Справа № 461/1395/24
Провадження № 1-кп/461/332/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.04.2024 м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кам`янське, Дніпропетровської області, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Галицького районного суду м. Львова від 11.03.2024 до покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України -

в с т а н о в и в:

26 січня 2024 року, приблизно о 02 год. 48 хв., ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), у час запровадження воєнного стану по всій території України, діючи повторно, з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, перебуваючи біля торгового павільйону «ІНФОРМАЦІЯ_2» ФОП ОСОБА_5 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , вважаючи, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь та їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, використовуючи частину бетонної бруківки, яку перед цим знайшов на вулиці, розбив вікно вказаного торгового павільйону, після чого рукою проник у середину торгового павільйону, звідки таємно викрав планшет марки Oscal Pad 10 Mint Green із зарядним пристроєм, вартістю 6652,03 грн. та з викраденим пішов у невідомому напрямку. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 заподіяв ФОП ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 6652,03 грн.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковано як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно та в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю, та пояснив суду, що 26 січня 2024 року, приблизно о 02 год. 48 хв., він перебував біля торгового павільйону «ІНФОРМАЦІЯ_2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , бетонною бруківкою розбив вікно торгового павільйону, та викрав планшет марки Oscal Pad 10 Mint Green із зарядним пристроєм. Обвинувачений пояснив, що у вчиненому щиро розкаюється та просить суворо його не карати, вказавши, що повністю усвідомив протиправність своїх дій.

Окрім того, ОСОБА_4 повідомив, що не бажає користуватися послугами захисника, свої інтереси представлятиме самостійно.

Представник потерпілого ФОП ОСОБА_5 - ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, у якій просив суд проводити розгляд справи у відсутності потерпілого та представника, щодо визначення обвинуваченому покарання покладається на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши всім учасникам судового провадження правові наслідки ч.3 ст.349 КПК України та отримавши на це їх згоду, визнав не доцільним дослідження інших доказів у справі.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано - доведена повністю.

Виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.4 ст.185 КК України є правильною, оскільки останній вчинив викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно та в умовах воєнного стану.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 року) при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п.3 вищевказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У відповідності до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Своєю чергою, наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких його вчинено та особу обвинуваченого. Зокрема те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому, не одружений, дітей на утриманні не має, з середньо спеціальною освітою, не працює, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, раніше судимий, а тому суд дійшов висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 4 (чотири) місяці.

Окрім того, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування вимог ст.ст. 69, 75 КК України, оскільки ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, поведінка обвинуваченого свідчить про його схильність до вчинення умисних кримінальних правопорушень проти власності та про небажання останнього ставати на шлях виправлення.

Судом встановлено, що вироком Галицького районного суду м.Львова від 11.03.2024 справа №461/1888/24 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, із врахуванням пп. б п.1 ч.1 ст.72 КК України, до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 14.02.2024 та остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, з врахуванням, що одному дню позбавлення волі відповідають 2 (два) дні обмеження волі.

Згідно правового висновку Об`єднаної палати ККС ВС від 01 червня 2020 року у справі №766/39/17 пр. № 51-8867кмо18 при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили:

а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК (за сукупністю злочинів);

б) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків).

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, до постановлення вироку Галицьким районним судом м.Львова від 11.03.2024, відтак суд дійшов висновку, що покарання слід призначити із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, враховуючи вирок Галицького районного суду м.Львова від 11.03.2024 та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 12.02.2024 у кримінальному проваженні №0000378 від 26.01.2024 відносно ОСОБА_4 застосовано у виді особистого зобов`язання, строком на два місяці, тобто до 12.04.2024. Таким чином, на момент ухвалення вироку строк запобіжного заходу, обраного щодо ОСОБА_4 , - закінчився. Письмового клопотання про обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого прокурором не подавалось. Оскільки ОСОБА_4 добровільно з`явивсь в судове засідання, що вказує на його належну процесуальну поведінку, суд не вбачає підстав вважати наявними ризики, передбачені ст.177 КПК України, які необхідні для обрання запобіжного заходу.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні відсутній.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 69, 70, 71, 75, 185 КК України, ст.ст.349, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України, та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, із врахуванням вироку Галицького районного суду м.Львова від 11.03.2024, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Після набрання вироком законної сили речові докази у справі, а саме:

планшет марки Oscal Pad 10 Mint Green, серійний номер НОМЕР_1 , IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 - залишити у власності потерпілого ОСОБА_5 ;

куртку темно-зеленого кольору з капюшоном та кофту червоного кольору із капюшоном, що застібається на замок-блискавку - залишити у власності обвинуваченого ОСОБА_4 ;

оптичний диск СD-R, в кількості 1 штука - залишити в матеріалах кримінального провадження №0000378 від 26.01.2024.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1