УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 523/1767/20

провадження № 51-5508км23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_8 про передачу кримінального провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 15 березня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 13 червня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001330, за обвинуваченням ОСОБА_10 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 209, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 321-1 Кримінального кодексу України (далі - КК України), ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 321-1 КК України, на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15 березня 2023 року клопотання захисника ОСОБА_8 задоволено, кримінальне провадження № 0001330 від 03 жовтня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_10 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 209, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 321-1 КК України, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 321-1 КК України закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України, після повідомлення особі про підозру, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 червня 2023 року апеляційну скаргу прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 залишено без задоволення, ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 15 березня 2023 року стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_9 просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що у кримінальних провадженнях (внесених у ЄРДР до 16 березня 2018 року) і тих, які з ними об`єднані, суб`єктом продовження строків досудового розслідування є прокурор, оскільки законодавець чітко визначив, що положення Закону України № 2147-VIII не мають зворотної дії у часі. Стверджує, якщо продовження строку досудового розслідування тих кримінальних проваджень, відомості про які було внесено до ЄРДР до 16 березня 2018 року, було компетенцією прокурора відповідного рівня, то у випадку його об`єднання з іншим провадженням, відомості про яке до ЄРДР внесено з 16 березня 2018 року, компетенція прокурора є незмінною. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. На думку прокурора, суд дійшов необґрунтованого висновку про закриття кримінального провадження з підстав, визначених п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки законодавець встановив заборону закриття провадження у випадку повідомлення особі про підозру увчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. Натомість ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відповідно до фактичних обставин кримінального провадження обвинувачувалися, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 321-1 КК України (вказаний злочин законодавцем віднесено до Розділу ХIIIОсобливої частини КК України, факультативним об`єктом злочинного посяганням якого є здоров`я населення). Зазначає, що його доводи узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 13 лютого 2023 року у справі № 932/8842/20.

У запереченнях на касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_6 просить його скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без зміни.

У запереченнях на касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 просить його скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без зміни.

Позиції інших учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні заявив клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з тим, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. На обґрунтування свого клопотання захисник зазначає про наявність недостатньої врегульованості питання з приводу правозастосування п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України на нормативному рівні, існуванні прогалин у законодавстві і відсутності з цього питання сталої послідовної судової практики, зокрема протилежні підходи судів до застосування одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах.

Захисник ОСОБА_6 підтримав клопотання захисника ОСОБА_8 , а захисник ОСОБА_7 підтримав клопотання захисника ОСОБА_8 частково.

Прокурор ОСОБА_5 заперечувала щодо задоволенняклопотання захисника ОСОБА_8 .

З`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в клопотанні доводи, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання захисника ОСОБА_8 про передачу кримінального провадження стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на розгляд Великої Палати Верховного Суду підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви Суду

Згідно ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

У ч. 5 ст. 434-1 КПК України зазначено, що суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегіїабо палати, має право передати таке кримінальне провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Виходячи з системного аналізу норм кримінального процесуального закону та практики Великої Палати Верховного Суду, виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

За змістовним критерієм виключна правова проблема полягає, зокрема, у відсутності сталої судової практики, необхідності застосування інституту аналогії, необхідності здійснення судового тлумачення норм закону. За своєю правовою природою виключна правова проблема має зачіпати фундаментальні (конституційні, конвенційні) права та свободи і вирішення її необхідно для забезпечення балансу законних інтересів та пропорційності заходів примусу.

Також, правовою проблемою в семантичному значенні визнають суперечливі ситуації, що характеризуються протилежними підходами до розуміння тих чи інших подій, станів, процесів, явищ чи об`єктів і, які вимагають формування рекомендації чи пропозиції, застосування якої дозволить досягнути вирішення відповідної проблеми.

У цьому зв`язку слід зазначити, що принцип верховенства права передбачає, що у випадках коли існує законодавча невизначеність або суперечність, головний обов`язок судової влади полягає в тому, щоб усунути неясність або розв`язати суперечність шляхом тлумачення і застосування судами кримінального законодавства в такий спосіб, щоб воно було узгодженим і завбачливим.

Предметом розгляду колегії суддів Верховного Суду є касаційна скарга прокурора ОСОБА_9 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 15 березня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 13 червня 2023 року про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України, після повідомлення особі про підозру на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_9 ставила питання про скасування судових рішень і призначення нового розгляду у суді першої інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки продовження строку досудового розслідування тих кримінальних проваджень, відомості про які було внесено в ЄРДР як до, так і після 16 березня 2018 року, було компетенцією прокурора відповідного рівня.

Захисник ОСОБА_8 , обґрунтовуючи своє клопотання про передачу кримінального провадження стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, зазначив, що практика Верховного Суду стосовно застосування п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України в об`єднаних кримінальних провадженнях, у яких відомості про кримінальні правопорушення внесені до ЄРДР як до введення в дію положень, вказаних у пункті 4 § 2 розділу 4 Закону № 2147-VIІІ, так і після набрання чинності вказаними нормами, не характеризується єдністю.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду двічі висловлювалась з приводу інституту закриття кримінального провадження у разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування.

У постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 31 жовтня 2022 року (справа № 753/12578/19, провадження № 51-206кмо22) сформовано такий правовий висновок: «Продовження строків досудового розслідування здійснюється слідчим суддею в межах повноважень, визначених положеннями Законів № 2147-VIII і № 2617-VIII, у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР з 15 березня 2018 року і які були об`єднані з кримінальним провадженням, розпочатим до цієї дати.

Положення п. 4 параграфа 2 «Прикінцевих положень» Закону № 2147-VIII щодо здійснення судового контролю за продовженням строку досудового розслідування підлягають застосуванню з урахуванням положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 58 Конституції України, статей 5, 8, 9 КПК України.

Кримінальні процесуальні відносини із продовження строків досудового розслідування виникають з моменту направлення в спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, або безпосереднього звернення із відповідним клопотанням до повноважного суб`єкта у зв`язку із юридичними фактами, визначеними положеннями статей 295, 295-1 КПК України, і до них застосовуються положення цього Кодексу, чинні на момент початку виконання відповідної дії або прийняття процесуального рішення». У справі № 753/12578/19 була викладена окрема думка судді ОСОБА_13 .

Цей правовий висновок і став основою ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 15 березня 2023 року та ухвали Одеського апеляційного суду від 13 червня 2023 року, які оскаржено в касаційному порядку прокурором у цьому провадженні.

У рішенні об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11 вересня 2023 року (справа № 711/8244/18, провадження 51-769кмо22) визначено: «Висновок щодо застосування положень п. 10 ч.1 ст. 284 КПК України:

1. Датою введення в дію положень, вказаних у пункті 4 § 2 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального Кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», у тому числі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, є 16 березня 2018 року.

2. Пункт 10 ч. 1 ст. 284 КПК України застосовується лише до кримінальних проваджень, відомості про які внесені до ЄРДР після введення в дію цього положення, тобто поширюється на кримінальні провадження, відомості про які внесені до ЄРДР з 16 березня 2018 року, і не поширюється на кримінальні провадження, відомості щодо яких внесені в ЄРДР до вказаної дати». У справі № 711/8244/18 викладена окрема думка судді ОСОБА_14 .

Питання закриття кримінального провадження за п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у об`єднаних кримінальних провадженнях, у яких відомості про кримінальні правопорушення внесені до ЄРДР як до, так і після 16 березня 2018 року, було декілька разів предметом касаційної перевірки колегій суддів Верховного Суду після 31 жовтня 2022 року.

Так, у постанові колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 березня 2023 року (справа № 758/7455/21, провадження № 51-3671км22) зроблено висновок, відповідно до якого «до кримінального провадження, а також до усіх інших кримінальних проваджень, які виділені з цього в окреме провадження, у тому числі зареєстрованих пізніше, або об`єднаних із цим провадженням, не може бути застосовано положення п. 10. ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки цей закон не існував на момент внесення відомостей про кримінальне провадження до ЄРДР».

У постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11 квітня 2023 року (справа № 201/3571/20, провадження № 51-4364км21) зазначено, що «Щодо правової визначеності пункт 4 § 2 чітко визначає дату, від якої залежить застосовність пункту 10: якщо відомості про кримінальне правопорушення внесені до 16 березня 2018 року, пункт 10 не застосовується; якщо такі відомості внесені починаючи з 16 березня 2018 року включно - застосовується. Щодо визначення дати, коли відомості внесені до ЄРДР, положення частин 1 та 2 ст. 214 та ч. 7 ст. 217 КПК України також не містять будь-якої невизначеності».

У постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду ВС від 20 квітня 2023 року (справа № 201/2516/20, провадження № 51-4014км22) зроблено висновок про те, що закон пов`язує строк із початком досудового розслідування в первинному кримінальному провадженні, а не з повідомленням чи зміною повідомлення про підозру. Колегія суддів зазначила також, що до кримінального провадження від 17 жовтня 2017 року, а також до усіх інших кримінальних проваджень, які були виділені з нього в окреме провадження або об`єднані з ним, та які були зареєстровані пізніше, не може бути застосовано положення п. 10. ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки цей Закон не існував на час внесення відомостей до ЄРДР у вказаному кримінальному провадженні.

У постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року (справа № 753/10155/22, провадження № 51-1830 км 23) зроблено висновок щодо застосування п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України: «У кримінальному провадженні, у якому відомості про кримінальні правопорушення внесені до ЄРДР як до введення в дію положень, вказаних у пункті 4 § 2 розділу 4 Закону № 2147-VIII (у т. ч. й п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України), так і після набрання чинності вказаними нормами, ні подальше об`єднання цих кримінальних проваджень, ні зміна правової кваліфікації у кримінальному провадженні жодним чином не впливають на імперативний характер вказівки у примітці до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України про дію приписів цього пункту лише щодо справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені в ЄРДР після введення в дію цих змін, тобто з 16 березня 2018 року. А тому закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України щодо кримінальних правопорушень, відомості по яких внесено до ЄРДР до введення в дію положень, вказаних у пункті 4 § 2 розділу 4 Закону № 2147-VIII, суперечить імперативним приписам примітки до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.» У вказаному рішенні колегія суддів зробила посилання на висновок щодо застосування норм права, який міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11 вересня 2023 року у справі № 711/8244/18.

У постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 листопада 2023 року (справа № 751/2437/21, провадження № 51-2905км23) зроблено висновок про те, що згідно з ч. 7 ст. 217 КПК України, яка передбачає, що днем початку досудового розслідування у провадженні, в якому об`єднані матеріали кількох досудових розслідувань, є день початку розслідування того провадження, яке розпочалося раніше. У цій справі у провадженні № 108, яке розпочалося 24 лютого 2018 року, були об`єднані провадження № 108 та№842. Таким чином, днем початку досудового розслідування у об`єднаному провадженні № 108 відповідно до правил ч. 7 ст. 217 КПК України є 24 лютого 2018 року.

У постанові від 12 грудня 2023 року (справа № 369/1200/20, провадження № 51-3420км23) колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду вказала, що суб`єктом, який наділений повноваженням щодо продовження строку досудового розслідування за клопотанням про продовження такого строку в об`єднаному кримінальному провадженні, де відомості про перше кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР до введення в дію положень Закону № 2147-VIII, а щодо наступного - після визначеної ним Законом дати (16 березня 2018 року), є слідчий суддя, а отже, продовження строку досудового розслідування здійснене заступником прокурора м. Києва на 6 місяців, не відповідає вимогам Закону №2147-УІІI.

У постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 січня 2024 року (справа № 127/28466/19, провадження № 51-77км21) зроблено висновок про те, що через те, що відомості про кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР до 16 березня 2018 року (з посиланням на ч. 7 ст. 217 КПК), п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК до об`єднаного кримінального провадження застосовувати не можна.

Захисник зазначає, що вказана позиція є нерелевантною через те, що за обставинами вказаної справи ухвалою слідчого судді у продовженні строку досудового розслідування за клопотанням слідчого було відмовлено (тобто, сторона обвинувачення, на відміну від фактичних обставин цієї справи, зверталася до слідчого судді з питанням продовження строку досудового розслідування). При цьому, судове рішення містить посилання на висновок, зазначений у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11 вересня 2023 року (справа № 711/8244/18, провадження 51-769кмо22), але так само як й інші постанови колегій суддів Верховного Суду не містить врахування позиції постанови об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 31 жовтня 2022 року (справа № 753/12578/19, провадження № 51-206кмо22).

Отже, Верховний Суд скеровує правозастосування стосовно п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у різний спосіб, що не відповідає завданню єдності судової практики.

З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини:

касаційна скарга мотивована тим, що суди допустили істотні порушення норм процесуального права, які унеможливили розгляд справи з дотриманням вимог справедливого судового розгляду;

норми матеріального права були застосовані судами нижчих інстанцій так, що постає питання дотримання принципу пропорційності, тобто забезпечення належного балансу між інтересами сторін у справі.

Отже, підставами наявності у кримінальному провадженні виключної правової проблеми є: недостатня врегульованість відповідного питання на нормативному рівні і відсутність у цьому питанні єдності судової практики.

Таким чином, на переконання колегії суддів, зазначені питання утворюють виключну правову проблему, яка має значення для розвитку права і формування єдиної правозастосовчої практики, тому необхідно передати кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підставі ч. 5 ст. 434-1 КПК України.

Виходячи з наведеного та керуючись статтями 434-1, 434-2 КПК України,

ухвалив:

Клопотання захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Передати кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 15 березня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 13 червня 2023 року стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі ч. 5 ст. 434-1 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3