Провадження № 11-кп/824/2967/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 26 січня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Бородянського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке обґрунтоване тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, вчиненого під час воєнного стану, з метою ухилення від кримінальної відповідальності обвинувачений може переховуватися від суду та незаконно впливати на експертів та свідків, які є мешканцями населеного пункту, де він проживає і є місцем кримінального правопорушення, та перешкоджати провадженню іншим чином. На думку прокурора, менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти наявним ризикам, які з часом не зменшилися, і виконанню обвинуваченим покладених на нього обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 26 січня 2024 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 25 березня 2024 року включно.

Суд, обґрунтовуючи доцільність подальшого перебування обвинуваченого під вартою, врахував тяжкість і обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, враховуючи введення воєнного стану в Україні в зв`язку з військовою агресією РФ проти України, свідчать про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків з метою уникнути кримінальної відповідальності, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, і застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити запобігання зазначеним ризикам.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що обвинувачений не визнає своєї вини, а матеріали кримінального провадження не містять доказів на підтвердження його винуватості. Вважає, що заявлені прокурором ризики відсутні та не підтверджені доказами, а судом не враховані дані про собу обвинуваченого, який не судимий, має міцні соціальні зв`язки, утримує свого неповнолітнього сина та онкохвору матір, має постійне місце проживання, вищу економічну освіту, позитивні характеристики, з 13.04.2022 року був мобілізований для проходження служби в ЗСУ.

Вважає ризик переховування від суду безпідставним, з огляду на перебування на його утриманні онкохворої матері та сина-студента, доводи клопотання прокурора про можливість знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів необгрунтованими, оскільки під час обшуку всі речі були ретельно досліджені, при цьому доказова база про наявність складу злочину - відсутня. Зазначає також, що судом не врахована можливість усунення ризику впливу на свідків шляхом покладення ухвалою суду на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, і обмежити спілкування зі свідками. Зазначає про бездоказовість наявності інших ризиків, про які було зазначено у клопотання прокурора.

Відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги обвинувачений та захисник повідомлені, проте клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх особистою участю до суду не надійшло, тому їх неявка, в силу вимог ст.422-1 КПК України, не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі, у тому числі і ризики, передбачені вимогами кримінального процесуального закону.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, врахувавши при цьому вимоги ч.6 ст.176 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи суспільну небезпечність інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, направленого проти основ національної безпеки України, приймаючи до уваги тяжкість кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, характер вчиненого правопорушення, колегія суддів вважає, що висновки суду про продовження існування зазначених прокурором ризиків є такими, що ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, тому відсутні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують продовження дії обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Судом першої інстанції також в повній мірі обґрунтована відповідність вимогам суспільного інтересу із врахуванням презумпції невинуватості для продовження дії такого запобіжного заходу як тримання під вартою обвинуваченого.

Надаючи оцінку ризику можливості ОСОБА_7 переховуватися від суду, суд вірно визначив, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Посилання захисника обвинуваченого на недоведеність прокурором заявлених ризиків не знайшло свого підтвердження, оскільки судом в повній мірі було перевірено наявність ризиків та доводам прокурора надано належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність належних та допустимих доказів наявності його вини у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції при перегляді на предмет законності ухвали суду першої інстанції про доцільність перебування під вартою обвинуваченого під час судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги про наявність постійного місця проживання, перебування на утриманні обвинуваченого хворої матері та сина-студента, наявність позитивних характеристик, відсутність судимостей, не є тими стримуючими факторами та не переважають можливих ризиків його неправомірної поведінки.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати безумовними підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала суду є законною.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419,422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 26 січня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: