Справа № 510/2466/23
Провадження №1-кс/510/55/24
У Х В А Л А

26.02.24 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Рені Одеської області справу за заявою захисника заявника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про відвід слідчому судді ОСОБА_5 у справі №510/2466/23 за клопотанням дізнавача СД ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області про накладення арешту на тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідку ВЛК, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні слідчого судді Ренійського районного суду Одеської області - ОСОБА_5 знаходитьсясправа №510/2466/23 за клопотанням дізнавача СД ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області про накладення арешту на тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 від 04.07.2023р. та довідку ВЛК №6526 від 04.07.2023р., оформлені на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як виходить з матеріалів справи за клопотанням про накладення арешту, вищевказані документи було вилучено у ОСОБА_3 на пункті пропуску «Рені-Авто», оскільки вони викликали сумніви у їх справжності. 29.12.2023р. були внесені відповідні дані до ЄРДР за №0000159 від 30.12.2023р. за ч. 4 ст. 358 КК України. Згідно матеріалів справи, ОСОБА_3 на підставі ст. 63 КУ від дачі пояснень відмовився. В матеріалах справи є запит дізнавача до ІНФОРМАЦІЯ_2 про надання інформації про видачу тимчасового посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 від 04.07.2023р. та довідку ВЛК №6526 від 04.07.2023р. на ОСОБА_3 , а також направлення завірених належним чином копій журналу видачі. На момент надходження клопотання про накладення арешту до суду відповідь від ІНФОРМАЦІЯ_2 не надійшла. 05.02.2024р. дізнавачем СД ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області було зроблено повторний запит до ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак станом на теперішній час відповідь на нього також не надійшла.

Оскільки без відповіді від ІНФОРМАЦІЯ_2 неможливо встановити обставини, передбачені положеннями ст. 170, ч. 2 ст. 173 КПК України, клопотання про накладення арешту слідчим суддею досі не розглянуте.

На теперішній час захисником заявника ОСОБА_3 - адвокатом ОСОБА_4 було заявлено відвід слідчому судді ОСОБА_5 від участі у розгляді справи за клопотанням про накладення арешту на документи. Заяву про відвід слідчому судді було передано для розгляду іншому судді Ренійського районного суду Одеської області - ОСОБА_1 .

В якості обґрунтування заявленого відводу захисник заявника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зазначає, що слідчий суддя Ренійського районного суду Одеської області ОСОБА_5 не може проводити судочинство у вказаному провадженні, оскільки викликають сумніви в упередженості судді, виникає ризик неможливості винесення об`єктивного рішення у справі, порушується презумпція особистої безсторонності судді, принцип довіри до судді у здійснення ним вищевказаного кримінального провадження. Так, захисник заявника зазначає, що в нього та ОСОБА_3 склалося враження, що слідчий суддя, навмисно не приступає до розгляду клопотання про накладення арешту на документи, постійно очікуючи на відповідь від ІНФОРМАЦІЯ_2 , не виконує вимог ч. 3 ст. 172 КПК України щодо повернення клопотання про арешт майна для усунення недоліків прокурору та /або дізнавачу, грубо порушує основоположні норми та права особи, чиї права обмежуються, таким чином, він начебто вболіває за результати досудового розслідування. Захисник заявника вказує на упереджене ставлення слідчого судді ОСОБА_5 до розгляду справи за клопотанням дізнавача, вважає, що у зв`язку із цим необхідно заявити відвід судді.

У судове засідання захисник, заявник не явились, від захисника ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд заяви без його участі.

Дізнавач до судового засідання не явився також, просив про розгляд заяви без його участі.

Дослідивши доводи, викладені у заяві, та вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необґрунтованість заявленого відводу слідчому судді і відмовляє у задоволенні заяви про відвід.

Відповідно до ст.129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним і керується верховенством права. Згідно ст.8 КПК України кримінальне провадження, здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на розгляд та вирішення справи незалежним і неупередженим судом.

З метою дотримання цієї гарантії учасники судового провадження наділені правом заявити судді відвід, який повинен бути вмотивованим (ст. 80 КПК України).

Частиною першою статті 81 КПК України визначено, що у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Передбачені для відводу судді процесуальні підстави визначені положеннями статей 75 та 76 КПК України, а їх перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні у випадку наявності інших обставин, які викликають сумнів в його упередженості.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Олександр Волков проти України» від 09 квітня 2013 року (Заява № 21722/11), зазначається, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (п. 104 Рішення).

При вирішенні заяви про відвід, суд також керується вимогами статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожна людина при визначенні її громадських прав та обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого звинувачення, має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції, практику Європейського суду з прав людини (зокрема, у справі «Білуха проти України»), відповідно до якої наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Разом із тим, при вирішенні питання про наявність підстав для відводу іншому судді, суд не вправі розглядати та вирішувати питання щодо законності та обґрунтованості дій судді під час розгляду проваджень, законності та обґрунтованості процесуальних рішень, винесених суддею, а також давати оцінку щодо наслідків таких дій. Тобто, вирішення зазначених питань, не належать до компетенції судді під час розгляду заяви про відвід іншому судді, а незгода учасників справи із процесуальним рішенням судді, процесуальною поведінкою не може бути підставою для його відводу.

Відповідно до п. 2.5, 1.1., 1.4 Бангалорських принципів діяльності судді, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої законом від 17.07.1997 року №475/97-ВР, визначено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мироненко і Мартенко проти України», зокрема, у п.66 зазначено, що згідно з усталеною практикою Європейського суду наявність безсторонності має визначатися, для цілей п.1 ст.6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюються особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (зокрема, про це вказано у рішеннях ЄСПЛ у справах «Фей проти Австрії» та «Веттштайн проти Швейцарії»).

Крім цього, у кожній справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»).

Європейським судом з прав людини в рішенні по справі «Білуха проти України» (Заява № 33949/02) від 09.11.2006 зазначено, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Газета «Україна-центр» проти України» від 15.10.2010, для забезпечення існування неупередженості суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини необхідно виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо безсторонності суду.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочан проти України» від 03 травня 2007 року суд нагадує, що «безсторонність», в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу.

Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності суддів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі. При вирішенні питання про відвід судді необхідно перевірити додержання як об`єктивного, так і суб`єктивного критеріїв безсторонності суду, а саме формування суду (колегії суддів) для розгляду конкретної справи (об`єктивний критерій) у встановлений законом спосіб, та надати оцінку доводам заявника на предмет недодержання вимог щодо особистої безсторонності суду (суб`єктивний критерій).

Суд, аналізуючи положення ст.ст.75,80 КПК України, а також враховуючи вищевказану практику ЄСПЛ, з урахуванням наведених положень і Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з огляду на імперативність положень ст.129 Конституції України про те, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним і керується верховенством права, в контексті розгляду заяви захисника заявника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про відвід слідчому судді Ренійського районного суду Одеської області ОСОБА_5 та тих доводів, які в ній наведені, вважає, що обставини наведені в заяві ОСОБА_4 не являються прямими обставинами, в розумінні п.4 ч.1 ст.75 КПК України, які б могли викликати сумнів у неупередженості головуючого у справі.

Так, у тексті заяви про відвід слідчому судді захисник заявника посилається фактично на нерозгляд у передбачений законом строк слідчим суддею клопотання дізнавача СД ВП №2 РВП ГУНП в Одеській області про накладення арешту на документи, оформлені на ім`я ОСОБА_3 . Тобто, фактично, захисник у заяві виклав вимоги КПК України щодо розгляду клопотань слідчим суддею: порядок, строки розгляду, положення про повернення для усунення недоліків та ін., висловив при цьому думку, що слідчий суддя допустив порушення норм КПК України, не прийняв відповідне «правильне» (на думку захисника) процесуальне рішення і тим самим порушив права та інтереси ОСОБА_3 , посилаючись на те, що це і є підставами для виникнення сумнівів та неупередженості слідчого судді.

Однак, суд не може із цим погодитись і повторно зауважує, що професійна діяльність судді, пов`язана із розглядом справ (клопотань), прийняттям або неприйняттям судових рішень не може розцінюватись як підстава для відводу судді. Упередженість - це формування у судді до тієї чи іншої людини, яка є учасником судового розгляду, власного ставлення, заснованого не на об`єктивному критерії, а на особистих симпатіях або антипатіях. В даному випадку, неприйняття слідчим суддею ОСОБА_5 судового рішення за поданим клопотанням має зовсім інше походження, оскільки воно засновано на прагненні та обов`язку всебічного дослідження підстав накладення або відмові у накладенні арешту.

Але, як це вже зазначалося вище, це стосується процесуального порядку розгляду справ і не може мати відношення до підстав для відводу судді.

Отже, будь-які інші об`єктивні та переконливі докази, які підтверджують наявність підстав для відводу судді, передбачені ст. 75, 76 КПК України, суду не надані.

Таким чином, вищевказані та проаналізовані обставини, в своїх сукупності, вказують на відсутність передбачених законом підстав для задоволення заяви захисника заявника про відвід слідчого судді ОСОБА_5 .

Також суд звертає увагу і на те, що під час перебування на розгляді даної заяви про відвід судді ОСОБА_5 у провадження судді ОСОБА_5 надійшла заява представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про відвід судді Ренійського районного суду Одеської області ОСОБА_1 від участі у розгляді справи № 510/2466/23 провадження № 1-кс/510/55/24 за заявою адвоката ОСОБА_4 про відвід слідчого судді Ренійського районного суду Одеської області ОСОБА_5 по кримінальному провадженню № 0000159 від 30.12.2023 р. за ч. 4 ст. 358 КК України. Ухвалою судді Ренійського районного суду Одеської області ОСОБА_5 від 15.02.2024р.заяву представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про відвід судді Ренійського районного суду Одеської області ОСОБА_1 було залишено без розгляду з підстав вважання таких дій захисника зловживанням права на відвід судді.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.129 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.8,9,75,80-82,369-372 КПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви захисника заявника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про відвід слідчому судді ОСОБА_5 у справі №510/2466/23 за клопотанням дізнавача СД ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області про накладення арешту на тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідку ВЛК - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1