Номер провадження: 11-кп/813/1388/24
Справа № 522/4601/20 1-кп/522/146/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 27.03.2024, якою в судовому засіданні під час судового розгляду к/п №0005769 від 25.10.2019стосовно:

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Туркменабаду респ. Туркменістану, громадянина респ. Туркменістану, студента 4 курсу Одеської державної академії технічного регулювання та якості факультету метрології стандартизації та сертифікації якості, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 1, 7, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави,

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Туркменабаду респ. Туркменістану, громадянина респ. Туркменістану, непрацюючого, із середньою освітою, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави,

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Туркменабаду респ. Туркменістану, громадянина респ. Туркменістану, студента ІНФОРМАЦІЯ_4 , неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 27.03.2024 в процесі судового розгляду обвинувального акту в к/п №0005769 від 25.10.2019за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 1, 7, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України було відмовлено в задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжних заходів, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк застосування стосовно обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 26.05.2024, без визначення розміру застави, стосовно кожного.

Мотивуючи своє рішення, суд послався на те, що стороною обвинувачення була доведена наявність ризиків того, що обвинувачені ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Врахувавши те, що ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, ОСОБА_15 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке спричинило загибель людини, а ОСОБА_16 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, поєднаного із застосуванням насильства, суд, керуючись вимогами п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, визнав за доцільне не визначати обвинуваченим розмір застави в якості альтернативного запобіжного заходу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 не погодився із оскаржуваною ухвалою з огляду на те, що суд під час винесення ухвали не врахував відсутності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, однотипові клопотання прокурора весь час обмежуються лише формальними фразами, натомість, ОСОБА_15 раніше не судимий, не є резидентом України, утримується під вартою чотири з половиною роки, його вина у вчиненні тяжкого злочину не доведена, обвинувачення базується виключно на припущеннях; обвинувачений має тісні соціальні зв`язки, зокрема, до затримання навчався в Одесі та тривалий час знаходився у фактичному шлюбі, разом із дружиною має постійне місце проживання; у разі звільнення з-під варти ОСОБА_17 гарантоване працевлаштування та обвинувачений зобов`язується за першим викликом з`являтись до суду та у разі необхідності до правоохоронних органів.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_4 .

Ухвала суду 1-ої інстанції в частині продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в апеляційному порядку не оскаржується.

Обвинувачений ОСОБА_15 , який наразі утримується під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», будучи належним чином та своєчасно повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, клопотань про особисту участь в судовому засіданні апеляційного суду не подавав.

Враховуючи неявку обвинуваченого в судове засідання, колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку прокурора та захисника, вважає за можливе апеляційний розгляд провести без участі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_8 , який вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти її задоволення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, суд зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на наступне.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Приморському райсуді м. Одеси знаходиться обвинувальний акт в к/п №0005769 від 25.10.2019 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 1, 7, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми кримінального процесуального закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення.

Відтак, з огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає передчасними твердження захисника ОСОБА_8 стосовно того, що вина ОСОБА_13 у вчиненні тяжкого злочину не доведена та обвинувачення базується виключно на припущеннях, натомість, відповідно до вимог ст. 89, 94 КПК України, оцінка доказів з точки зору належності та допустимості, а загалом сукупності доказів з точки зору вагомості, достатності та взаємозв`язку буде здійснена судом 1-ої інстанції за результатами судового розгляду зазначеного кримінального провадження, після дослідження та відповідної правової оцінки наданих сторонами кримінального провадження доказів, при цьому, на теперішній час предметом апеляційного оскарження є ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та, як наслідок, наявності або відсутності визначених кримінальним процесуальним законом підстав для такого продовження.

Питання встановлення наявності в діях обвинуваченої особи вини вирішується судом 1-ої інстанції в нарадчій кімнаті, після відповідного дослідження під час судового розгляду наданих сторонами кримінального провадження доказів, в результаті чого суд ухвалює відповідне судове рішення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Проте, всупереч твердженням сторони захисту про те, що перераховані в клопотанні ризики є недоведеними, зважаючи на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_17 злочину, пов`язаного із умисним протиправним заподіянням смерті іншій людині, вчинене з хуліганських мотивів та за попередньою змовою групою осіб, його характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватими (відповідно до санкції ч. 2 ст. 115 КК України позбавлення волі на строк від 10-ти до 15-ти років або довічне позбавлення волі), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від суду.

Додатковим підтвердженням існування зазначеного ризику слугує також характеристика особи обвинуваченого ОСОБА_13 , який є громадянином іншої держави, тобто має безперешкодну можливість покинути територію України в будь-який час, офіційно не працевлаштований, тобто не має законних засобів для існування та постійного джерела прибутку, у нього відсутні утриманці, тобто фактично не має міцних соціальних зв`язків.

Водночас, колегія суддів, погоджуючись із висновком суду, зауважує на тому, що в даному провадженні об`єктивно продовжує існувати також ризик незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків, оскільки останні на теперішній час судом ще не допитані.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи захисника ОСОБА_8 щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_13 гарантованого працевлаштування та зобов`язання з`являтись до суду та правоохоронних органів за першою вимогою, оскільки зазначені доводи є голослівними та жодними документальними доказами не підтверджені.

Апеляційний суд приймає до уваги та вважає слушними посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_15 раніше не судимий, знаходиться у фактичному шлюбі та разом із дружиною має постійне місце проживання, проте зазначає, що вказані обставини не можуть беззаперечно гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленим вище ризикам у разі застосування більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованого обвинуваченому злочину, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_13 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених залишенню без змін як законна, обґрунтована та вмотивована.

Водночас, апеляційний суд, погоджуючись із твердженнями сторони захисту про тривале утримання обвинуваченого ОСОБА_13 під вартою, вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Частина 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , а також пояснень сторони захисту та прокурора свідчить про те, що кримінальне провадження, навіть враховуючи його складність, перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, зокрема, з березня 2020 року, протягом якого обвинувачені утримуються під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято, всі дії суду фактично зводяться до продовження обвинуваченим строку застосування запобіжного заходу.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне в черговий раз звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 27.03.2024, якою стосовно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 1, 7, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 7 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України на стадії судового розгляду кримінального провадження продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26.05.2024, без визначення розміру застави, стосовно кожного залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції щодо необхідності дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4