Справа № 455/64/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/500/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року у м. Львові Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 26 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого статтею 390-1 КК України та призначено йому покарання у виді арешту на строк 2 (два) місяці.

На підставі частини 1 статті 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до даного вироку невідбутої частини покарання за вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 19.03.2024, призначено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

На вказаний вирок суду перший заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 26 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 , у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, змінити в частині призначеного покарання. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ст. 390-1 КК України до покарання у виді 2 місяців арешту. На підставі ч.4 статті 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Старосамбірського районного суду від 19.03.2024, вважати призначеним ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 3 місяців арешту.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом ОСОБА_7 не призначено остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень згідно з ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї ж статті з урахуванням вироку Старосамбірського районного суду від 19.03.2024.

Судом встановлено, що рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2023 року було видано обмежувальний припис терміном на чотири місяці щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав та покладено на нього обов`язки, а саме: заборонено ОСОБА_7 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонено ОСОБА_7 наближатися на відстань менше 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонено ОСОБА_7 контактувати та вести телефонні переговори з ОСОБА_9 ; ОСОБА_7 , будучи ознайомленим із вимогами обмежувального припису, 29.12.2023 близько 16:30 години, маючи умисел на невиконання обмежувального припису, усвідомлюючи, що згідно вищевказаного рішення суду йому заборонено перебувати та наближатися на відстань менше 100 метрів до місця проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , зайшов всередину вищевказаного будинковолодіння, де залишився проживати, тим самим умисно не виконав обмежувальний припис, передбачений рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2023 року.

В подальшому, ОСОБА_7 , будучи раніше ознайомленим із вимогами обмежувального припису, 30.12.2023 близько 09:30 години, маючи умисел на невиконання обмежувального припису, усвідомлюючи, що згідно вищевказаного рішення суду йому заборонено перебувати та наближатися на відстань менше 100 метрів до місця проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , зайшов всередину вищевказаного будинковолодіння, де залишився проживати, тим самим умисно не виконав обмежувальний припис, передбачений рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2023 року.

В подальшому, ОСОБА_7 , будучи раніше ознайомленим із вимогами обмежувального припису, 02.01.2024 близько 17:20 години, маючи умисел на невиконання обмежувального припису, усвідомлюючи, що згідно вищевказаного рішення суду йому заборонено перебувати та наближатися на відстань менше 100 метрів до місця проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , зайшов всередину вищевказаного будинковолодіння, де залишився проживати, тим самим умисно не виконав обмежувальний припис, передбачений рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2023 року.

В подальшому, ОСОБА_7 , будучи раніше ознайомленим із вимогами обмежувального припису, 08.01.2024 близько 12:45 години, маючи умисел на невиконання обмежувального припису, усвідомлюючи, що згідно вищевказаного рішення суду йому заборонено перебувати та наближатися на відстань менше 100 метрів до місця проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , зайшов всередину вищевказаного будинковолодіння, де залишився проживати, тим самим умисно не виконав обмежувальний припис, передбачений рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 11 жовтня 2023 року.

Таким чином, ОСОБА_7 , обґрунтовано обвинувачується в умисному невиконанні обмежувального припису особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 390-1 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_9 будучи повідомленими належним чином про час та місце апеляційного розгляду у судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення справи не поступало.

При апеляційному розгляді справи прокурор підтримав подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, навівши у судовому засіданні аналогічні доводи та просив подану апеляційну скаргу задоволити.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного покарання, то такі, на переконання колегії суддів, є слушними, а вирок суду в частині, що стосується покарання, підлягає зміні з таких підстав.

Частинами 1, 4 ст. 70 КК України визначено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Крім того, відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, за сукупністю вироків покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

При цьому, згідно з правовим висновком, що міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2020 (справа №766/39/17) при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили. Відтак, якщо злочин, за який засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч.4 ст.70 КК України (за сукупністю злочинів).

З матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_7 раніше судимий вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 19.03.2024 за ст.126-1 КК України до 2 місяців арешту.

При цьому кримінальні правопорушення, передбачені ст.390-1 КК України, за цим вироком ОСОБА_7 вчинено 29.12.2023, 30.12.2023,02.01.2024 та 08.01.2024, тобто до ухвалення зазначеного вироку від 19.03.2024.

Проте, всупереч вказаним вище вимогам закону, судом не призначено ОСОБА_7 з урахуванням вироку Старосамбірського районного суду Львівської області від 19.03.2024, остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень згідно з ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї ж статті, що вплинуло на правильність визначення покарання.

Таким чином, суд при призначенні ОСОБА_7 покарання не застосував закон, який підлягає застосуванню, зокрема ч.4 ст.70 КК України до вироку Старосамбірського районного суду Львівської області від 19.03.2024, що відповідно до ст.413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та згідно з п.4 ч.1 ст.409 КК України підставою для зміни вироку суду першої інстанції.

З наведеного випливає, що суду першої інстанції слід було призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у порядку, визначеному ч.ч.1,4 ст.70 КК України, тобто визначити остаточне покарання з урахуванням покарання за вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 19.03.2024, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. Зазначена стаття кримінального закону не передбачає можливості призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного чи часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, оскільки у даному випадку кримінальне правопорушення вчиняється ще до постановлення вироку.

При цьому апеляційний суд, з врахуванням ступеня тяжкості кримінального правопорушення, які є проступком, особи обвинуваченого, який неодноразово судимий за умисні кримінальні правопорушення, в тому числі пов`язані з домашнім насильством та знову вчинив кримінальне правопорушення, вважає за можливе застосувати принцип часткового складання покарань.

З врахуванням наведеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції - зміні в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 -задоволити.

Вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 26 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ст.390-1 КК України до покарання у виді 2 (двох) місяців арешту.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 19 березня 2024 року вважати призначеним ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді