Справа № 212/9806/21
У Х В А Л А

іменем України

03 квітня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу кримінальне провадження №0000593 від 16.08.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження у відношенні обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою посилаючись на те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просила застосувати цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю, посилаючись на відсутність, на теперішній час, заявлених прокурором ризиків.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 підтримала клопотання захисника, просила застосувати цілодобовий домашній арешт. Проти клопотання прокурора заперечувала.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Так, ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05.02.2024 року ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 04.04.2024 року включно.

Суд зазначає, що за ч. 1, 3 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження /зміну/ запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.

З матеріалів справи судом встановлено, що судовий розгляд по зазначеному кримінальному провадженню триває, судом досліджено письмові докази, залишилось дослідити показання свідків сторони обвинувачення та докази сторони захисту. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна. Обвинувачена ОСОБА_6 не має міцних соціальних зв`язків, бо не перебуває у шлюбі та позбавлена батьківських прав у відношення трьох її неповнолітніх дітей, на утримання яких, згідно рішення суд, зобов`язана сплачувати аліменти, але на момент затримання не була працевлаштована та не мала офіційного джерела доходу, хоча працездатна та не має інвалідності.

За таких підстав суд вважає, що на теперішній час, продовжують існувати ризики , передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачена може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; та вчинити інше кримінальне правопорушення з метою отримання коштів для існування.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язки з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно до п. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, зокрема правовим позиціям,, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом повинно враховуватися, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Отже, на підставі викладеного суд, виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та вимог частини першої статті 197 КПК України, дійшов висновку, що обраний відносно обвинуваченої запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості діяння, яке їй інкримінуються, а разом з іншим, допомагає уникнути ризиків, існування яких доведено, і які не зменшилися, є реальними, тому суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченої строком на 60 днів.

При цьому доводи сторони захисту про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу суд визнає необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які містять будь-які дані про зміну обставин та встановлених ризиків, які слугували підставою для застосування слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою; доводи захисника про те, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на теперішній час перестав існувати, оскільки свідки сторони обвинувачення вже були допитані іншим складом суду до скасування вироку по зазначеній справі, суд до уваги не приймає, оскільки кримінально процесуальне законодавство України передбачає безпосередність дослідження показань свідків (ст. 23 КПК України), що зобов`язує зазначений склад суду безпосередньо дослідити показання свідків, заявлених стороною обвинувачення, тому враховуючи, що на день розгляду зазначеного клопотання прокурора, суд ще не переходив до допиту свідків, суд визнає доведеним існування ризика, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

За таких підстав клопотання прокурора підлягає задоволенню, а клопотання захисника ОСОБА_5 та обвинуваченої ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю, задоволенню не підлягає за необґрунтованістю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 331,176 - 178, 183, 194 ,196- 199, 372, 376, 392 - 395 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 01 червня 2024 року включно.

В задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 про заміну запобіжного заходу - відмовити.

Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження, направити уповноваженій особі за місцем ув`язнення.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1