ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 522/5025/24

Провадження № 1-кп/522/2105/24

23 квітня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні за ЄРДР №0000392 від 27.03.2024, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, українця, громадянина України, не одруженого, з вищою освітою, місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу з 30.09.2023 по 27.10.2023, реалізуючи свій умисел на незаконне збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, виказав ОСОБА_6 вимогу надання йому особисто неправомірної вигоди у розмірі 1100 гривень щомісяця за здійснення ним впливу на прийняття рішення особами уповноваженими на виконання функцій держави, або місцевого самоврядування, а саме, управління реклами Одеської міської ради та КУ «ОДЕСРЕКЛАМА» щодо невжиття заходів із демонтажу, розміщених нею рекламних конструкцій попередивши, що законним шляхом отримати дозвіл на розміщення рекламного банеру неможливо. В подальшому, 27.10.2023, ОСОБА_4 під час особистої розмови за допомогою додатку для обміну миттєвими повідомленнями «Watsapp», продовжуючи реалізацію свого умислу на отримання неправомірної вигоди, виказав вимогу прийняття рішення та при отриманні позитивної відповіді від ОСОБА_6 надіслав реквізити банківського рахунку на який необхідно здійснити переказ грошових коштів в розмірі 1100 гривень на місяць для здійснення впливу на посадових осіб управління реклами Одеської міської ради. Таким чином, у період часу з 24.10.2023 по 28.02.2024, перебуваючи на території м. Одеса, ОСОБА_4 , реалізуючи свій умисел на незаконне збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів отримав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду у розмірі 4400грн. за здійснення ним впливу на прийняття рішень посадовими особами уповноваженими на виконання функцій держави, або місцевого самоврядування, а саме, управління реклами Одеської міської ради та КУ «ОДЕСРЕКЛАМА» щодо невжиття заходів із демонтажу, розміщених нею рекламних конструкцій за адресою: АДРЕСА_2 .

Діяння обвинуваченого ОСОБА_4 , кваліфіковано за ч. 2 ст. 369-2 КК України, як: одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 472 КПК України 23.04.2024 між прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , у присутності захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.

Так, згідно з умовами зазначеної угоди обвинувачений ОСОБА_4 зобов`язався беззастережно визнати у ході судового провадження свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, при цьому сторона обвинувачення і сторона захисту погодили призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 369-2 КК України у виді штрафу в розмірі чотирьох з половиною тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 76500 грн.

Крім того, на підставі ст. 96-2 КК України сторони домовились про застосування спеціальної конфіскації до грошових коштів в сумі 4400 грн., отриманих в якості неправомірної вигоди.

Обставини, якими сторони керувались при досягненні згоди щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді штрафу є: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; те, що він позитивно характеризується, раніше не судимий.

У судовому засіданні прокурор та обвинувачений просили суд затвердити угоду про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_4 під час розгляду справи у суді свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України за вказаних обставин, визнав повністю та підтвердив, що угода про визнання винуватості укладена ним добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді та погодився із призначенням узгодженого сторонами покарання.

При цьому, обвинувачений зазначив, що він розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який буде застосований в результаті затвердження угоди та наполягав на її затвердженні.

Захисник - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечував проти затвердження зазначеної угоди.

Вивчивши угоду про визнання винуватості, надані матеріали кримінального провадження, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні, у тому числі щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Згідно зі ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Вирішуючи питання щодо можливості затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину.

Діяння обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 2 ст. 369-2 КК України, як: одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій місцевого самоврядування.

Під час розгляду справи обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, при цьому судом з`ясовано, що останній цілком розуміє права, визначені п.п. 1-4 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

З урахуванням викладених обставин, суд вважає, що зазначена угода про визнання винуватості в цілому відповідає вимогам КПК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Згідно з ч. 5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

За таких обставин угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим підлягає затвердженню вироком суду.

Згідно приписів ст. 374 КПК суд вважає за необхідне залишити обвинуваченому ОСОБА_4 о запобіжний захід до у виді застави, обраний згідно з ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2024 (справа № 947/6125/24) - до набрання вироком суду законної сили, після чого запобіжний захід вважатиметься скасованим, а застава підлягатиме поверненню заставодавцю ОСОБА_5

Накладений у кримінальному провадженні згідно з ухвалою слідчого суді Київського районного суду м. Одеси від 07.03.2024 (справа №947/6125/24) арешт на майно підлягає скасуванню, відповідно до приписів ч. 4 ст. 174 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні - не пред`являвся.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання речових доказів вирішується судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України, зокрема оскільки ОСОБА_4 о визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, за який передбачено основне покарання у виді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та оскільки грошові кошти в сумі 4400 грн., одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, вони підлягають спеціальній конфіскації, відповідно до приписів ст.ст. 96-1, 96-2 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 376, 392, 394, 395, 468, 469, 473- 475, 532 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 23 квітня 2024 між прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі чотирьох з половиною тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 76 500 (сімдесят шість тисяч п`ятсот) гривень.

Застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді застави, обраний згідно з ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2024 (справа №947/6125/24) - залишити до набрання вироком суду законної сили, після чого вважати скасованим, а заставу в сумі 30 280 (тридцять тисяч двісті вісімдесят) гривень - повернути заставодавцю ОСОБА_5 .

Арешт накладений на майно згідно з ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07.03.2024 (справа №947/6125/24) - скасувати.

Речові докази:

- мобільний телефон марки «iPhone» моделі «11 Pro Max», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 в чохлі чорного кольору із влаштованою сім-картою з абонентським номером НОМЕР_3 , блокнот з чорновими записами, який поміщено до сейф - пакету НПУ №PSP1258070 - повернути власнику (законному володільцю) ОСОБА_4 о.

Грошові кошти в сумі 4 400 грн., отримані в якості неправомірної вигоди, на підставі ст. ст. 96-1, 96-2 КК України - конфіскувати у власність держави.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням положень ч. 4 ст. 394 КПК України.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1