Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3727/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/292/24
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали судового провадження №296/3727/24 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 23.04.2024,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою частково задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах строку досудового розслідування, тобто до 02 червня 2024 року включно. У задоволенні решти вимог клопотання відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого ОСОБА_9 та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 22 год 00 хв до 06 год 00 хв, строком до 02.06.2024, та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2, 3, 4, 8 ч.5 ст.194 КПК України. При цьому, наголошує, що відсутня обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, істотно зменшились (відпали) ризики вчинення ОСОБА_8 дій, передбачених статтею 177 КПК України, крім того, в ході розгляду клопотання слідчим суддею не було встановлено підстав для продовження застосування до ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу (неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу). Звертає увагу, що в ході розгляду клопотання сторона захисту звертала увагу слідчого судді на те, що виклад фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, що наведений слідчим, не відповідає дійсності, а ОСОБА_8 немає будь-якого відношення до описаної протиправної діяльності. Зазначає, що єдиними доказами, в яких згадується ОСОБА_8 як особа, що може бути причетною до протиправної поведінки є: о протокол допиту ОСОБА_10 від 06.11.2023, яка давала показання у кримінальному провадженні № 0000592 від 08.11.2023 (тобто іншому кримінальному провадженні), при цьому, показання ОСОБА_10 базуються на показаннях іншої особи ОСОБА_11 , особу ОСОБА_12 він знає, проте жодних відносин з ним не підтримує. Вважає, що слідчий у клопотанні посилався на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК не надаючи жодних доказів на підтвердження продовження існування заявлених ризиків. При цьому, обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, є неправомірним. Звертає увагу, що його підзахисний має сталі соціальні зв`язки, має місце роботи та розуміючи усі можливі негативні наслідки притягнення до кримінальної відповідальності неодноразово добровільно з`являвся до суду. Також, в клопотанні не зазначалося чим взагалі обумовлюється можливість останнього вчиняти вплив на свідків чи іншого підозрюваного, та в чому полягає такий вплив якими засобами та методами досягається, наявність цього ризику на даний час є мінімальною з огляду на час, який сплив після початку досудового розслідування, протягом якого орган досудового розслідування мав достатньо часу для фіксації доказової бази в кримінальному провадженні, та кількість допитаних свідків, що були попередженні про кримінальну відповідальність за давання неправдивих показань, а тому є малоймовірною можливість будь- якого впливу на зміст таких показань. Щодо ризику знищення речей та документів, що мають значення для кримінального провадження, зазначає, що в межах досудового розслідування було вилучено усі речі та документи, які перебували у розпорядженні підозрюваних, а тому вони не мають можливості в подальшому приховати або знищити їх, в свою чергу, ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, то він не обґрунтовується жодним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний перевірити обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1 (с) Європейської Конвенції передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 34).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Слідчий суддя зазначених вимог закону та положень практики ЄСПЛ в ході вирішення даного клопотання дотримався. Предметом дослідження слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого були саме ті обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу.

При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 можливо причетний до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч.4 ст.186, ч.3 та ч.4 ст.189, ч.3 ст.190 КК України.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).

На переконання апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується сукупністю доказів, які були долучені до клопотання слідчого, на даному етапі кримінального провадження, свідчать про обґрунтованість підозри, оголошеної ОСОБА_8 , і є достатніми для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа може бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу. В даному випадку, апеляційні посилання захисника на відсутність у провадженні доказів винності його підзахисного (за відсутності таких вагомих доказів з боку сторони захисту), об`єктивно не спростовують обґрунтованості висунутої підозри на даному етапі розслідування провадження, так і не можуть бути об`єктивними (беззаперечними) підставами для визнання безпідставним продовження запобіжного заходу останньому у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта, що слідчим та прокурором не доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч.4 ст.186, ч.3 та ч.4 ст.189, ч.3 ст.190 КК України.

Розглядаючи клопотання слідчого та продовжуючи строк тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , слідчий суддя ретельно дослідив всі обставини, які враховуються при продовженні строку тримання під вартою, та переконався в тому, що ризики, заявлені при попередньому рішенні суду про обрання запобіжного заходу підозрюваному у вигляді тримання під вартою, не зменшились.

Зокрема, обґрунтовано виходив з того, що у разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням підозрюваного під вартою, є підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, приховувати або спотворити речі та документи, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, належним чином обґрунтувавши зазначені ризики.

Разом з тим, слідчим суддею обґрунтовано зазначено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного, та наявні обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування та виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

З таким висновком слідчого судді погоджується й колегія суддів.

Слідчий суддя, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, врахував вагомість наявних в матеріалах кримінального провадження доказів про причетність підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч.4 ст.186, ч.3 та ч.4 ст.189, ч.3 ст.190 КК України, а також наявність об`єктивної неможливості завершення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до закінчення дії попередньої ухвали про тримання ОСОБА_8 під вартою, з огляду на потребу у виконання ряду слідчих дій.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_8 перебував у розшуку та був затриманий на підставі ухвали слідчого судді про надання дозволу на затримання з метою його приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також слідчим суддею враховано, що ОСОБА_8 підозрюється, в тому числі у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення (ч.4 ст.189 КК України), за вчинення якого КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_8 , докази, на які посилається слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні, та які були досліджені під час судового розгляду в межах перевірки обґрунтованості підозри, є підстави вважати, що підозрюваний під загрозою покарання, яке може бути призначене у разі визнання його винним, може переховуватися від органів досудового слідства та суду.

Колегія суддів також вважає, що не зменшився ризик того, що ОСОБА_8 з метою виправдання своїх дій, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення в межах кримінального провадження №0000094 від 11.03.2021, враховуючи, що досудове розслідування триває та триває збір доказів у кримінальному провадженні.

Не зменшився також ризик незаконного впливу зі сторони підозрюваного ОСОБА_8 на свідків, потерпілих у кримінальному провадженні №0000094 з метою схилити їх до відмови від наданих показань на свою користь, а також незаконного впливу на інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні.

Колегія суддів також вважає, шо ризик продовження вчинення ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень чи вчинення ним іншого кримінального правопорушення (кримінальних правопорушень) не зменшився, оскільки ОСОБА_8 не має офіційного джерела доходу, інкриміновані злочини останнім здійснювались з корисливих мотивів, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи.

Отже, враховуючи зазначені обставини, а також те, що при прийнятті рішення, суд повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , даних про його особу, обґрунтованості підозри та наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя правильно прийшов до висновку, що на даному етапі досудового розслідування доцільно продовжити щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а заміна запобіжного заходу на більш м`який не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що досудовим слідством не доведено наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки слідчим суддею встановлено існування ризиків на які посилався слідчий в клопотанні, та які не зменшилися, належним чином обґрунтував їх в оскаржуваній ухвалі, з чим погоджується й колегія суддів.

Посилання апелянта на те, що слідчий суддя не оцінив можливості застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із позбавленням волі є необґрунтованими.

Слідчим суддею встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками, які продовжують існувати та не зменшилися, конкретними обставинами справи, виключає можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Не можуть бути безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу і доводи апеляційної скарги захисника про наявність у підозрюваного сталих соціальних зв`язків, місця роботи, оскільки такі дані були враховані слідчим суддею та не впливають в даному випадку на правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

Безпідставними також є посилання захисника на те, що виклад фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, що наведений слідчим, не відповідає дійсності, а ОСОБА_8 немає будь-якого відношення до описаної протиправної діяльності є передчасними, оскільки в повному обсязі підлягають перевірці в ході судового розгляду кримінального провадження, а не на стадії досудового розслідування.

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги захисника, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, а під час розгляду клопотання слідчого слідчим суддею перевірено доводи про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень та наявність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України, пов`язаних з застосуванням запобіжного заходу, які на час розгляду клопотання не зменшилися, а також враховані всі обставини, які мають вагоме значення для визначення запобіжного заходу для підозрюваного у даному кримінальному провадженні та можливості його продовження.

Всі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом першої інстанції при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги на зміну запобіжного заходу не встановлено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 23.04.2024, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах строку досудового розслідування, тобто до 02 червня 2024 року включно, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :