Справа № 405/3093/24
провадження № 1-кс/405/1268/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2024 м. Кропивницький

слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому клопотання старшого слідчого відділу розслідуванняособливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000030 від 23.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, про арешт майна,

встановив:

старший слідчий відділу розслідуванняособливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 звернувся до слідчого з клопотанням, в якому просить накласти арешт на майно - мобільний телефон (термінал зв`язку) марки «Huawei» з IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з сім-карткою НОМЕР_3 , яке було вилучене 29.04.2024 в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий вказав, що 23.01.2024 від УСБУ в Кіровоградській області до Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону надійшло повідомлення про виявлене кримінальне правопорушення про те, що на території Кіровоградської області вчиняється незаконний збут зброї, боєприпасів та засобів ураження.

Відомості про вказане кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000030 від 23.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

23.01.2024 керівником Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону визначено підслідність та доручено проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні слідчим Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучі військовослужбовцем сержантом, командиром відділення роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , переслідуючи мету нетрудового збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій і свідомо бажаючи настання результату, став на шлях одержання неправомірної вигоди за рахунок незаконного збуту майна, яке відповідно до чинних нормативно-правових документів не може перебувати у власності громадян без передбаченого законом дозволу, а саме бойових припасів.

Так, під час проведення досудового розслідування за матеріалами вказаного кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_5 у невстановлені під час досудового розслідування дату та час, але не пізніше 13.03.2024, у невстановленому місці за невстановлених обставин, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог п. п. 1, 2 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 2471-ХІІ від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими зброя, боєприпаси, вибухові речовини й засоби вибуху віднесені до майна, яке не може перебувати у власності громадян, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ № 576 від 17.10.1992, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, придбав дві бойові ручні осколкові гранати типу «RGD-5» (два корпуси та два засоби підриву бойові підривачі ручних гранат дистанційної дії типу «ДВМ»), а також одну бойову ручну осколкову гранату типу «RG-4», які переніс та залишив зберігати у невстановленому місці, доступному ОСОБА_5 з метою їх подальшого збуту за грошові кошти по 500 грн кожна. Таким чином, ОСОБА_5 вчинив придбання, носіння, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

В подальшому, на підставі постанови процесуального прокурора Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону працівниками Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області проведено негласну слідчу (розшукову) дію - контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, в ході якої встановлено, що 13.03.2024 приблизно о 23 годині ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , збув ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 дві бойові ручні осколкові гранати типу «RGD-5» (два корпуси та два засоби підриву бойові підривачі ручних гранат дистанційної дії типу «ДВМ»), а також одну бойову ручну осколкову гранату типу «RG-4» за грошові кошти по 500 грн кожна, які обумовлено було передати пізніше. Таким чином, ОСОБА_5 вчинив збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Крім того, ОСОБА_5 , у невстановлені під час досудового розслідування дату та час, але не пізніше 29.04.2024, у невстановленому місці за невстановлених обставин, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог п. п. 1, 2 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 2471-ХІІ від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими зброя, боєприпаси, вибухові речовини й засоби вибуху віднесені до майна, яке не може перебувати у власності громадян, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ № 576 від 17.10.1992, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, придбав чотири корпуси бойових ручних осколкових гранат оборонної дії типу «Ф-1», два корпуси бойових ручних осколкових гранат наступальної дії типу РГН, два засоби підриву ударно-дистанційні запали до ручних гранат типу УДЗ, засіб підриву бойовий уніфікований підривач ручних гранат дистанційної дії типу УЗРГМ-2, які переніс та залишив зберігати за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, 29.04.2024 в період з 06:47 год. по 08:05 год. на підставі ухвали слідчого судді проведений обшук за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 в ході якого виявлено та вилучено чотири корпуси бойових ручних осколкових гранат оборонної дії типу «Ф-1», два корпуси бойових ручних осколкових гранат наступальної дії типу РГН, два засоби підриву ударно-дистанційні запали до ручних гранат типу УДЗ, засіб підриву бойовий уніфікований підривач ручних гранат дистанційної дії типу УЗРГМ-2 (згідно висновку експерта об`єкти конструктивно поєднані між собою являються бойовими ручними гранатами типу Ф-1 та РГН, що належать до категорії бойових припасів), які ОСОБА_5 зберігав без передбаченого законом дозволу. Таким чином, ОСОБА_5 вчинив придбання, носіння, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, зазначено короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, та матеріалами кримінального провадження встановлена достатність доказів для підозри ОСОБА_5 , у вчинені кримінальних правопорушень, передбаченихо ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, тобто у придбанні, зберіганні, носінні та збуту бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

29.04.2024 0 10 год. 20 хв. в порядку ст. 208 КПК України затриманий ОСОБА_5 .

Внаслідок, вручене письмове повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України особі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кіровоград Кіровоградської області, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , громадянину України, військовослужбовцю сержанту, командиру відділення роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 , раніше судимому в 2007 році за ст. 121 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі.

Причетність ОСОБА_5 , у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення, повністю підтверджується зібраними по справі доказами а саме, протоколами допитів свідків, висновками експерта, результатами проведених негласних слідчих (розшукових) дій, протокол обшуку, речовими доказами та іншими матеріалами в їх сукупності.

Так, 29.04.2024 в період з 06:47 год. по 08:05 год. проведений обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено:

- мобільний телефон (термінал зв`язку) марки «Huawei» з IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з сім-карткою НОМЕР_3 .

В цей же день, 29.04.2024 проведено огляд вилученого терміналу зв`язку про що складено відповідний протокол та визнано його речовим доказом. Виявлені та вилучені гроші предмети під час обшуку, а згодом і оглянуті в рамках даного кримінального провадження є тимчасово вилученим майном.

Слідчий в клопотанні вказав, що виникла необхідність у накладені арешту та забороні розпоряджатися вищевказаним майном, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та яке має значення речових доказів у кримінальному провадженні.

Слідчий та прокурор у судове засідання не з`явилися, звернулися до суду з заявою про розгляд клопотання без їх участі, клопотання підтримали в повному обсязі, просили задовольнити.

Захисник у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд клопотання без його участі, не заперечував щодо накладення арешту на належний йому мобільний телефон.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступних висновків.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, (кримінальне провадження № 0000030 від 23.01.2024 року, правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч.1 ст.263 КК України) органом досудового розслідування даного кримінального правопорушення є ГУНП в Кіровоградській області (а.к. 6).

В рамках вказаного кримінального провадження 29.04.2024 в період з 06:47 год. по 08:05 год. проведений обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено:мобільний телефон (термінал зв`язку) марки «Huawei» з IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з сім-карткою НОМЕР_3 , про що складено відповідний протокол (а.к. 30-33).

Частиною 1 статті 131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий судя відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частиною 3 статті 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України - речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим доведено, що мобільний телефон (термінал зв`язку) марки «Huawei» з IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з сім-карткою НОМЕР_3 об`єктивно міг зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення ( п.1 ч.2 ст.170 КПК України) та можуть містити відомості про факти чи обставини, що встановлюється під час кримінального провадження, тобто відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, та у випадку не накладення арешту на вказане майно, це може призвести до подальшого відчуження або до інших наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.

Постановою старшого слідчого ВР ОТЗ СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 від 29.04.2024 вказаний вище мобільний телефон визнаний речовим доказамом у кримінальному провадженні №0000030 від 23.01.2024.

Таким чином, у даному випадку арешт накладається у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів.

Під час ухвалення рішення враховується також, практика Європейського суду з прав людини, згідно якої для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Об`єднаного Королівства»). Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Стаття 1 Протоколу Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод забороняє будь-яке невиправдане втручання у право власності державних органів.

Матеріали клопотання слідчого свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, зокрема: заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Водночас слідчий суддя відзначає, що відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, за викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, оскільки незастосування арешту може призвести до приховування майна, його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі та відчуження.

Слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України,

постановив :

клопотання слідчого - задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні №0000030 від 23.01.2024 на майно - мобільний телефон (термінал зв`язку) марки «Huawei» з IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з сім-карткою НОМЕР_3 , яке було вилучене 29.04.2024 в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонити розпоряджатися та користуватися вищевказаним майном.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_7