Номер провадження: 11-кп/813/1150/24
Справа № 523/6468/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 08.02.2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави в кримінальному провадженні №0000345 від 26.04.2022 року щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України,

встановив:

На розгляді Суворовського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0000345 від 26.04.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08.02.2024 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, строком до 08.04.2024 року, із раніше визначеним альтернативним запобіжним заходом у виді застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 53680 гривень.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник посилається на відсутність підстав для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Звертає увагу, що судові засідання проводяться лише з метою продовження обвинуваченому запобіжного заходу, а ризики відсутні. Захисник вважає, що судом не надано оцінку стану здоров`я ОСОБА_6 .

У своїй апеляційній скарзі захисник просив розглянути його апеляційної скарги за без його участі.

Прокурор, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву, в якій просив розглянути скаргу захисника за його відсутності, та відмовити в її задоволенні. При цьому, прокурор зазначає, що переважна більшість судових засідань відкладалась у зв`язку з неявкою свідків. Звертає увагу, що на теперішній час продовжують існувати ризики, які слугують підставою для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України (далі - КПК) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.107, ч.4 ст.405, ч.4 ст.422-1 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши суддю-доповідача; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, з огляду на таке.

Апеляційним судом встановлено, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до ст.12 КК України вказане кримінальне правопорушення відносяться до категорії тяжких злочинів.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.

Прийняте рішення суд мотивував тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, а також продовження існування раніше встановлених ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може здійснити спроби переховування від суду, впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_6 є громадянином іншої держави, тобто не позбавлений можливості навіть в умовах воєнного стану безперешкодно покинути її межі, з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Крім того, відповідно до відомостей з ЄДРСР, на теперішній час, на розгляді у Суворовському районному суді м. Одеси перебуває інше кримінальне провадження №0000085 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Колегія суддів бере до уваги положення ст.88 КПК України, але зазначає, що наявність обвинувачення у вчиненні особою іншого кримінального правопорушення, можуть вказувати на обґрунтованість ризику можливого вчинення ним інших злочинів, в тому числі аналогічних.

При наявності двох обвинувальних актів за обвинувачення ОСОБА_6 , які на теперішній час перебувають на розгляді в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що зазначені обставини дійсно підвищують ризик можливого переховування обвинуваченого від суду, з огляду на можливе суворе покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування вказаного обвинуваченого під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою.

Наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 ряду захворювань, на підтвердження чого захисником долучено медичну довідку Одеської міської медичної частини №21 від 24.06.2022 року, апеляційний суд бере до уваги, але зазначає, що вказана довідка видана майже півтора роки тому та не свідчить про неможливість надання кваліфікованої медичної допомоги ОСОБА_6 . Медичних документів, які б вказували на те, що обвинувачений позбавлений можливості отримувати кваліфіковану медичну допомогу в умовах слідчого ізолятора, захисником суду не надано.

Доводи захисника стосовно наявності у обвинуваченого ОСОБА_6 місця проживання в м. Одесі, де він проживав відповідно до акту комітету мікрорайону «Хаджибеївський» в м. Одесі від 09.06.2023 року, були досліджені судом першої інстанції із наданням відповідної оцінки, з якою погоджується колегія суддів. Матеріали судового провадження та додатки до апеляційної скарги не містять (в тому числі договору з власником житла) підтвердження того, що обвинувачений може в подальшому проживати за вказаною адресою.

З урахуванням вище наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченого під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування ухвали суду першої інстанції.

Разом з тим, враховуючи те, що обвинувачений досить тривалий час перебуває під вартою, а судовий розгляд кримінального провадження ще не завершений, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу суду першої інстанції на положення ст.8 Конституції України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз практики Європейського суду щодо тлумачення положення «розумний строк» свідчить: в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Суд роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Відповідно до п. 70 рішення ЄСПЛ «Меріт проти України» (Заява № 66561/01). Суд нагадує, що у кримінальних справах перебіг «розумного строку», про який ідеться в п. 1 ст. 6 Конвенції, починається з моменту, коли особу «обвинувачено»; це може трапитися до того, як справа надійшла до суду першої інстанції (див., наприклад, згадуване рішення у справі «Девеєр проти Бельгії», с. 22, п. 42), тобто з дня арешту, дати, коли особу, про яку йдеться, було офіційно повідомлено, що його буде обвинувачено, чи з дати, коли розпочалося досудове слідство (див. рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany) від 27 червня 1968 року, серія A, № 7, с. 2627, п. 19; рішення у справі «Ноймайстер проти Австрії» (Neumeister v. Austria) , ухвалене того самого дня, серія A, № 8, с.41, п. 18, та рішення у справі «Рінґайзен проти Австрії» (Ringeisen v. Austria), від 16 липня 1971 року, серія A, № 13, с. 45, п. 110).

У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

З огляду на положення ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК, апеляційний суд вважає існуючу тривалість розгляду даного кримінального провадження такою, що у разі невжиття місцевим судом заходів для забезпечення розумного строку розгляду кримінального провадження, може потягти за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 08.02.2024 року, якою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК Українипродовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави в кримінальному провадженні №0000345 від 26.04.2022 року залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання вимог ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК України, щодо розумності строку розгляду кримінального провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4