ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/117/23
Провадження №1-кп/477/199/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2024 року Жовтневий районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого у справі - судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судових засідань - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за №0000501 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Першотравенка Компаніївського району Кіровоградської області, громадянина України, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого в цьому ж населеному пункті по АДРЕСА_2 , на час вчинення діяння проходив військову службу на посаді командира ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_2 у військовому званні молодший сержант, який не має судимості;

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

його захисниці - ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 , будучи, військовослужбовцем Збройних Сил України, наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 08 листопада 2021 року №215-РС був призначений на посаду командира ІНФОРМАЦІЯ_2 військової частини НОМЕР_2 та зарахований до особового складу цієї частини, поставлений на всі види забезпечення.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак з 08 листопада 2021 року ОСОБА_3 , з моменту зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби України.

Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно зі ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку зі збройною агресією Російської федерації відносно України, затверджено Указ Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року "Про введення воєнного стану в Україні", відповідно до якого в період з 05:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, який потім був продовжений відповідними Законами України №2119-ІХ від 15 березня, № 212-ІХ від 21 квітня, № 2263-ІХ від 22 травня 2022 року і триває донині.

Відповідно до п.п. 1 та 3 ч. 4 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби при перебуванні на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про введення воєнного стану та порядок проходження військової служби сержанту ОСОБА_3 достеменно було відомо.

Сержант ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів бути готовим до виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України

Однак, 18 серпня 2022 року, близько 08:00 сержант ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем Збройних сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, у порушення вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 9, 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. 1, ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» без дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану, з метою ухилення від виконання обов`язків військової служби, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 , яка на той час знаходилася поблизу АДРЕСА_3 та незаконно перебував поза її межами, проводячи час на власний розсуд за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , не повідомляючи про себе органам військового управління та правопорядку, до 08 грудня 2022 року.

08 грудня 2022 року, о 16 год 00 хв ОСОБА_3 добровільно прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань в м. Миколаєві та повідомив про себе як про військовослужбовця, який ухиляється від військової служби.

Таким чином ОСОБА_3 , за описаних вище обставин, вчинив самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, визнав повністю та розказав про обставини скоєного так, як зазначено в обвинувальному акті. Повідомив, що в серпні 2022 році під час бойових дій їх підрозділ зазнав значних втрат, тому у нього склалося тяжке психологічне становище, через яке він не міг знаходитися в місці боїв і залишив військову частину, поїхавши додому. В той же час, усвідомивши, що вчинив протиправно повернувся і повідомив ДБР про себе. За цей час переосмислив ситуацію і розкаявся у вчиненому, на тепер бажає повернутися до служби та захищати вітчизну від руських загарбників.

Крім того його вина також підтверджується дослідженими доказами в справі, зокрема документами про призначення та проходження ОСОБА_3 військової служби, а також матеріалами службового розслідування за фактом залишенням ним служби, відповідно до яких під час перевірки особового складу розвідувального зводу 18 серпня 2022 року було виявлено відсутність командира взводу ОСОБА_3 , а під час спілкування з ним по телефону було з`ясовано, що він відмовляється нести службу та перебувати в розташування частини.

При призначенні покарання обтяжуючих його вину обставин судом не встановлено.

Пом`якшуючими його вину обставинами суд вважає його щире каяття, з`явлення зі зізнанням та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, характеризується позитивно, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, вчинив злочини вперше, рахується військовослужбовцем та має бажання продовжити службу.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, суд прийшов до висновку про необхідність призначення йому покарання, яке буде достатнім для виправлення і недопущення в майбутньому вчинення нових злочині у виді службового обмеження для військовослужбовців із застосуванням ст. 69 КК України.

Так, згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Судом встановлено наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення.

Враховуючи дані про його особу, в тому числі його критичне ставлення до скоєного, суд вважає, що наявні підстави для застосування ст. 69 КК України, в редакції яка діяла на час вчинення діяння, та призначення йому більш м`який вид покарання, ніж передбачений санкцією ч. 5 ст. 407 КК України, у виді одного року і шести місяців службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням в дохід держави 20 % із суми грошового забезпечення, згідно ст. 58 КК України.

Саме таке покарання для обвинуваченого суд вважає достатнім для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідає загальним засадам призначення покарання.

Процесуальні витрати, цивільний позов та речові докази відсутні

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 373 - 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати винуватим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання за його вчинення, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді одного року і шести місяців службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням в дохід держави 20 % із суми грошового забезпечення.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Вирок суду може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1