Справа № 932/1561/24
Провадження № 1-кс/0203/1196/2024
УХВАЛА

09 квітня 2024 року слідчий суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Відділення поліції №7 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей за заявою про кримінальне правопорушення від 13.02.2024 року,

встановив:

25.03.2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська на підставі ухвали Дніпровського апеляційного суду від 20.03.2024 року надійшла судова справа за скаргою ОСОБА_3 (далі заявник, скаржник) на бездіяльність слідчого Відділення поліції №7 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей за заявою про кримінальне правопорушення від 13.02.2024 року, в якій скаржник просить суд:

- зобов`язати слідчого (уповноважену особу) Відділення поліції №7 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області внести відомості за заявою від 13.02.2024 року про вчинені кримінальні злочини, зазначені у заяві, до ЄРДР упродовж 24 годин та видати відповідні витяги з ЄРДР.

В обґрунтування вимог скарги заявник зазначила, що станом на момент звернення до суду відділенням поліції не були внесені відомості про кримінальні правопорушення за її заявою від 13.02.2024 року про вчиненні суддею Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 кримінальні злочини.

З огляду на викладене, заявник звернулась до суду із скаргою на бездіяльність слідчого Відділення поліції №7 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей за заявою про кримінальне правопорушення від 13.02.2024 року.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 28.03.2024 року, судову справу №932/1561/24, провадження №1-кс/0203/1196/2024, було розподілено слідчому судді ОСОБА_1 , яка передана канцелярією суду 29.03.2024 року.

Ухвалою слідчого судді від 29.03.2024 року було відкрито провадження у справі за скаргою та призначено розгляд скарги у відкритому судовому засіданні.

У чергове судове засідання, призначене на 09.04.2024 року, учасники кримінального провадження не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду скарги належним чином.

Скаржник подала до суду письмову заяву про розгляд скарги за її відсутності, зазначивши, що підтримує вимоги скарги у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Слідчий у судове засідання не з`явився подав до суду письмову заяву про розгляд скарги за його відсутності. Також слідчий зазначив, що 13.02.2024 року до ЧЧ ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло звернення від ОСОБА_3 , що зареєстроване в ЖЕО за №5555. У ході проведення перевірки слідчим встановлено, що ознак кримінального правопорушення не встановлено, підстав для внесення звернення до ЄРДР немає. У зв`язку з цим, матеріал було направлено в сектор превенції ВП №7. За результатами розгляду звернення ОСОБА_3 було проведено перевірку та прийнято рішення згідно з чинним Законом України «Про звернення громадян», про що складено відповідний висновок №7152.

Слідчий суддя, враховуючи положення ст. ст. 138, 306, ч. 4 ст. 107 КПК України, розглянув скаргу за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксування судового процесу технічними засобами.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали скарги, проаналізувавши норми КПК України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 13.02.2024 року заявник склала та направила на адресу уповноваженої особи ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області заяву про кримінальний злочин, передбачений статтями 374, 382, 397 КК України, в якій вимагала, зокрема, внести відомості до ЄРДР впродовж 24 годин після прийняття заяви про вчинений кримінальний злочин за вказаними в заяві попередніми кваліфікаціями та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР; невідкладно розпочати досудове розслідування у формі попереднього слідства з підстави вчинення кримінального злочину за кваліфікаціями, вказаними в заяві.

За змістом заяви, скаржник, зокрема, зазначила, що вона є представницею та одночасно обраною позивачем захисницею по цивільні справі №201/4346/21, про що підзахисний ОСОБА_5 подав відповідну заяву про залучення захисника. Під час підготовчого судового засідання 05.02.2024 року суддя ОСОБА_4 одразу повідомив її про те, що вона «не адвокат, не може брати участь у справі». Далі він почав стверджувати про те, що відбулася «конституційна реформа», намагаючись таким чином, на думку заявника, нівелювати існування Рішення КСУ по справі №1-23/2009 від 30.09.2009 року та Висновку КСУ по справі №4-в/2019 від 31.10.2019 року. Заявник заявила, що протиправними, злочинними діями, суддею ОСОБА_4 завдано їй та її діловій репутації моральну та матеріальну шкоду (сукупно) у розмірі 200000 грн.

Вказана заява була зареєстрована ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області 13.02.2024 року за №5555, що підтверджується відміткою про реєстрацію на заяві та талоном-повідомленням єдиного обліку №60 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію.

Суд зазначає, що згідно з пунктами 5, 18 частини 1 статті 3 КПК України, досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності; слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, в тому числі бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Відповідно до частин 1, 5 статті 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік, визначені частиною 5 статті 214 КПК України, відповідно до положень якої, до ЄРДР підлягають внесенню:

1) дата надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника;

3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення;

4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела;

5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування;

7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань.

У Єдиному реєстрі досудових розслідувань автоматично фіксується дата внесення інформації та присвоюється номер кримінального провадження.

Відповідно до пункту 1 розділу 2 Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого Наказом Генерального прокурора України 30.06.2020 року № 298, до Реєстру вносяться відомості, зокрема, про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

При цьому, виходячи зі змісту статті 214 КПК України, повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, прокурор.

Відповідно до частини 4 статті 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Аналіз викладених вище положень КПК України вказує, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, та вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.

Підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення з огляду на їх зміст має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого приймає рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові ККС ВС у справі №556/450/18 (провадження №51-4229км20) від 30.09.2021 року.

Суд, вирішуючи по суті скаргу заявника бере до уваги те, що положеннями КПК України визначено, що до ЄРДР вносяться не будь-які заяви, які надходять до органів досудового розслідування, а лише відомості про кримінальне правопорушення, коли такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення.

При цьому зміст частини 1 статті 214 КПК України не передбачає обов`язку слідчого, дізнавача, прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема, ті, що не містять у собі обставини, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого чинним КК України.

Таким чином, внесенню до ЄРДР підлягають відомості із заяв, в яких міститься виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а не із заяв чи повідомлень про події, у яких немає достатньої інформації, що вказує на вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку, що викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 818/1526/18, у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Також суд зазначає, що відповідно до положень ст. 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Частиною 2 ст. 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: «Основні принципи незалежності судових органів», ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року. Генеральної Асамблеї ООН, «Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН, Європейська хартія «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи «Незалежність, дієвість та роль суддів» від 13 жовтня 1994 року та інших.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади», відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всі території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийняті позовів та заяв з таким предметом.

Верховний Суд України в постанові від 15 квітня 2008 року у справі №21-319во07 зазначив: «законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду».

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання (пункти 10 і 11).

У Висновках №3 (2002) та №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено: є неприйнятною можливість притягнення судді до відповідальності за здійснення своїх обов`язків, крім випадку умисного правопорушення при здійсненні судових функцій.

Так, суд бере до уваги те, що скаржник в якості обставин, які, на її думку, свідчать про вчинення суддею кримінального правопорушення, посилається лише на те, що суддя повідомив її про те, що вона не адвокат та не може брати участь у справі, не вказуючи вагомі обставини, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Тим самим заявник не погоджується з процесуальними діями та рішеннями судді під час виконання ним своїх професійних обов`язків в ході відправлення правосуддя.

Положеннями статті 214 КПК України визначена обов`язковість вчинення слідчим дій щодо прийняття та реєстрації заяви, як це передбачено у частині 4 вказаної статті, та відмова у вчиненні таких дій не допускається. При цьому зміст частини 1 статті 214 КПК України не передбачає імперативного обов`язку слідчого, дізнавача, прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого чинним КК України. Обов`язок слідчого зареєструвати заяву не є обов`язком слідчого зареєструвати відомості з цієї заяви в ЄРДР та законодавцем чітко розмежовано поняття внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, відповідно до положень частини 1 статті 214 КПК України та прийняття, реєстрація відповідних заяв, про що йдеться у частині 4 статті 214 КПК України.

Згідно з положеннями статті 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Аналіз викладеного вище та встановлених обставин скарги вказує, що у слідчого судді відсутні правові підстави для задоволення скарги ОСОБА_3 та для зобов`язання слідчого внести відомості за її заявою про злочини до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Оскільки у заяві про злочини на противагу вимогам статті 214 КПК України немає достатньої інформації, що вказує на вчинення кримінального правопорушення, бо не вказані обставини, що свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення, а вказані процесуальні дії та рішення судді, здійснені ним в межах його компетенції, незгоду з якими виражає заявник у своїй заяві.

Тому слідчий суддя дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 .

Керуючись ст. ст. 214, 303-306, 307, 369, 371, 372 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Відділення поліції №7 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей за заявою про кримінальне правопорушення від 13.02.2024 року відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її постановлення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Слідчий суддя ОСОБА_1