Справа № 573/1689/16-к
Провадження № 1-р/592/2/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі колегії суддів:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

захисника: адвоката ОСОБА_5 ,

засудженого: ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в дистанційному судовому провадженні в режимі відеоконференції в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми заяву засудженого ОСОБА_6 про роз`яснення судового рішення, -

В С Т А Н О В И В :

30.11.2022 року засуджений ОСОБА_6 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми із заявою про роз`яснення судового рішення, в якому він зазначив про те, що Ковпаківським районним судом м. Суми він був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення та був засуджений за ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років. Враховуючи вищезазначені обставини та керуючись ст. 380 КПК України він просив роз`яснити йому вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.08.2019 року, оскільки деякі пункти вироку йому незрозумілі, а саме: пункти експертизи та строки і число затримання і вироку. Про інші деталі незрозумілих йому пунктів він повідомить під час судового розгляду його заяви. Він просив взяти до уваги той факт, що він відбуває покарання за тяжкий злочин, а тому він має право на чітке розуміння змісту вироку. Він просив: 1. Задовольнити його заяву про роз`яснення вироку і витребувати його справу для роз`яснення. 2. Керуючись ч. 3 ст. 21 КПК України він просив доставити його до залу суду на роз`яснення і надати йому безкоштовного адвоката (вхідний № 26212/22 від 30.11.2022 року) (а. п. 6) .

В судовому засіданні в дистанційному судовому провадженні в режимі відеоконференції засуджений ОСОБА_6 просив задовольнити його заяву. При цьому він пояснив про те, що йому незрозуміло чому його дії були кваліфіковані за ст. 115 КК України, а не за ст. 121 КК України. Він наполягав на задоволенні своєї заяви про роз`яснення судового рішення.

В судовому засіданні захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 підтримав свого підзахисного та просив задовольнити його заяву про роз`яснення судового рішення.

Оголосивши заяву, вислухавши пояснення та думку засудженого ОСОБА_6 , пояснення та думку його захисника адвоката ОСОБА_5 , дослідивши документи, які містяться в матеріалах судового провадження, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, суд дійшов наступного висновку.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.08.2019 року у справі № 573/1689/16-к, провадження № 1-кп/592/254/19 ОСОБА_6 було визнано винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні ним злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та йому було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років. До вступу вироку в законну силу було ухвалено обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту з залу суду. Строк відбування покарання було ухвалено обчислювати з моменту взяття під варту. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що завдання тілесних ушкоджень здійснювалось одночасно всіма обвинуваченими, які були присутніми на місці вчинення інкримінованих їм дій і кожен з них не міг не бачити дії інших осіб, локалізацію ударів та не усвідомлювати свої дії, тобто всі бачили, що удари наносяться в життєво важливі органи (голову та грудну клітини) , бачили їх інтенсивність та кількість, розуміли наслідки, які можуть настати в результаті їх дій. Всі ці дії свідчать про попередню змову на умисне вбивство, яка раптово виникла між обвинуваченими після того, як потерпілий почав бігти у протилежний від них бік, вони вчинили суспільно небезпечні дії щодо позбавлення життя потерпілого. За вказаних обставин (поведінка обвинувачених до конфлікту, під час його попереднього етапу, спільне рішення про переслідування потерпілого без будь-яких об`єктивних підстав в бік протилежний їх руху додому, інтенсивність та локалізація ударів, перевертання потерпілого під час побиття, узгоджені дії обвинувачених по завершенню побиття, покидання місця вчинення злочину та рух в одному напрямку) , суд не вбачає підстав для визначення ставлення всіх обвинувачених до наслідків своїх дій по завданню тілесних ушкоджень потерпілому як до необережних, що давало суду можливість кваліфікувати дії обвинувачених як заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило його смерть, тобто за ч. 2 ст. 121 КК України. Суд кваліфікує спільні умисні дії, що виразилися у протиправному заподіянні смерті ОСОБА_7 групою осіб за попередньою змовою, а саме ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто як умисне вбивство за попередньою змовою групою осіб. Вирок набрав законної сили 16.02.2022 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/83866438) (а. п. 28-41) .

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16.02.2022 року у справі № 573/1689/16-к, провадження № 11-кп/818/77/22 апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_10 були залишені без задоволення. Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_12 були задоволені частково. Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.08.2019 року у відношенні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 було змінено. Було ухвалено визнати недопустимим та виключити з мотивувальної частини вироку посилання як на доказ винуватості обвинувачених протокол негласної слідчої (розшукової) дії від 25.08.2016 року. В решті вирок суду було залишено без змін. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року, було ухвалено зарахувати обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 строк тримання під вартою з 23.08.2019 року до набрання вироком законної сили, тобто до 16.02.2022 року включно, в строк відбуття покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі. При цьому суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, зазначивши про те, що висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, кваліфікації дій обвинувачених, є вмотивованими, підтверджуються дослідженими доказами, окрім протоколу НСРД, які в своїй сукупності є достатніми для доведення винуватості. Доводи апеляційних скарг щодо відсутності умислу та мотиву на вчинення злочину суперечать зібраним матеріалам та обставинам справи. Обвинувачені спільними зусиллями досягли кінцевого результату, внаслідок чого потерпілий помер. Ухвала набрала законної сили 16.02.2022 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/103483188) (а. п. 102-111) .

Постановою Верховного Суду від 24.10.2023 року у справі № 573/1689/16-к, провадження № 51-5039км19 касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_6 , касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_9 , касаційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , касаційну скаргу захисника ОСОБА_12 в інтересах засудженого ОСОБА_9 було залишено без задоволення, а вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.08.2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 16.02.2022 року - без зміни. При цьому Верховний суд зазначив про те, що апеляційний суд, перевіряючи вирок місцевого суду, належним чином оцінив показання обвинувачених, потерпілих, свідків, документальні та інші докази, які є послідовними й узгоджуються між собою, та мотивовано спростував доводи сторони захисту про відсутність достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України. При цьому, як убачається з ухвали, суд апеляційної інстанції, посилаючись на наявні в матеріалах провадження докази, також спростував версію сторони захисту про можливість нанесення потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень іншою особою. Твердження сторони захисту про відсутність в діях засуджених умислу на вбивство потерпілого, на переконання суду, є необґрунтованими. Так, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України передбачає відповідальність за умисне вбивство, вчинене за попередньою змовою групою осіб. Під час вирішення питання про необхідність кваліфікації дій особи за ст. 115 КК України визначальним є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій, тобто при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного. Підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_9 з п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України, про що засуджений зазначає у своєму доповненні до касаційної скарги, немає. Що стосується доводів касаційних скарг сторони захисту про відсутність в діях засуджених такої кваліфікуючої ознаки як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 28 КК України кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше) , які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення. Вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього злочину декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про його спільне вчинення. Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Таким чином, ця домовленість можлива на стадії готування до злочину, а також у процесі замаху на злочин. Як убачається з ч. 2 ст. 28 КК України, домовленість має стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо) . Така домовленість може відбуватися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо. Учасники вчинення злочину такою групою діють як співвиконавці. Як убачається з вироку, місцевий суд, встановивши фактичні обставини вчинення обвинуваченими злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, дійшов висновку про те, що нанесення тілесних ушкоджень потерпілому здійснювалось одночасно всіма обвинуваченими, які були присутніми на місці вчинення інкримінованих їм дій і кожен з них не міг не бачити дії інших осіб, локалізацію ударів та не усвідомлювати свої дії, тобто всі бачили, що удари наносяться в життєво важливі органи (голову та грудну клітину) , бачили їх інтенсивність та кількість, розуміли наслідки, які можуть настати в результаті їх дій. Водночас суд встановив, що побиття потерпілого тривало короткий проміжок часу, при цьому спочатку обвинувачені разом переслідували потерпілого, після чого нанесли йому тілесні ушкодження та в подальшому разом покинули місце вчинення злочину. Всі ці дії свідчать про попередню змову на вчинення суспільно небезпечних дій, направлених на позбавлення життя потерпілого, яка раптово виникла між обвинуваченими після того, як потерпілий почав бігти у протилежний від них бік. Апеляційний суд, перевіряючи вирок місцевого суду, погодився з тим, що дії обвинувачених підлягають правовій кваліфікації за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України та зазначив про те, що відповідно до встановлених фактичних обставин дії обвинувачених були об`єднані у спільну діяльність, спрямовану на досягнення загального результату злочину, а саме: вбивства потерпілого ОСОБА_7 . При цьому вказаний факт підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, згідно яких суд встановив, що поведінка обвинувачених до вчинення злочину, їх дії в момент нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями усіх учасників події і злочинним результатом, а також їх поведінка після вчинення злочину свідчить про наявність такої кваліфікуючої ознаки, як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб. Ураховуючи зазначене, колегія суддів уважає, що кваліфікація дій ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України з огляду на обсяг висунутого обвинувачення, досліджені докази та встановлені судами фактичні обставини є правильною, посилання ж сторони захисту на те, що дії засуджених не були об`єднані єдиним умислом, направленим на вбивство потерпілого ОСОБА_7 , на переконання суду, є безпідставними, а тому касаційні скарги в цій частині задоволенню не підлягають. Також суд вважає, що призначене засудженим ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для їх виправлення і попередження нових злочинів, справедливим та таким, що не суперечить ст. 65 КК України. Таке покарання з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність та принципами співмірності й індивідуалізації, відповідає основній його меті як заходу примусу. Постанова набрала законної сили 24.10.2023 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/114552458) (а. п. 112-120) .

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених КВК України, законами України і встановлених вироком суду.

Під час виконання вироків суд має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Із змісту ст. 380 КПК України вбачається, що якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст. Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення протягом десяти днів з повідомленням особи, яка звернулася із заявою про роз`яснення судового рішення, та учасників судового провадження. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви про роз`яснення рішення. Копія ухвали про роз`яснення судового рішення не пізніше наступного дня після її постановлення надсилається особі, що звернулася із заявою про роз`яснення судового рішення, учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні. Ухвалу про роз`яснення судового рішення або відмову у його роз`ясненні може бути оскаржено в апеляційному порядку особою, яка звернулася із заявою про роз`яснення судового рішення, та учасниками судового провадження.

Тобто, судове рішення має бути викладене ясно, зрозумілою літературною мовою з використанням сталої в понятійному сенсі термінології, яка унеможливлювала б різне її тлумачення. Проте нерідко юридична кваліфікація чи інші висновки і судження суду потребують додаткових роз`яснень. Суд не вправі відмовити в такому роз`ясненні судового рішення у разі звернення особи з відповідним клопотанням.

Отже, здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, суд має відмовити в роз`ясненні рішення.

Таким чином, оскільки судове рішення, а саме: вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.08.2019 року у справі № 573/1689/16-к, провадження № 1-кп/592/254/19 є повністю та абсолютно зрозумілим, оскільки питання кваліфікації дій засуджених було вирішено судом першої інстанції, підтверджено судом апеляційної інстанції та не було спростовано судом касаційної інстанції, відтак колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про роз`яснення судового рішення слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 369-372, 375, 376, 380, 537, 539 КПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про роз`яснення судового рішення відмовити.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Ухвалу про роз`яснення судового рішення або відмову у його роз`ясненні може бути оскаржено в апеляційному порядку особою, яка звернулася із заявою про роз`яснення судового рішення, та учасниками судового провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Сумського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив судове рішення (ухвалу) .

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_1