КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

26 березня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2024 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новгородське м. Торецьк Донецької області, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю сторін провадження:

прокурора - ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6

та його захисника - ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 06 березня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва частково задовольнив клопотання прокурора та застосував відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор», до 04 травня 2024 року включно.

Цією ж ухвалою суд визначив обвинуваченому ОСОБА_6 , заставу у розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 757 000 грн., у разі внесення якої, ОСОБА_6 необхідно звільнити з-під варти та покласти на нього такі обов`язки: з`являтися за першою вимогою до суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання; не відлучатися з міста Києва без дозволу суду.

Приймаючи рішення про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, виходив з того, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу та продовженні строку його дії, не зменшилися та продовжують існувати, а прокурором у судовому засіданні доведено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Зважаючи на ці та інші обставини, в тому числі враховуючи характер інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов до висновку щодо необхідності часткового задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з визначенням розміру застави, оскільки менш суворі запобіжні заходи, на думку суду, не забезпечать його належної процесуальної поведінки.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, прокурор Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, просить ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 06.03.2024 року про обрання відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів із визначенням застави в розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 757 000 грн. скасувати частково, а саме в частині визначення розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави. Постановити нову ухвалу, про застосування відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком 60 днів без визначення розміру застави.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор посилається на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та підлягає частковому скасуванню через допущення судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону (п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України).

Зокрема, посилаючись на вимоги ст.ст. 177, 178, 412 КПК України, прокурор зазначає про те, що в заявленому клопотанні про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно ОСОБА_6 вказувалось на наявність ризиків, визначених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, а саме на можливість переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення можливого покарання та на можливість незаконного впливу останнього на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні з метою зміни ними свідчень, в тому числі з урахуванням того, що інкримінований ОСОБА_6 злочин було вчинено в стані алкогольного сп`яніння, неприязне них відносин щодо близького родича - його матері. На момент вчинення злочину потерпіла ОСОБА_7 , обвинувачений та особа, відносно якої вчинено злочин - ОСОБА_9 проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , де потерпіла продовжує проживати і на теперішній час.

Іншого місця проживання у ОСОБА_6 не має, саме тому прокурором зазначався ризик можливого незаконного впливу на потерпілу, оскільки у разі обрання обвинуваченому менш суворого запобіжного заходу, ризику незаконного впливу на потерпілу запобігти буде неможливо.

Однак, суд визнав встановленим ризик незаконного впливу тільки на свідків у вказаному кримінальному провадженні та жодного мотиву свого рішення щодо відсутності вказаного ризику відносно потерпілої, не навів.

Також прокурор звертає увагу на те, що судом, з метою недопущення незаконного впливу на потерпілу та свідків навіть не встановлено обов`язку обвинуваченому не спілкуватися з вказаними особами, в той же час, коли ризик, визначений п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України судом встановлений, як такий, що не зменшився та продовжує існувати.

Саме тому, як вважає прокурор, ст. 183 КПК України визначено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Між тим, як зазначається в апеляційній скарзі, мотиви суду щодо визначення розміру застави - відсутність прямої заборони в законі та необрання запобіжного заходу у виді застави під час досудового розслідування, оскільки вони не відповідають вимогам ст.ст. 2, 177, 178, 183 КПК України, якими встановлено, які саме обставини та дані про особу, відносно якої обирається запобіжний захід, враховуються при обранні запобіжного заходу та з якою метою.

Таким чином, судом першої інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, внаслідок чого постановлено незаконне судове рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого, його захисника та потерпілої, які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити оскаржувану ухвалу суду без змін; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог, передбачених ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу, а саме § 1. Глави 18, якою регламентуються положення щодо запобіжних заходів та затримання особи.

Положеннями ч. 4 ст. 194 КПК України встановлено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті (недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні), суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами 5 та 6 цієї статті, необхідність яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Більш того, як прямо передбачено ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що, відповідно до положень, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України, суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право, а не обов`язок, не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Тобто, за загальними вимогами кримінального процесуального закону, визначення розміру застави при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обов`язком, а не правом суду.

Що ж стосується випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України, то вони надають суду лише право не визначати розмір застави у певних категоріях кримінальних проваджень, а не покладають на суд обов`язок взагалі не визначати розмір застави у цих випадках.

Враховуючи наведені вище вимоги КПК України, а також обставини, встановленні судом першої інстанції при постановленні ухвали про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів визнає безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні про те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах цього закону, в тому числі на які прокурор посилається у своїй скарзі та не відповідають обставинам, які були встановлені судом першої інстанції під час розгляду відповідного клопотання.

Всупереч доводам апеляційної скарги, при розгляді клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому не зазначалось про визначення розміру застави, суд першої інстанції, у відповідності до вимог закону, не був обмежений тими доводами та проханням, які наведені у клопотанні та вправі прийняти рішення не тільки про застосування або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а й про визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, незалежно від того просив прокурор про це чи ні.

У зв`язку з цим, колегія суддів не може погодитися з тим, що судом першої інстанції були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, оскільки в апеляційній скарзі таких порушень фактично не наведено, а судом під час апеляційного розгляду не встановлено.

Більш того, посилання прокурора на заявлені та встановлені судом першої інстанції ризики, які продовжували існувати на момент розгляду відповідного клопотання, в тому числі щодо можливості незаконного впливу на потерпілу та свідків, не виключали можливості визначення розміру застави, не лише з урахуванням наведених вище вимог кримінального процесуального законодавства, а й з урахуванням думки потерпілої ОСОБА_7 , яку вона висловила під час апеляційного розгляду та в якій зазначила про те, що після внесення застави та звільнення ОСОБА_6 з під варти, вони не проживають в одній квартирі і останній не вчиняв і вчиняє будь-який незаконний влив на неї, з метою зміни показань.

За таких обставин колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для зміни або скасування оскаржуваної ухвали, а тому за наслідками апеляційного розгляду вважає необхідним прийняти рішення, яким ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2024 року про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначення розміру застави залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора, - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2024 року, відповідно до якої суд застосував до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 04 травня 2024 року включно, з визначенням застави у розмірі двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімум для працездатних осіб, що становить 757 000 грн., - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ ____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 753/4109/24

Номер провадження: 11-кп/824/3196/2024

Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_10

Доповідач - суддя ОСОБА_1