ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/910/24 Справа № 202/5023/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровської області, одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей та осіб з обмеженими можливостями немає, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, у кримінальному провадженні № 0000008,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2024 року частково задоволено клопотання слідчого та застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17 червня 2024 року з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 1514000 грн., у випадку внесення якої на підозрюваного покладені відповідні обов`язки.

Слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_5 інкримінованого кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених п.п 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Визначаючи розмір застави, суд врахував обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, інші дані про його особу та ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та дійшов висновку, що достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків зможе застава у розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_6 просить змінити ухвалу слідчого судді та змінити підозрюваному запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляції вказує на те, що рішення є надмірним і таким, що прийнято без урахування фактичних обставин справи, суті обвинувачення та без урахування фізичного і матеріального стану підозрюваного.

Вказує, що не були враховані очевидні ознаки присутності в діях органу досудового розслідування провокації злочину, відсутність будь-яких доказів можливостей, засобів та каналів виконання обіцянок про переправлення заявника через державний кордон.

Зазначає, що суд не врахував позицію захисту, який ставив під сумнів кваліфікацію злочину за ознаками ст. 332 КК України, враховуючи, що жодного умислу на незаконне переправлення осіб через державний кордон не має.

Звертає увагу на те, що судом не врахований фізичний стан підозрюваного, який є інвалідом по зору, та матеріальний стан ОСОБА_5 , який є тимчасово безробітним, одружений.

Заслухавши сторони кримінального провадження, захисника, який в судовому засіданні уточнив свої вимоги та просив скасувати оскаржену ухвалу слідчого судді, підозрюваного, який підтримав захисника та просив задовольнити вимоги апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

За приписами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З матеріалів справи слідує, що 09.01.2024 року до ЄРДР за № 0000008 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч. 3 ст. 332 КК України.

18.04.2024 року ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України був затриманий та 19.04.2024 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме у організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, колегія суддів зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" від 28 жовтня 1994 року, "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року).

З'ясовано, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки долучені до клопотання матеріали, в тому числі, протоколи допитів свідка ОСОБА_10 ; протоколів про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій відео- та аудіоконтролю особи; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину; протокол обшуку; інші дані, які достатньо дають підстави дійти висновку, що дана особа могла б скоїти інкримінований їй злочин, тобто ймовірно є підстави допустити її причетність до їх вчинення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Ствердження, що при розгляді клопотання слідчим суддею не були враховані ознаки в діях органу досудового розслідування провокації злочину, відсутність будь-яких доказів можливостей, засобів та каналів виконання обіцянок про переправлення заявника через державний кордон, як і не врахована позиція сторони захисту, який ставив під сумнів кваліфікацію злочину за ознаками ст. 332 КК України з посиланням на відсутність умислу у підозрюваного на незаконне переправлення осіб через державний кордон, що на думку захисника є підставою для зміни його підзахисному запобіжного заходу на більш м`який, не беруться до уваги, оскільки вони фактично зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і на даному етапі кримінального провадження ці питання не розглядаються.

Колегія суддів, зважаючи на практику ЄСПЛ, відповідно до якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування», розглядаючи питання наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, погоджується з висновком слідчого судді, який врахував обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину проти встановленого порядку призову та мобілізації в умовах воєнного стану, і ці обставини свідчать про підвищену небезпеку протиправних дій останнього, що в свою чергу, враховуючи склад кримінального правопорушення, що інкримінований підозрюваному та санкцію ч. 3 ст. 332 КК України, яка передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 9 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років з конфіскацією майна, свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ризиків переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органу досудового розслідування та/або суду; знищення, схову або спотворення будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, зокрема речей і документів, що підтверджують факт вчинення підозрюваним дій з організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, з огляду на те, що наразі проводиться досудове розслідування, не всі речі та документи ще вилучено, великий ризик того, що перебуваючи на свободі ОСОБА_5 може вказані речі та документи знищити, сховати, спотворити, що буде мати негативний вплив на стан досудового розслідування; незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки, будучи обізнаним у доказах, які на теперішній час наявні в матеріалах кримінального провадження та анкетними даними свідків, може шляхом вмовлянь, погроз впливати на свідків та інших підозрюваних з метою уникнення кримінальної відповідальності; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином шляхом приховування, передачі чи вчинення інших дій щодо відчуження належного йому майна, задля уникнення подальшої його конфіскації.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, колегія суддів враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Доводи захисника стосовно наявності у підозрюваного ОСОБА_5 проблем зі здоров`ям, а саме, що підозрюваний є особою з інвалідністю 3 групи по зору, колегія суддів вважає такими, які не достатньо впливають на необхідність застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки належних доказів, які б свідчили про неможливість підозрюваного у зв`язку з його станом здоров`я знаходитися в установі в умовах тримання під вартою не надано і судом апеляційної інстанції не встановлено.

За наведених обставин, застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим та доцільним.

Разом з цим, враховуючи характер і обставини тяжкого кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , вчиненого в умовах воєнного стану з корисливих мотивів з метою збагачення, наявність обґрунтованої підозри та вищевказаних ризиків, враховуючи дані про його особу, який на момент затримання не працював, одружений, постійне місце проживання, раніше не судимий, є особою з інвалідністю 3 групи, його майновий стан, враховуючи існування суспільного інтересу, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав та інтересів суспільства, колегія суддів, підтримуючи висновок слідчого судді про те, що застава щодо ОСОБА_5 у визначених межах п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, вважає, що в даному виключному випадку альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1514000 гривень, на даному етапі досудового розслідування буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

За наведеного, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави щодо ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4