпідставність та необґрунтованість, просили залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги прокурора, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до ст. 410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо: судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення; необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Положеннями ст. 411 КПК України передбачено, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Вирок підлягає скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції не були виконані в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд першої інстанції, в порушення закладених у зазначеній нормі закону завдань, не провів стосовно ОСОБА_9 повний та неупереджений судовий розгляд, вимог кримінального процесуального законодавства України не дотримався та дійшов передчасних висновків про наявність правових підстав для перекваліфікації дії ОСОБА_9 з ч. 2 ст. 286-1 КК України на ч. 2 ст. 286 КК України, виходячи з наступного.

Так, в ході розгляду кримінального провадження №0000770 відносно ОСОБА_9 , за ч. 2 ст. 286-1 КК України, судом першої інстанції було досліджено ряд письмових доказів, серед яких, зокрема: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29 липня 2021 року з фото таблицею та схемою місця ДТП до нього; висновок судово-медичної експертизи №2177е від 30 серпня 2021 року щодо виявлених тілесних ушкоджень, їх ступеню тяжкості, характеру та локалізації у ОСОБА_7 ; протокол проведення слідчого експерименту від 10 серпня 2021 року, за участю свідка ОСОБА_14 ; відповідь на запит КП ОМПЦ ДОР від 19 серпня 2021 року, відповідно до якої, у ОСОБА_9 виявлено вміст алкоголю у крові 0,25 %; висновок автотехнічної експертизи №СЕ-19/104-21/25388-ІТ від 16 серпня 2021 року, відповідно до якого, ОСОБА_9 порушив вимоги п. п. 1.З., 1.5., 2.3.6), 2.9.а), 12.1. ПДР України, та порушення п. 12.1 ПДР України знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

А також, було допитано потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та досліджено наявні в матеріалах кримінального провадження речові докази.

Дослідивши безпосередньо під час судового провадження вищевказані докази, оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями суд першої інстанції дійшов висновків про відсутність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України та перекваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Своє рішення про перекваліфікацію дій ОСОБА_9 суд першої інстанції мотивував тим, що в матеріалах кримінального провадження відсутні належні докази перебування останнього під час вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, зокрема відсутній відповідний висновок щодо результатів медичного огляду, проведеного з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, висновок експерта або інший письмовий доказ, що підтверджував би факт перебування в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом в момент вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди.

Водночас, місцевий суд в мотивувальній частині вироку послався на відповідь надану КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи «ДОР», згідно з якою концентрація етилового спирту в крові в розмірі 0,25 проміле вказує на відсутність алкогольного сп`яніння, що випливає з методичних рекомендацій МОЗ України «Судово-медична діагностика смертельних отруєнь етиловим алкоголем» від 2004 року (т. 1, а.с. 260).

Однак, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо відсутності належних доказів в матеріалах справи, підтверджуючих перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння передчасними та побудованими на неповному дослідженні всієї сукупності наявних в матеріалах кримінального провадження письмових доказів, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Стаття 91 КПК передбачає, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Так, суд першої інстанції перекваліфіковуючи дії ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України, жодним чином не надав належної оцінки фактичним даним довідки КП «Обласний медичний психіатричний центр з лікування залежностей зі стаціонаром» ДОР від 19 серпня 2021 року, у якій чітко вказано, що в крові у обвинуваченого виявлено вміст алкоголю 0,25 проміле.

Також, суд належним чином не проаналізував фактичних даних відповіді, наданої стороною захисту про відсутність алкогольного сп`яніння при концентрації етилового спирту в крові у розмірі 0,25 проміле (т.1, а.с. 160).

Варто врахувати, що сторона захисту заявила клопотання про допит як свідка ОСОБА_16 (т. 1, а.с. 172), який був виконавцем відповіді КЗ Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи «ДОР», однак суд відмовив у задоволенні цього клопотання, мотивуючи своє рішення тим, що вказана особа не є експертом і не проводила у справі експертиз (т. 1, а.с 204). Водночас, відмовивши в задоволенні клопотання, суд першої інстанції узяв до уваги зміст відповіді експертної установи, автор якої, відповідаючи на поставлене запитання, посилався на методичні рекомендації МОЗ України «Судово-медична діагностика смертельних отруєнь етиловим алкоголем», однак не з`ясував, чи можуть указані рекомендації бути використані для встановлення стану алкогольного сп`яніння в особи, яка керує транспортним засобом.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції допустив суперечливих висновків у своєму судовому рішенні, дійшов передчасних висновків щодо необхідності визнання неналежним та недопустимим доказом довідки про вміст алкоголю в крові ОСОБА_9 , що стало підставою для перекваліфікації його дій, не дав оцінки достовірності, належності вказаних документів, не проаналізував чинного законодавства з цього питання, у зв`язку з чим прийняв рішення, яке не може вважатися законним, обґрунтованим та таким що побудовано на підставі об`єктивно встановлених обставин кримінального провадження та належної оцінки письмових доказів у їх сукупності та взаємозв`язку.

Аналогічних правових висновків в даній кримінальній справі дійшов суд касаційної інстанції в своїй постанові від 17 квітня 2024 року, які відповідно до п. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів є обов`язковими для врахування іншими судами при застосуванні таких норм права.

При цьому, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості, враховуючи положення ст. ст. 403, 404 КПК України, усунути самостійно вищенаведені суперечності, оскільки вони не були предметом ретельної перевірки та дослідження судом першої інстанції.

Крім цього, під час нового розгляду колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу та надати оцінку доводам сторони захисту в частині ретельної перевірки процесуальних повноважень прокурора ОСОБА_17 в кримінальному провадженні №0000770 відносно ОСОБА_9 , за ч. 2 ст. 286-1 КК України, оскільки як вбачається з матеріалів справи, прокурор до матеріалів кримінального провадження долучив постанову заступника керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_18 про визначення групи прокурорів від 30 липня 2021 року (т. 2, а.с. 5), яку вказана посадова особа не підписала, при цьому, в ході розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції прокурор долучив іншу постанову про визначення групи прокурорів від 30 липня 2021 року, яка вже була підписана ОСОБА_18 як першим заступником керівника Центральної окружної прокуратури м. Дніпра (т. 3, а.с. 178). З урахуванням викладеного вході нового судового розгляду місцевому суду необхідно проаналізувати обставини призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2022 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 2 ст. 286 КК України та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, в ході якого суду необхідно врахувати наведене, у відповідності до вимог процесуального закону повно, всебічно, належним чином встановити усі обставини кримінального провадження, що мають суттєве значення, надати належну оцінку доказам щодо наявності в крові обвинувального слідів алкогольного сп`яніння, та, в залежності від встановленого, ухвалити законне, обґрунтоване й умотивоване рішення.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що постановою Верховного Суду від 17 квітня 2024 рокуобвинуваченому ОСОБА_9 , з метою запобігання ризиків, передбачених ст. ст. 177, 178 КПК України, було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, який спливатиме 15 червня 2024 року.

29 травня 2024 року прокурором було подано клопотання про продовження обраного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке, з урахуванням рішення суду касаційної інстанції про доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити та продовжити тримання під вартою ОСОБА_9 до проведення судом першої інстанції підготовчого судового засідання, але не більше ніж на 60 діб.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 177, 178, 404, 407, 409, 419 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Центральної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити частково.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2022 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 2 ст. 286 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою до проведення судом першої інстанції підготовчого судового засідання, але не більше ніж на 60 діб, а саме, до 27 липня 2024 року, включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4