В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 642/6582/23

Провадження №1-кп/642/22/24

24 травня 2024 року

м. Харків

Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001372 від 06.09.2023 у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Новоселівка, Нововодолазького району Харківської області, з неповною середньою освітою, не одружений, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз засуджений 05.07.2021 Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч.4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення покарання, звільнився з ДУ «Олексіївська виправна колонія №25» 03.08.2023 року за відбуттям строку покарання,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, -

в с т а н о в и в:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_4 , маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, будучи достеменно обізнаним про введення військового стану, починаючи з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, строк дії якого продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб відповідно до Указу Президента № 573/2022 від 17.08.2023, у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 (остання редакція від 29.09.2022), повторно вчинив умисний корисливий злочин на території Холодногірського району м. Харкова при наступних обставинах.

Так, 30 серпня 2023 року приблизно о 08 годині 00 хвилині, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 знаходився біля будинку АДРЕСА_2 , де побачив раніше незнайомих йому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які розпивали спиртні напої, та приєднався до них.

В ході сумісного розпиття спиртних напоїв, ОСОБА_4 помітив, що у ОСОБА_6 в руках знаходиться його мобільний телефон ТМ «Nokia С21+», та у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння вказаним мобільним телефоном.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння мобільним телефоном, ОСОБА_4 приблизно о 11 год. 30 хв. попросив у ОСОБА_6 мобільний телефон ТМ «Nokia С21+», вартість якого згідно висновку експерта за результатами проведення товарознавчої експертизи № 23050 від 13.09.2023 року складає 2236,97 грн. для здійснення телефонного дзвінка. ОСОБА_6 , нічого не підозрюючи про злочинний намір ОСОБА_4 , повіривши у правдивість слів останнього, погодився та передав ОСОБА_4 свій мобільний телефон.

Після цього, ОСОБА_8 , взявши у руки переданий йому потерпілим ОСОБА_6 мобільний телефон, відійшов він нього та поклав мобільний телефон у кишеню своїх штанів, не маючи наміру повертати його. На прохання потерпілого ОСОБА_6 повернути йому мобільний телефон, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, перебуваючи в стані алкогольного сп?яніння, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, з корисливих мотивів, спочатку наблизився до потерпілого ОСОБА_6 , охопивши його руками за плечі, та правою ногою зробив підсікання обох ніг ОСОБА_6 , після чого ОСОБА_6 втратив рівновагу та впав на землю, в результаті чого у ОСОБА_6 утворилися садна в ділянці правого ліктьового, правого колінного суглобів та в ділянці правої лопатки, які згідно висновку експерта №09-1310/2023 від 11 вересня 2023 року «за ступенем тяжкості садна відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів».

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_4 разом з викраденим майном - мобільним телефоном TM «Nokia С21+» з місця вчинення кримінального правопорушення втік, в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 2236,97 грн.

ІІ. Позиція обвинуваченого ОСОБА_4 щодо пред`явленого обвинувачення та надані ним показання

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України не визнав повністю, посилаючись на той факт, що він не вчиняв грабежу стосовно потерпілого ОСОБА_6 належним йому мобільним телефоном, а просто попросив його у ОСОБА_6 для розмови з братом та пішов. Хотів повернути вказаний мобільний телефон, але потерпілий так до нього і не прийшов за телефоном, хоча достеменно знав, де він працює. Після віддав телефон своєму брату ОСОБА_9 для користування, а сім картку залишив собі. Потерпілий ОСОБА_6 з братом обвинуваченого ОСОБА_4 не знайомий. Вказав, що в той день, 30.08.2023 не спричиняв потерпілому тілесних ушкоджень, не бив його, а ОСОБА_6 сам впав на землю та забився, так як у останнього епілепсія. Визнає провину тільки в тому, що не повернув телефон, оскільки був дуже зайнятий. З пред`явленим обвинуваченням він не згоден.

ІІІ. Позиція сторони захисту.

Правова позиція сторони захисту відображена, зокрема, у вступній промові, усних показаннях обвинуваченого та виступах під час дебатів. Сторона захисту вважала наявними підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 у зв`язку не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України на ч.1 ст.190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство). Захисник зазначив, що докази, зібрані органами досудового розслідування та покладені в основу обвинувачення, є неналежними та недопустимими.

Обвинувачений ОСОБА_4 не вчиняв грабіж мобільного телефону ТМ «Nokia С21+», потерпілий добровільно його віддав ОСОБА_4 для здійснення дзвінка, показання потерпілого носять суперечливий характер, свідки під час допиту в суді достеменно не підтвердили причетність ОСОБА_4 до вчинення цього кримінального правопорушення, належними та допустимими доказами його винуватість не доведена, у зв`язку з чим сторона захисту просить виправдати ОСОБА_4 за недоведеністю його вини або перекваліфікувати дії останнього на ч.1 ст.190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).

ІV. Досліджені докази на підтвердження встановлених судом обставин та висновки суду

Незважаючи на повне невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_6 , частково показаннями допитаних свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , а також сукупністю досліджених письмових та речових доказів у кримінальному провадженні.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 надав показання, що 30.08.2023 вранці, точний час не пам`ятає, він з ОСОБА_7 та ще 2 жінками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які пізніше пішли, сиділи випивали на вулиці на «столбах» неподалік будинку АДРЕСА_2 . Потім підійшов ОСОБА_4 і вони продовжили разом вживати алкогольні напої. ОСОБА_13 попросив у нього телефон, щоб поспілкуватися з братом, після розмови повернув телефон. Через 15 хвилин обвинувачений ще раз наполегливо попросив телефон для перемовин з братом, але на його вимогу повернути телефон після розмови, ОСОБА_4 зменшив між ними відстань, схопив його за плечі, правою ногою зробив йому підсічку, збив з ніг, внаслідок чого потерпілий впав та вдарився сильно об землю правим коліном, ліктем та лопаткою, а Нініца ОСОБА_14 пішов з телефоном у невідомому напрямку, не реагуючи на оклики потерпілого повернути належний йому мобільний телефон. Заяву до поліції написав тільки через тиждень 05 вересня 2023, так як сподівався, що ОСОБА_15 поверне телефон.

Наступного дня після написання заяви до поліції, працівники поліції за його участю провели пред`явлення особи для впізнання, під час якого він серед чотирьох пред`явлених чоловіків впізнав саме ОСОБА_4 як особу, яка того дня заволоділа його мобільним телефономТМ «Nokia С21+». Вказану особу він впізнав добровільно, без будь-яких підказок чи тиску зі сторони працівників поліції. При проведенні слідчої дії були присутні двоє понятих.

Під час допиту у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надав наступні показання, що ОСОБА_4 є його братом. В кінці серпня 2023, точну дату не пам`ятає, йому зателефонував брат та запропонував зустрітися. Під час зустрічі він побачив у ОСОБА_4 телефон та попросив його подарувати йому. ОСОБА_4 дав телефон для користування, але сказав, що якщо зателефонують люди, то телефон треба буде повернути. Зазначив, що телефон був без сім карти, так як ОСОБА_4 її витяг та залишив собі. Потім, десь через тиждень приїхала поліція та забрала у нього вказаний телефон.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 надав показання, що ОСОБА_4 є його рідним братом, разом проживають та працюють на барахолці. Вкінці серпня 2023 року, дату не пам`ятає, він з ОСОБА_4 випивали, останній похизувався телефоном та передав його брату ОСОБА_16 Забару для користування. На питання, де ОСОБА_4 взяв телефон, той відповів, що взяв його зателефонувати братові та пішов. При яких обставинах це відбулося, він не пояснив.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що 30 серпня 2023 він перебував разом з ОСОБА_6 біля стовпа неподалік будинку АДРЕСА_2 , в районі «Іванівського мосту», вони випивали алкогольні напої та спілкувалися. Потім до них підійшов ОСОБА_13 , в той день він його бачив вперше, разом продовжили вживати алкогольні напої. Через деякий час ОСОБА_4 попросив у ОСОБА_6 телефон, щоб поспілкуватися з братом. Потерпілий йому дав телефон, який ОСОБА_15 через деякий час повернув після розмови. Потім він знову попросив телефон у ОСОБА_6 на 2 години та сказав, що його поверне після спілкування. ОСОБА_6 знову дав йому телефон і вони пішли разом за куток. Чув, що ОСОБА_13 провокував ОСОБА_6 словами, але не бачив, що трапилося. Почув грохот та звук, що хтось ніби то впав. Потім побачив ОСОБА_14 , який пішов в невідомому напрямку. Допомагав ОСОБА_6 піднятися та бачив тілесні ушкодження на руці (зчоси). На питання захисника повідомив, що ОСОБА_4 силою телефон не забирав у потерпілого ОСОБА_6 , останній дав його обвинуваченому добровільно для спілкування з братом. Чекали з ОСОБА_6 , що ОСОБА_4 поверне телефон добровільно, але так і не дочекалися. Особисто не бачив, щоб ОСОБА_4 бив ОСОБА_6 , але вони були за кутом, і все могло трапитися, так як звук падіння чув та бачив тілесні ушкодження у ОСОБА_6 після того, як ОСОБА_4 пішов.

Суд зазначає, що окрім показань потерпілого та свідків, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених письмових та речових доказів у кримінальному провадженні:

- заявою ОСОБА_6 про відкрите заволодіння його мобільним телефоном ТМ «Nokia С21+» та спричинення йому тілесних ушкоджень невідомим чоловіком ромської зовнішності 30.08.2023, яка зареєстрована 05.09.2023 у ВП № 2 ХРУП № ГУ НП в Харківській області. Заява записана зі слів ОСОБА_6 та підписана особисто (матеріали кримінального провадження, арк. 115);

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001372 від 06.09.2023 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, відповідно до якого невідома особа відкритим шляхом заволоділа мобільним телефоном ТМ «Nokia С21+», що належить потерпілому ОСОБА_6 , чим спричинила останньому матеріальну шкоду (к. п., арк. 111-112);

- рапортом о/у СКП ВП № 2 ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_17 , відповідно якого встановлено, що до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення причетний ОСОБА_4 , циган, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (к. п., арк. 121);

- протоколом огляду місця події від 05.09.2023 та ілюстративним матеріалом до протоколу огляду місця події підтверджується, що слідчим проведено огляд приміщення службового кабінету № 41 ВП №2 ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області за адресою: м.Харків, вул.Малиновського, 1, в присутності понятих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , де підозрюваний ОСОБА_4 добровільно видав мобільний телефон ТМ «Nokia С21+» темно синього кольору, який з його слів, він взяв подзвонити у громадянина на ім`я ОСОБА_20 30 серпня 2023 та не повернув. Телефон в присутності понятих було вилучено. Заходи фізичного та психологічного впливу до ОСОБА_4 не застосовувалися (к. п., арк. 130-133).

Всі учасники слідчої дії, в тому числі й підозрюваний ОСОБА_4 , підписали протокол без зауважень чи доповнень, будь-яких заперечень щодо порядку проведення слідчої дії не висловлювали, що підтверджується змістом протоколу від 05.09.2023.

Посилання обвинуваченого та сторони захисту, що телефон був вилучений не у обвинуваченого ОСОБА_4 , а у ОСОБА_21 , спростовуються даним протоколом огляду місця події від 05.09.2023 та ілюстративним матеріалом до нього.

Таким чином, суд вважає, що протокол огляду місця події від 05.09.2023 є належним та допустимим доказом у кримінальному провадженні. Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази.

- фактичними даними, які відображені у протоколі пред`явлення особи для впізнання від 06.09.2023 та у додатку до протоколу, підтверджується, що потерпілий ОСОБА_6 серед пред`явлених йому для впізнання чотирьох осіб впізнав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як чоловіка, який заволодів його мобільним телефоном та зробив йому підсічку, внаслідок якої він впав та отримав тілесні ушкодження (к. п., арк. 122-127).

Вказана слідча дія проводилася слідчим СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_22 в присутності двох понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , до впізнання пред`являлися чотири особи чоловічої статі, які не мали істотних відмінностей у віці, зовнішності чи одязі.

Всі учасники слідчої дії, в тому числі й впізнана особа ОСОБА_4 , підписали протокол без зауважень чи доповнень, будь-яких заперечень щодо порядку проведення слідчої дії не висловлювали, що підтверджується змістом протоколу від 06.09.2023.

Під час допиту у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 підтвердив, що при проведенні слідчої дії він впізнав ОСОБА_4 як чоловіка, який того дня спричинив йому тілесні ушкодження та відкритим шляхом заволодів його мобільним телефоном.

Таким чином, суд приходить до висновку, що слідча дія - пред`явлення особи для впізнання проведено слідчим з дотриманням вимог ст.ст. 104, 223, 228, 231 КПК України, протокол пред`явлення особи для впізнання від 06.09.2023 є належним та допустимим доказом у кримінальному провадженні.

- протоколом огляду місця події від 06.09.2023 та ілюстративним матеріалом до протоколу огляду місця події підтверджується, що слідчим проведено огляд місця події за адресою: м.Харків, пров. Клочківський, поблизу будинку № 23 біля «Іванівського мосту» в присутності потерпілого ОСОБА_6 та понятих ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , в ході огляду якого потерпілий ОСОБА_6 вказав місце поблизу 2-го стовпа, що ближче до провулку, та пояснив, як ОСОБА_4 застосував до нього насилля та забрав мобільний телефон (к. п., арк. 116-120);

- протоколом огляду місця події від 06.09.2023 та ілюстративним матеріалом до протоколу огляду місця події підтверджується, що слідчим проведено огляд приміщення службового кабінету № 19 ВП №2 ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області за адресою: м.Харків, вул.Малиновського, 1, в присутності понятих ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , де підозрюваний ОСОБА_4 добровільно видав з правої кишені своїх спортивних штанів мобільний телефон чорного кольору S-TELL model P750, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , зняв акумулятор та надав для огляду сім карту оператора ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_3 , вказану сім карту в присутності понятих було вилучено та поміщено до паперового пакету. Заходи фізичного та психологічного впливу до ОСОБА_4 не застосовувалися, зауважень до протоколу не було (к. п., арк.135-138).

- протоколом огляду предметів - документів від 06.09.2024, відповідно до якого за адресою: м.Харків, вул.Малиновського, 1 старшим слідчим СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_27 оглянуто вилучений та поміщений в експертний сейф пакет ЕХР 0302880 мобільний телефон ТМ «Nokia С21+» синього кольору, з ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 (к. п., арк. 134);

- заявою потерпілого ОСОБА_6 від 08.09.2023, який надав старшому слідчому СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_27 оригінал товарного чеку на мобільний телефонТМ «Nokia С21+», з ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 ,що підтверджує, що потерпілий є власником даного мобільного телефону (к. п., арк. 140-141);

Вищевказані письмові докази додатково підтверджують покази потерпілого ОСОБА_6 про те, що у нього було викрадено мобільний телефон ТМ «Nokia С21+», з ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 ;

- протоколом огляду предметів документів від 08.09.2023 про огляд старшим слідчим СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_27 оригіналу товарного чеку на мобільний телефонТМ «Nokia С21+», з ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 (к. п., арк. 142);

- висновком експерта № 23050 від 13.09.2023, відповідно якого встановлена ринкова вартість мобільного телефонуТМ «Nokia С21+» - 2 236,97 грн. (к. п., арк. 150-153);

- фактичними даними, які відображені у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.09.2023, підтверджується, що свідок ОСОБА_7 серед пред`явлених йому для впізнання чотирьох осіб впізнав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як чоловіка, який заволодів мобільним телефоном ОСОБА_6 (к. п., арк. 127-129).

Вказана слідча дія проводилася старшим слідчим СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_27 в присутності двох понятих ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , до впізнання пред`являлися кольорові фотознімки чотирьох осіб чоловічої статі, які не мали істотних відмінностей у віці, зовнішності чи одязі.

Всі учасники слідчої дії підписали протокол без зауважень чи доповнень, будь-яких заперечень щодо порядку проведення слідчої дії не висловлювали, що підтверджується змістом протоколу від 11.09.2023.

Під час допиту у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 підтвердив, що при проведенні слідчої дії він впізнав ОСОБА_4 як чоловіка, який того дня відкритим шляхом заволодів мобільним телефоном ОСОБА_6 ..

Таким чином, суд приходить до висновку, що пред`явлення особи для впізнання за фотознімками проведено слідчим з дотриманням вимог ст.ст. 104, 223, 228, 231 КПК України, протокол пред`явлення особи для впізнання від 11.09.2023 є належним та допустимим доказом у кримінальному провадженні.

- згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 08.09.2023 та ілюстративного матеріалу до вказаного протоколу, який проведено старшим слідчим СВ ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_27 за участю потерпілого ОСОБА_6 , лікаря-експерта ХОБСМЕ ОСОБА_30 , в присутності понятих ОСОБА_31 , ОСОБА_32 встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 , стоячи в положенні проти ОСОБА_6 , здійснив обхват обома руками за шию потерпілого та правою ногою зробив підсічку в область правої голені, внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав на асфальтове покриття правою половиною тіла та отримав тілесні ушкодження (к. п., арк. 143-147);

- висновком експерта № 09-1310/2023 від 11.09.2023, згідно якого у громадянина ОСОБА_6 мають місце садна в ділянці правого ліктьового, правого колінного суглобів та в ділянці правої лопатки, які утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів за механізмом тертя-ковзання та могли утворитися за 8-10 днів до моменту проведення судово-медичної експертизи, яка розпочата 07 вересня 2023 (к. п., арк. 148-153);

За ступеням тяжкості садна відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6 днів.

Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , не виключена можливість їх утворення при падінні на площині з висоти власного росту, не є типовими для самоспричинення.

Тілесні ушкодження могли утворитися у ОСОБА_6 за обставинами та механізмом, на які він посилається в протоколі проведення слідчого експерименту від 08.09.2023, що підтверджує правдивість свідчень потерпілого.

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази.

Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 щодо невизнання своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення суд оцінює критично, вважає їх неправдивими та такими, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки його покази повністю спростовуються показаннями потерпілого та показаннями допитаних свідків, а також сукупністю досліджених письмових та речових доказів у кримінальному провадженні.

Суд враховує, що у обвинуваченого ОСОБА_4 із потерпілим ОСОБА_6 раніше не було неприязних стосунків, тому підстав для обмови обвинуваченого у потерпілого немає.

Крім цього, покази потерпілого ОСОБА_6 загалом узгоджуються із дослідженими висновком експерта та протоколом слідчого експерименту, які були досліджені в ході судового розгляду, у зв`язку з чим показання потерпілого ОСОБА_6 суд вважає достовірними та правдивими.

Під час допиту у судовому засіданні потерпілий, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за дачу завідомо неправдивих показань, надав послідовні показання, які підтверджують винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

На переконання суду, окремі неточності у показаннях потерпілого щодо зазначення точного часу події, висловів обвинуваченого ОСОБА_4 , пов`язані з давністю події кримінального правопорушення та тривалістю часу, який пройшов з моменту цієї події до дати його допиту в суді, а також страх перед обвинуваченим, який залякував потерпілого ОСОБА_6 під час допиту в судовому засіданні.

Таким чином, окремі неточності в показаннях потерпілого ОСОБА_6 не впливають на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини кримінального правопорушення, яке було вчинено обвинуваченим ОСОБА_4 .

При цьому, висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні цього кримінального правопорушення не ґрунтуються тільки на показаннях ОСОБА_6 , оскільки його винуватість доводиться іншими об`єктивними доказами у кримінальному провадженні.

Оцінюючи відповідно до вимог ст. 94 КПК України вищевказані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України доведена поза розумним сумнівом, підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_6 , частково підтверджується показаннями свідків, а також сукупністю досліджених письмових та речових доказів у кримінальному провадженні.

Версія обвинуваченого про наявність у нього умислу на шахрайство не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду та спростовується вищевказаними безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, зміст яких розкрито вище.

Будь яких істотних порушень КПК України під час досудового розслідування, які б вплинули на кваліфікацію дій обвинуваченого та поставили б під сумнів зібрані по справі докази, судом не вбачається.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 на ч.1 ст.190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).

V. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_4 .

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану повторно.

VІ. Мотиви суду при призначенні покарання

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 66 КК України, не встановлено.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до вимог, передбачених ч.1 ст.67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів, тобто вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення, що підтверджується наявними матеріалами, зокрема копією долученого вироку Фрунзенського районного суду м.Харкова від 05.07.2021, ухваленого стосовно ОСОБА_4 .

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він не має постійного місця реєстрації, не одружений, будь-яких осіб на утриманні не має, раніше неодноразово судимий, останній раз засуджений 05.07.2021 Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч.4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення покарання, звільнився з ДУ «Олексіївська виправна колонія №25» 03.08.2023 року за відбуттям строку покарання, на обліку в лікаря-нарколога в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває, згідно довідки КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3»ХМР від 15.09.2023 впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою не звертався, офіційно не працевлаштований, тяжких захворювань чи інвалідності не має (к. п., арк. 161-177).

Під час дебатів сторона обвинувачення вважала доведеною провину обвинуваченого відповідно до обставин, що були зазначені в обвинувальному акті, просила визнати ОСОБА_4 винним за ч.4 ст.186 КК України та призначити покарання у вигляді 8 років позбавлення волі.

Вимогами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із положень статей 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким умисним злочином, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, у зв`язку з чим суд призначає обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за санкцією ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, яке є необхідними та достатніми покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у статтях 50, 65 КК України, є справедливим та співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст.69 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю для цього передумов, а застосування таких положень Закону буде явно несправедливим через м`якість покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 2 лютого 2021 року у справі № 361/7311/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі за правилами передбаченими у частині першій цієї статті.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного суду, якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21.06.2017 (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 20.09.2023 обрано ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою з 20.09.2023.

Таким чином, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, строк попереднього ув`язнення зараховується судом у разі засудження до позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, суд вважає за необхідне врахувати це у своєму рішенні, тобто у строк відбування покарання, призначеного за цим вироком, зарахувати ОСОБА_4 строк перебування під вартою з дня фактичного затримання - 20.09.2023 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

VІІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

В ході досудового розслідування по кримінальному провадженню ОСОБА_4 обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався в ході розгляду в суді при розгляді даного кримінального провадження, а тому з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, суд вважає доцільним запобіжний захід, застосований до обвинуваченого у вигліді тримання під вартою, залишити до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Відповідно до ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення судової товарознавчої експертизи № 23050 від 13.09.2023 у розмірі 1 911,84 грн.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації (ч.4 ст.174 КПК України).

У зв`язку з тим, що провадження по даній кримінальній справі закінчується, суд вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на майно, на яке накладено арешт в рамках даного кримінального провадження.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 370, 371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без змін.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 20 вересня 2023 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобтоз 20.09.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведену судово-товарознавчу експертизу № 23050 від 11.09.2023 у розмірі 1 911,84 (одна тисяча дев`ятсот одинадцять грн. 84 коп.) грн.

Речові докази по справі:

- мобільний телефонТМ «Nokia С21+», з ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , сім карта оператора ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_3 , які перебувають на зберіганні в камері зберігання речових доказів ВП № 2 ХРУП № 3 ГУ НП в Харківській області після набрання вироком законної сили повернути власникуОСОБА_6 ;

- оригінал товарного чеку, який зберігається в матеріалах кримінального провадження №0001372 від 06.09.2023, після набрання вироком законної сили зберігати в матеріалах кримінальної справи;

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 08.09.2023 року по справі №642/5163/23 (провадження №1-кс/642/2720/23) на мобільний телефонТМ «Nokia С21+», з ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , сім карту оператора ПрАТ «Київстар» з номером НОМЕР_3 - після набрання вироком законної сили - скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м.Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_33