Номер провадження: 11-сс/813/805/24
Справа № 496/7230/23 1-кс/496/1259/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 26 квітня 2024 року про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0000787, внесеного до ЄРДР 19 жовтня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого СВ Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_10 , та накладено арешт на транспортний засіб марки «Volkswagen» модель «Transporter», в кузові білого кольору, «VIN: НОМЕР_1 », державний номерний знак НОМЕР_2 , із застосуванням заборони відчуження, користування, розпорядження, до розгляду кримінального провадження по суті.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що зазначене у клопотанні майно, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, може містити відомості, які встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, зазначеним в ст.98 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвалу суду є незаконна, необґрунтована, невмотивована та такою, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного:

- слідчим суддею недотримано строків розгляду клопотання про арешт майна;

- сторона обвинувачення у клопотанні не навела жодного належного, допустимого та достовірного доказу, що вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України;

На підставі наведеного, апелянт просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвали, якою відмовити у задоволені клопотання слідчого про арешт майна.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні апеляційного суду представник власника майна доводи апеляційної скарги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності.

За вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до клопотання слідчого СВ Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000787, внесеного до ЄРДР 19 жовтня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Зі змісту клопотання убачається, що 19.10.2023 р., близько 02:00 ночі, до приватного, огородженого парканом домоволодіння ОСОБА_11 , розташованого по АДРЕСА_1 , шляхом віджиму металопластикового вікна, проникли троє невідомих осіб середнього зросту, біля 165-175 см., середньої статури, в спортивній формі темного кольору, на обличчях яких були одягнуті маски типу «балаклава», один з чоловіків розмовляв з місцевим акцентом, діючи в умовах воєнного стану, за попередньою змовою, пластиковими хомутами зв`язали руки та ноги ОСОБА_11 та його дружини ОСОБА_12 , а двох малолітніх дітей кайданками прикували до батьківського ліжка. Потім, металевим дротом прив`язали до ліжка ОСОБА_11 та погрожуючи предметом схожим на пістолет, нанесли йому удар по голові в область лівої скроні, завдавши тілесних ушкоджень у вигляді рубленої рани. Потім, шляхом погроз дізналися у жінки потерпілого про гроші, які зберігалися у сейфі гостевої кімнати. Ключом, місце знаходження якого вказала жінка, відчинили вказаний сейф та заволоділи майном потерпілого, а саме: грошовими коштами в розмірі 200 000 грн., 10 000 євро, 80 000 доларів США; виробами із дорогоцінних металів у вигляді обручки, браслету, ланцюжку; крім того - зброєю, яка зберігалася в сейфі, а саме: карабіном мисливським МКМ-072С6 тактика-2 калібру 7,62 НОМЕР_3 , карабіном Howa HOGUE GRN STK 30-60, зареєстрованої на ОСОБА_13 , брата ОСОБА_11 , зареєстрований за вказаною адресою, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

У ході проведення досудового розслідування було встановлено, що до вказаного кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_14 , який користується транспортним засобом марки «Volkswagen» модель «Transporter», в кузові білого кольору, «VIN: НОМЕР_1 », державний номерний знак НОМЕР_2 .

В рамках вказаного кримінального провадження, 23.11.2023 року на підставі ухвали Біляївського районного суду №1-кс/496/2303/23 від 02.11.2023 року проведено обшук транспортного засобу марки «Volkswagen» модель «Transporter», у кузові білого кольору, «VIN: НОМЕР_1 », державний номерний знак НОМЕР_2 , у ході якого вилучено вказаний транспортний засіб та у подальшому постановою слідчого вищевказаний транспортний засіб визнаний речовим доказам.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Арешт у даному провадженні, накладений задля досягнення таких цілей, пов`язаний з втручанням у право особи на власність, що є складовою права на мирне володіння своїм майном (передбачене у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Водночас, на переконання колегії суддів, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права особи, оскільки є необхідним і пропорційним до законної мети, що переслідується - нагальної суспільної потреби у розслідуванні злочинів проти власності.

Повертаючись до обставин справи, апеляційний суд звертає увагу, що на етапі досудового розслідування не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності, допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, тому слідчий суддя під розгляду клопотання дійшов правильного висновку, що вилучений транспортний засіб, має доказове значення та є достатні підстави вважати, що збереження цього речового доказу необхідно для здійснення належного досудового розслідування кримінального провадження.

Апеляційний суд, вважає, що з огляду на фактичні обставини вказаного кримінального правопорушення суспільний інтерес при врівноважуванні повинен отримати більшу вагу, тоді як інтерес осіб, що полягає у можливості володіти своїм майном, має порівняно меншу вагу.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу апелянта, що досудове розслідування кримінального провадження №0000787, внесеного до ЄРДР 19 жовтня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, завершено та 01.05.2024 року прокурор направив обвинувальний акт до Біляївського районного суду Одеської області.

Відтак функція судового контролю на стадії досудового розслідування завершена, натомість апелянт не позбавлений можливості звернутись до суду, який розглядає кримінальне провадження по суті з клопотанням про скасування майна.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 26 квітня 2024 року про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0000787, внесеного до ЄРДР 19 жовтня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4