ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/2780/24 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/580/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 22 квітня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0002711 від 26.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Слідчим відділом ХРУП №1 ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0002711 від 26.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

В ході досудового розслідування органом досудового розслідування встановлено, що до ЧЧ ХРУП №1 ГУНП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_9 за фактом того, що 20.12.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , невідома особа в умовах воєнного стану здійснила крадіжку гаманця та грошових коштів заявниці в сумі 1500 грн, а також паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

В ході проведення досудового розслідування було встановлено громадянку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , яка може бути причетною до зазначеного кримінального правопорушення.

16.04.2024 року, на підставі ухвали слідчого судді, за місцем мешкання та реєстрації ОСОБА_6 , а саме: АДРЕСА_2 , було проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено майно, відповідно до переліку зазначеному в протоколі обшуку.

Вилучені під час проведення обшуку предмети оглянуті та визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

17.04.2024 року (відповідно до штампу поштового відділення) прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, яке було виявлено та вилучено в ході проведення обшуку 16.04.2024 року відповідно до переліку, зазначеному в протоколі обшуку.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що метою накладання арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 22.04.2024 року клопотання про арешт майна задоволено.

Суд вирішив накласти арешт на майно, вилучене в ході обшуку, проведеного 16.04.2024 року за місцем мешкання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування ним, а саме на: пару кросівок білого кольору з блискучими вставками, смужками та матеріалом сірого кольору; пару кросівок білого кольору, з заду яких мається стрічка з написами «Nice»; жилетку з зовнішньої сторони чорного кольору, з внутрішньої сторони світлого кольору, яка має орнамент у вигляді «ялинки»; перуку з волосся світлого кольору типу «блонд»; перуку темного кольору типу «брюнет»; хустку квадратної форми чорного кольору з орнаментом у вигляді «гороху» білого кольору та смужкою білого кольору з написом «Alvise»; стрічку чорного кольору з орнаментом у вигляді «гороху» білого кольору; жіночу сумку темно синього кольору, під шкіру, маються сліди експлуатації та пошкодження з застібкою-блискавкою та кнопками золотистого кольору - до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що слідчий суддя посилаючись на те, що клопотання прокурора було подано у строки, передбачені ч.5 ст.171 КПК України, в ухвалі не посилається на штамп поштової служби на конверті та на трекінг поштового відправлення, з якого б було можливо встановити, що клопотання прокурором дійсно було подано саме 17.04.2024 року.

Вказує, що з ухвали слідчого судді не вбачається зв`язку між обставинами , які розслідуються у кримінальному провадженні та вилученим майном у третьої особи. Також, під час обшуку було вилучене майно, на вилучення якого не надавався дозвіл та не було встановлено, що це майно було набуте протиправним шляхом або в наслідок кримінального правопорушення.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, причин своєї неявки суду не повідомив.

Представник власника майна до початку судового розгляду подала до апеляційного суду заяву в якій просить провести судовий розгляд без її участі та просить задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливим проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора у кримінальному провадженні власника майна та її представника, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому колегією суддів перевіряється ухвала слідчого судді лише щодо обґрунтованості арешту мобільного телефону. В іншій частині ухвала слідчого судді не переглядається.

Перевіряючи доводи апелянта щодо порушення прокурором строків звернення до суду із клопотанням про арешт майна, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими та погоджується з висновком слідчого судді про те, що оскільки обшук було проведено 16.04.2024 року, то у відповідності до вимог ст.171 КПК України, останнім днем для подання такого клопотання було саме 17.04.2024 року шляхом направлення клопотання про арешт майна поштовим відправлення.

Доводи апелянта про те, що в ухвалі слідчого судді не зазначено інформації та оцінки про штамп та трекінг поштового відділення само по собі не свідчить про незаконність ухвали слідчого судді. Як убачається з матеріалів справи, на а.с.31 міститься конверт, в якому прокурором 17.04.2024 (штамп поштового відділення) було направлено клопотання про арешт майна. Таким чином, при зверненні до суду прокурором дотримано строки подання клопотання про арешт майна, визначені ч. 5 ст. 171 КПК України.

З матеріалів судового провадження вбачається, що СВ ХРУП №1 ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0002711 від 26.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 10.04.2024 року надано дозвіл на проведення обшуку в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкає та зареєстрована ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою відшукання і вилучення гаманця чорного кольору під шкіру зі сріблястою круглою застібкою, паспорту громадянина України на ім?я ОСОБА_9 , банківської картки «СЕНС БАНК» білого кольору № НОМЕР_1 з зазначеними на ній даними «SVITLANA MASLOVA», студентського квитка на ім?я ОСОБА_9 університету «ХНУРЕ», куртки чорного кольору, штанів чорного кольору взуття (кросівок) білого кольору, светру сірого кольору, намиста чорного кольору, хустку темного кольору в білий горох, сумку чорного кольору з характерним знаком на ній у вигляді літер «YSL»

16.04.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10.04.2024 року було проведено обшук за місцем мешкання та ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_2 та було вилучено пару кросівок білого кольору з блискучими вставками смужками та матеріалом сірого кольору; пару кросівок білого кольору з заду яких мається стрічка з написами «Nice»; жилетку з зовнішньої сторони чорного кольору, з внутрішньої сторони світлого кольору, яка має орнамент у вигляді «ялинки»; перуку з волосся світлого кольору типу «блонд»; перуку темного кольору типу «брюнет»; хустку квадратної форми чорного кольору з орнаментом у вигляді «гороху» білого кольору та смужкою білого кольору з написом «Alvise»; стрічку чорного кольору з орнаментом у вигляді «гороху» білого кольору; жіночу сумку темно синього кольору, під шкіру, маються сліди експлуатації та пошкодження з застібкою-блискавкою та кнопками золотистого кольору.

Постановою слідчого від 16.04.2024 року вилучені предмети визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0002711 від 26.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Задовольняючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя врахував обставини, зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, виходив з того, що органом досудового розслідування доведено, що вилучене майномістить відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та може бути використаним як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При постановленні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання, на час постановлення ухвали слідчим суддею, виправдовували втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого під час обшуку майна ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, а також необхідні для проведення експертиз.

Доводи апелянта про те, що слідчим було безпідставно вилучено особисті речі ОСОБА_10 , які не мають відношення до кримінального провадження та дозвіл на вилучення, яких не надавався є необґрунтованими, оскільки вилучене майно повинно бути досліджене органом досудового розслідування, яким повинно бути встановлено чи має відношення вилучене майно до кримінального правопорушення за якими здійснюється досудове розслідування з урахуванням того, що вилучене майно може мати безпосередню значення для встановлення факту належності або відсутності до одягу в який була одягнута особа, яка здійснила крадіжку 20.12.2023 року за фактом якої здійснюється досудове розслідування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам представника власника майна та у відповідності до вимог ст.132,170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно з метою забезпечення їх збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Крім того, постановою слідчого вилучене майно було визнано речовими доказом у кримінальному провадженні та повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на вищевказане вилучене майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, ані власником, ані його представником не надано та колегією суддів не встановлено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано та у відповідності до вимог ст.132,170-173 КПК України, наклав арешт на мобільний телефон з метою забезпечення збереження інформації, яка може міститься на ньому, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Крім того, системний аналіз статей 170, 171 КПК України вказує на те, що арешт на майно, як захід забезпечення кримінального провадження, застосовується до тимчасово вилученого майна та майна, яке виявлено слідчим або прокурором іншими заходами, ніж проведення обшуку.

Стосовно майна, яке було зазначено в ухвалі слідчого судді про дозвіл на обшук, для виявлення якого і проводиться обшук, судовий контроль обмеження права власності на це майно здійснюється під час розгляду клопотання слідчого або прокурора на дачу дозволу на проведення обшуку.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.01.2020 року у справі № 457/1485/13-к, провадження № 51-4881км19, що згідно ч.5 ст.171 КПК України щодо тимчасово вилученого майна слідчим подається клопотання про його арешт або таке - повертається особі, в якої було вилучено. Щодо речей та документів, на відшукання яких надано дозвіл в ухвалі про проведення обшуку, то накладення на них арешту КПК України не передбачає.

Також, з узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» вбачається, що слідчим суддям необхідно ретельно оцінювати підстави віднесення певного майна до категорії тимчасово вилученого в розумінні ст. 167 КПК, оскільки вони залежать від процесуального порядку його одержання органом досудового розслідування. Зокрема, такий порядок регламентовано положеннями п. 6 ч. 2 ст. 235 та ст. 236 КПК, згідно з якими ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна містити відомості про речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук. Обшук на підставі ухвали слідчого судді повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети обшуку. На підставі ч. 7 ст. 236 КПК при обшуку слідчий, прокурор має право оглядати і вилучати речі та документи, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном. Таким чином, стосовно вилученого під час обшуку майна, яке не було включено до відповідного переліку, передбаченого в ухвалі слідчого судді, слідчий, прокурор повинні вносити клопотання в порядку і строки, встановлені ч.5 ст.171 КПК, а стосовно майна, яке було включене до переліку, щодо якого здійснювався обшук не зумовлює необхідності додаткового накладення арешту на таке майно в порядку ч.5 ст.171 КПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що, оскільки для законного утримання майна, вилученого внаслідок проведення обшуку за переліком, зазначеним в ухвалі слідчого судді про дозвіл на обшук та обмеження прав власності, немає потреби додатково звертатись до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на це майно, доля речових доказів вирішується на підставі вимог статті 100 КПК України.

За таких обставин матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого під час обшуку майна ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити інформацію щодо обставин вчинення злочину з урахуванням його специфіки, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, а також необхідні для проведення експертиз.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційних скарг.

Колегія суддів, також враховує, що цей захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим. Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому може бути повернуто, згідно положень ст.174 КПК України.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, на час її постановлення, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 22 квітня 2024 року про арешт майна- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4