Провадження №11-кп/824/669/2024 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури - ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04 липня 2023 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 23.01.2019 Святошинським районним судом міста Києва за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до трьох років позбавлення волі; 06.01.2022 звільненого з місць позбавлення волі на підставі ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області умовно-достроково на 1 місяць 22 дні,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 16.06.2023, приблизно о 15 годині 10 хвилин, знаходячись біля буд. АДРЕСА_2 , незаконно зберігав при собі, без мети збуту, наркотичний засіб - метадон (фенадон), загальною масою 0, 33 г.

ОСОБА_7 у невстановлені дізнанням час, місці та спосіб, незаконно придбав 15 таблеток білого кольору, які знаходились в 1 блістері «Метадон-ЗН» та фрагменті блістеру «Метадон-ЗН», схожі на таблетки, що містять наркотичний засіб, які з метою подальшого особистого вживання залишив на зберігання при собі, без мети збуту.

Коли ОСОБА_7 , приблизно о 15 годині 10 хвилин, 16.06.2023, знаходився біля буд. АДРЕСА_2 , він був викритий працівниками поліції, яким добровільно видав для подальшого вилучення 11 блістер «Метадон-ЗН» з 10 таблетками білого кольору, масами по 0,50 г, та фрагмент блістеру «Метадон-ЗН» з 5 таблетками білого кольору, масами по 0,50 г.

Згідно висновку експертизи матеріалів, речовин та виробів СЕ-19/111-23/31423-НЗПРАП від 28.06.2023, у наданих на дослідження таблетках білого кольору виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон (фенадон). Загальна маса метадону (фенадону) в таблетках становить 0,33 г.

Метадон (фенадон), згідно Списку № 1 «Наркотичні засоби, обіг яких обмежено» Таблиці 2 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770, є наркотичним засобом, обіг якого обмежено.

Згідно наказу Міністерства охорони здоров`я від 02.08.2000 № 188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» розміром наркотичного засобу, обіг якого обмежено - метадону (фенадону), за який передбачена кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 309 КК України, є маса від 0,02 г до 1,6 г.

Таким чином, ОСОБА_7 , вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України, а саме: незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, без мети збуту.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 04 липня 2023 року ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. Призначено ОСОБА_7 , покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку у 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Запобіжний захід обвинуваченому не обирався. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Стягнуто з ОСОБА_7 на відшкодування судових витрат за проведення експертизи 2868 (дві тисячі вісімсот шістдесят вісім) грн. 00 коп. Вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції заступник керівника Київської міської прокуратури - ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Святошинського районного суду м. Києва скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України призначити покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосував ст. 75 КК України, яка не підлягала застосуванню.

У зв`язку з тим, що поширення наркоманії та зростання злочинності, пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів набувають усе більших масштабів і стають серйозним соціальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей, важливе значення має правильне застосування кримінально-правових норм, що передбачають відповідальність за вчинення таких злочинів.

Однак, при ухваленні вироку, за межами уваги суду, без необхідної оцінки залишились дані про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого. Судом не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_7 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, та відбував реальне покарання у виді позбавлення волі. Однак, навіть суворі, реальні заходи кримінальної репресії не призвели до позитивних змін в його особистості і не створили у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві. Отже вони виявилися недостатніми, оскільки не сприяли перевихованню обвинуваченого, який після звільнення з місць позбавлення волі продовжив вчиняти кримінальні правопорушення.

Наведене свідчить про свідоме бажання обвинуваченого вести злочинний спосіб життя. Обвинувачений на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив. Маючи певний життєвий досвід, обвинувачений розумів наслідки своїх протиправних дій та зухвало зневажав на можливість отримати суворе покарання.

Сторона обвинувачення вважає, що виправлення ОСОБА_7 без реального відбуття покарання неможливе. Безпідставне застосування інституту звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням може викликати у обвинуваченого відчуття безкарності та сприяти вчиненню нових кримінальних правопорушень. В ході судового розгляду не здобуто жодних конкретних відомостей, які дозволяють обґрунтовано застосувати до обвинуваченого інститут звільнення від відбування покарання. Через це вказівки на такі обставини відсутні в оскаржуваному вироку.

Також суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття. Щире каяття означає добровільну критичну оцінку особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність. В даному випадку, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували б наявність такої обставини, як щире каяття, а визнання вини обвинуваченим, затриманим після вчинення злочину, свідчить про те, що останній під тиском беззаперечних доказів намагається уникнути справедливого покарання за вчинене.

Враховуючи викладене, висновки суду про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням суперечать принципу справедливості покарання і не відповідають його меті - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Крім цього, всупереч вимогам закону, Святошинський районний суд м. Києва незаконно і невмотивовано застосував до обвинуваченого ст. 75 КК України, яка не підлягала застосуванню. Тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Внаслідок такої помилки ОСОБА_7 призначено явно несправедливе, невиправдано м`яке покарання із помилковим застосуванням ст. 75 КК України. Покарання, призначене із застосуванням ст. 75 КК України, є м`якшим за покарання такого самого виду та розміру, яке належить відбувати реально.

Відтак на думку сторони обвинувачення, вирок Святошинського районного суду м. Києва від 04.07.2023 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу, без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені представленими у справі доказами у їх сукупності.

Разом з тим, на думку колегії суддів, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що виразилось у безпідставному звільненні ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Відповідно до положень ст. 65 КК України, при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 - щире каяття, то апеляційний суд звертає увагу на те, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого кримінального правопорушення. Як вбачається із матеріалів провадження ОСОБА_7 під час досудового розслідування так і в суді апеляційної інстанції свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального проступку визнав в повному обсязі, про що також свідчить заява обвинуваченого щодо визнання своєї винуватості.

Тому колегія суддів вважає, що судом обґрунтовано визнано щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання.

Згідно ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Разом з тим, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, суд першої інстанції не навів переконливих доводів на підтвердження свого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, обмежившись формальним перерахуванням даних, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_7 не одружений, не працює, на обілку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, раніше судимий, та пославшись на обставину, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання, а саме щире каяття, дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнив ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

При цьому, суд першої інстанції залишив поза увагою та не врахував ту обставину, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень та відбував реальне покарання у виді позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, після звільнення з місць позбавлення волі продовжив вчиняти кримінальні правопорушення.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин або прекурсорів завдає значної шкоди не тільки здоров`ю населення та генофонду нації, але є також реальною та серйозною загрозою національній безпеці будь-якої держави. У зв`язку з тим, що поширення наркоманії та зростання злочинності, пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів набувають усе більших масштабів і стають серйозним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей, важливе значення має правильне застосування кримінально-правових норм, що передбачають відповідальність за вчинення таких кримінальних правопорушень.

Зазначені обставини свідчать про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого ОСОБА_7 , його схильність до вчинення кримінальних правопорушень, а також про його стійке небажання стати на шлях виправлення, а відтак застосування щодо нього положень ст. 75 КК України та звільнення від відбування призначеного вироком суду покарання з випробуванням виключається.

Наведене у своїй сукупності, безумовно, указує на неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання та необґрунтованість рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання із випробуванням.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів погоджується з видом та розміром покарання, призначеним ОСОБА_7 , судом першої інстанції за ч. 1 ст. 309 КК України, так як при визначенні обвинуваченому виду та розміру покарання судом дотримано вимоги ст. 65 КК України, враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання. Таким чином, на переконання колегії суддів, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, без застосування ст. 75 КК України буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає до задоволення, а вирок Святошинського районного суду міста Києва від 04.07.2023 скасуванню в частині призначеного покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку, що відповідає вимогам закону про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст.ст. 615, 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури - ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 04 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4