ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/411/24 Справа № 233/986/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м.Кривий Ріг

06.02.2024р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28.09.2023р., яким обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, який зареєстрований та фактично проживає в АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років.

за участю захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним вироком обвинуваченого визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років.

Вирок суду першої інстанції оскаржив захисник ОСОБА_6 , який в апеляційній скарзі:

- вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні через неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості кримінального правопорушення;

- вважає, що протокол огляду місця події від 19.10.2023р., протоколи слідчих експериментів від 19.10.2023р. за участю свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 , та висновок експерта ОСОБА_11 № 76 від 19.10.2022р. є недопустимими доказами, оскільки проведені із істотним порушенням прав людини та основоположних свобод, а отримані від них докази є похідними за принципом «плодів отруйного дерева», оскільки ОСОБА_9 не є власником домоволодіння АДРЕСА_2 , та слідчий не мав права проникати до вказаного помешкання без ухвали слідчого судді;

- вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_9 є добросовісним володільцем домоволодіння АДРЕСА_2 , оскільки власник житла не був встановлений та не допитувався;

- вважає, що показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ставлять під сумнів їх достовірність, оскільки вони є подружжям, та у їх показаннях є розбіжності;

- вважає, що призначене обвинуваченому покарання є надто суворим, судом не було враховано, що обвинувачений активно сприяв розкриттю злочину, не міг надати допомогу потерпілій стороні, оскільки був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, та перебував в умовах гауптвахти, обвинувачений має на утриманні неповнолітню дитину;

- прохає оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання та вважати обвинуваченого засудженим за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням вимог ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Заслухавши доповідь судді доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та прохали її задовольнити, позицію прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, прохав вирок суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення за таких підстав.

Оскаржуваним вироком обвинуваченого визнано винуватим у тому, що він 18.10.2022р. приблизно о 20 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння зайшов до домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , де в той час, знаходились свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також спав у стані алкогольного сп`яніння потерпілий ОСОБА_12 . Побачивши, що потерпілий перебуває в стані алкогольного сп`яніння, обвинувачений почав приводити його до тями, внаслідок чого потерпілий почав виражатись нецензурною лайкою в бік обвинуваченого, що обурило обвинуваченого та у нього виник злочинний умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, обвинувачений, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, умисно завдав потерпілому, який також перебував у стані алкогольного сп`яніння та знаходився у положенні лежачи, не менше шести ударів ногою, взутою в берці, в область живота, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді ділянок осаднення шкіри на правій бічній поверхні грудної клітини в проекції 5-6 межреберій, крововиливи на лівій бічній поверхні грудної клітини, на лівій бічній поверхні живота, прямі переломи 5-6 ребер по середньо-підпахвовій лінії праворуч, розрив та розтрощення лівої долі печінки та підшлункової залози, які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого, що настала в період часу з 02-00 год. до 04-00 год. 19.10.2023р. після виходу потерпілого на вулицю біля вказаного домоволодіння.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що апеляційна скарга захисника містить в собі доводи, які стосуються незгоди сторони захисту із визнанням судом першої інстанції належними та допустимими доказами протоколу огляду місця події від 19.10.2023р., протоколів слідчих експериментів від 19.10.2023р. за участю свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_7 , та висновку експерта ОСОБА_11 № 76 від 19.10.2022р., складеного з посиланням на вказані протоколи, оскільки ОСОБА_9 не є власником зазначеного в протоколах слідчих дій домоволодіння, та його дозвіл на проведенні слідчих дій у вказаному домоволодінні є незаконним, отже і отримані докази у вказаному домоволодінні є недопустимими.

Проте фактично у прохальній частині апеляційної скарги сторона захисту не погодилась лише із призначеним обвинуваченому покаранням, вважаючи його надто суворим, та вважаючи, що суд першої інстанції не врахував всіх обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, врахувавши які при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції міг би застосувати вимоги ст. 69 КК України та призначити обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої ч. 2 ст. 121 КК України.

На переконання суду апеляційної інстанції, сторона захисту, прохаючи застосувати до обвинуваченого вимог ст. 69 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, фактично не заперечила винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення з фактичних обставин, встановлених судом та правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 КК України.

Допитаний судом першої інстанції обвинувачений частково визнав свою винуватість у інкримінованому кримінальному правопорушенні та вважав, що не міг із силою наносити потерпілому тілесні ушкодження внаслідок особистого фізичного стану, а саме оскільки має пісок у нирках та за 1,5 місяці до події переніс операцію по видаленню апендициту, від чого постійно відчував сильний біль. Наміру спричинити потерпілому тілесні ушкодження або смерть він не мав, та вважав, що його удари були незначними, та потерпілий не міг від таких ударів померти.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. ст. 121 КК України судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи, та зроблений обґрунтований висновок про доведеність його винуватості у вчиненні злочину. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах, повно з`ясовані та досліджені всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачені ст. 91 КПК України.

Подія кримінального правопорушення та винуватість обвинуваченого у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, у повному обсязі підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Протоколом огляду місця події від 19.10.2022р. з фототаблицею підтверджується, що слідчим була оглянута ділянка місцевості, розташована біля вхідних воріт до будинку АДРЕСА_3 , де було виявлено труп потерпілого, який знаходився в положенні лежачі на спині. В ході слідчої дії проведено первинний огляд трупа потерпілого, зафіксовано видимі тілесні ушкодження.

(т 1 а.с. 83-85)

Протоколом огляду місця події від 19.10.2023року з фототаблицею були підтверджується, що був оглянутий будинок та територія домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Під час огляду будинку, в тому числі, була оглянута спальня, розташована прямо від прихожої, в якій знаходилося розкладне ліжко з металу сірого кольору, на якому знаходилися подушка рожевого кольору та ковдра помаранчевого кольору. Присутній при огляді свідок ОСОБА_9 вказав, саме в цій кімнаті обвинувачений спричинив тілесні ушкодження потерпілому, при огляді слідів боротьби, самооборони, речовини бурого кольору не виявлено.

(т. 1 а.с. 94-101)

Протоколом огляду трупа потерпілого від 19.10.2023р. підтверджується, що в приміщенні моргу Костянтинівського відділення судово-медичної експертизи КЗОЗ «Донецьке бюро судово-медичної експертизи» був оглянутий труп потерпілого, під час огляду зафіксовані виявлені тілесні ушкодження.

(т. 1 а.с. 89-92)

Довідкою старости Новодмитрівського старостинського округу від 19.10.2022р. підтверджується, що свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

(т. 1 а.с. 102)

Відповідно до інформаційної довідки з державних реєстрів щодо нерухомого майна №341142485 від 01.08.2023р. право власності на будинок АДРЕСА_2 зареєстроване за ОСОБА_13 на підставі свідоцтва про спадщину від 30.11.2013р., виданого Костянтинівською ДНК за р/№1365.

(т. 2 а.с. 104)

Протоколом слідчого експерименту від 19.10.2022р., відеозапис якого було відтворено в судовому засіданні, підтверджується, що свідок ОСОБА_9 за допомогою статиста показав на місці і розповів про обставини, за яких обвинувачений спричинив тілесні ушкодження потерпілому. Так 18.10.2022р. приблизно о 20-00 год. обвинувачений, який був у стані алкогольного сп`яніння, через незачинені хвіртку на вхідні двері зайшов до будинку (за адресою: АДРЕСА_2 ), пройшов до спальної кімнати, де на розкладному ліжку спав потерпілий, і одразу наніс потерпілому 5-7 ударів долонями обох рук в область голови. Після цього одна ніжка на розкладному ліжку підігнулася і потерплий впав з ліжка на підлогу на спину обличчям догори, а обвинувачений наніс потерпілому 5-10 ударів в область нижньої частини грудної клітини та живота ногою, взутою у берці (підошвою) згори вниз. При цьому обвинувачений казав потерпілому: «Ти що там (вдома) натворив???» Під час побиття потерпілий не чинив опір та не кричав, лежав мовчки. Він особисто намагався заспокоїти обвинуваченого, казав йому: «Заспокойся, будь ласка, що ти робиш?», але у відповідь обвинувачений висловився на нього нецензурною лайкою. Наведені події тривали 3-4 хвилини, потім обвинувачений припинив свої дії самостійно. Після цього обвинувачений запросив свідка з дружиною до себе. Вони пішли, а потерпілий залишився лежати на підлозі. Вони були відсутні 5-7 хвилин, а коли повернулися, у коридорі зустріли потерпілого, в якого по штанях текла сеча. Потерпілий мовчки вийшов на вулицю, і він зачинив за ним хвіртку.

(т. 1 а.с. 104-106)

Протоколом проведення слідчого експерименту 19.10.2022р, відеозапис якого було відтворено в судовому засіданні, підтверджується, що свідок ОСОБА_10 показала на місці за допомогою статиста і розповіла про обставини, за яких обвинувачений спричинив тілесні ушкодження потерпілому. Так 18.10.2022р. о 20-00 год. вона та її чоловік - свідок ОСОБА_9 , лежали на ліжку у спальній кімнаті в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в цей час через незачинені хвіртку та вхідні двері до будинку зайшов обвинувачений, який був у стані алкогольного сп`яніння, і цілеспрямовано пройшов до спальної кімнати, де на розкладному ліжку спав потерпілий, та почав наносити йому удари долонями рук по обличчю. Потім зігнулася одна ніжка на розкладному ліжку, і потерпілий впав з ліжка спиною на підлогу. Після цього обвинувачений почав наносити йому удари правою ногою, взутою у берці, в область живота, згори вниз підошвою по животу. Вона бачила два удари, а потім пішла в іншу кімнату, бо їй стало зле, бо вона подумала, що обвинувачений вб`є потерпілого. Під час побиття потерпілий лежав мовчки, не стогнав, не кричав, не оборонявся, все тривало приблизно 2-3 хвилини. Її чоловік намагався заспокоїти обвинуваченого, сказав: «Що ти робиш?», але обвинувачений агресивно відповів йому. Потім обвинувачений припинив бити потерпілого та запросив її чоловіка та її до себе додому, обіцяв дати 1 л горілки, і вони пішли. Потерпілий залишився лежати на підлозі. Вони були відсутні 5-7 хвилин, і коли повернулися, то зустріли в коридорі потерпілого, в якого по штанах текла сеча. Потерпілий мовчки самостійно вийшов на вулицю, і її чоловік зачинив за ним хвіртку.

(т. 1 а.с. 107-108)

Протоколом проведення слідчого експерименту 19.10.2022р., відеозапис якого було відтворено в судовому засіданні, обвинувачений за участю захисника, в присутності двох понятих та статиста показав на місці і розповів про обставини, за яких він особисто спричинив тілесні ушкодження потерпілому. Так він 18.10.2022р. в період часу приблизно з 20-00 год. до 21-00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Його покликали власники будинку, щоб він забрав з будинку потерпілого, з яким у них, начебто, стався конфлікт. Він пройшов до спальної кімнати, підійшов до потерпілого та почав його будити, але він не прокидався. Тоді він, знаходячись напроти потерпілого, який лежав на правому боці на підлозі, правою ногою, взутою в берці, наніс йому приблизно 3-4 удари в область живота та декілька ударів по ногам. Потерпілий стогнав, казав йому, щоб він відстав і дав йому поспати. Після цього потерпілий залишився спати у будинку, а він пішов спати до себе додому. Медичну допомогу потерпілому він не надавав.

(т. 1 а.с. 110-113)

Висновком судово-медичної експертизи від 28.10.2022р. № 66 по меддокументах на підставі вивчення описової частини медичного висновку травматології м. Костянтинівка № 4083 на ім`я ОСОБА_7 підтверджується, що будь-яких ушкоджень у обвинуваченого в наданій документації не зазначено.

(т. 1 а.с. 115)

Висновком судово-медичної експертизи № 76 від 15.11.2022р. підтверджується, що під час судово-медичного дослідження трупу потерпілого виявлено тілесні ушкодження у вигляді ділянок осаднення шкіри на правій бічній поверхні грудної клітини в проекції 5-6 межреберій, крововиливів на лівій бічній поверхні грудної клітини, на лівій бічній поверхні живота, прямих переламів 5-6 ребер по середньо-пахвовій лінії праворуч, розривів та розтрощення лівої долі печінки, підшлункової залози, які утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути ноги, взуті у взуття, так і інші тупі предмети, він нанесення не менше 6 ударів можливо у термін та за обставин, вказаних у постанові, та в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, та стоять у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Будь-яких ушкоджень, що вказують на можливу боротьбу або самооборону не виявлено.

Після отримання тілесних ушкоджень потерпілий міг вчиняти будь-які дії короткий відрізок часу до розвитку гострої крововтрати.

Позитивний результат при своєчасному наданні кваліфікованої медичної допомоги рахується сумнівним.

Тілесні ушкодження, що малися у потерпілого могли утворитися за обставин, вказаних усіма учасниками слідчої дії (під час проведення слідчих експериментів з свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та обвинуваченим).

Причиною смерті потерпілого стала тупа травма живота, яка супроводжувалася розривом та розтрощенням печінки та підшлункової залози, ускладнилася розвитком внутрішньочеревної кровотечі.

Під час судово-токсикологічного дослідження крові від його трупу виявлено етиловий спирт у концентрації більше 6 проміле, що відносно живої людини можна розцінювати як тяжка алкогольна інтоксикація.

(т. 1 а.с. 117-120)

Висновком судово-медичної експертизи № 76/1 від 19.01.2023р. будь-яких ушкоджень, що вказували на можливе волочіння та перенесення тіла при судово-медичному дослідженні трупу потерпілого не виявлено. Після отримання тілесних ушкоджень потерпілий міг вчиняти будь-які дії короткий відрізок часу до розвитку гострої крововтрати. При травмах внутрішніх органів, які супроводжуються гострою крововтратою, необхідне екстрене оперативне лікування. Науково обґрунтованої теорії, що вказувала на можливість людини ходити після отриманні травми, не існує.

Утворення тілесних ушкоджень, що мались у потерпілого внаслідок падіння з висоти власного зросту рахується маловірогідним.

(т. 1 а.с. 199)

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №76/18 від 25.06.2023р. виходячи з трупних явищ, встановлених під час огляду трупу в морзі, наявності в черевній порожнині рідкої крові, можна припустити, що смерть потерпілого настала за 10-12год. до огляду трупа в морзі (відповідно до протоколу огляду трупа від 19.10.2023р. огляд проводився в період часу з 14-00 год. по 14-30 год. 19.10.2023р).

(т. 2 а.с. 83)

Відповідно до належним чином завірених копій акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу № 803 від 19.10.2022р. та роздруківки зі спеціального технічного засобу, обвинувачений 19.10.2022р. о 06-18 год. перебував у стані алкогольного сп`яніння (2,06 проміле).

(т. 1 а.с. 210)

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 08.12.2022р. № 549 обвинувачений у період інкримінованого йому діяння на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки не страждав і в теперішній час не страждає.

У період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, обвинувачений міг у повній мірі усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

У теперішній час обвинувачений також у повній мірі може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Допитаний свідок ОСОБА_9 показав суду першої інстанції, що він з обвинуваченим та потерпілим до події кримінального правопорушення особисто знайомий не був. 18.10.2022р. зранку він особисто був у дворі, а його дружина в будинку. В день події до нього прийшов потерпілий, який був без взуття і верхнього одягу, попросив погрітися. Вони зайшли до будинку, познайомилися, хлопець назвався ОСОБА_14 . Вони втрьох випили пару разів по 50 г горілки, після чого він показав ОСОБА_15 кімнату, де можна лягти відпочити. Протягом дня кожен займався своїми справами, періодично разом випивали. Ближче до вечора, час не пам`ятає, він та дружина лежали у спальні на ліжку та почули, як хлопнули вхідні двері. Він підскочив і вийшов у коридор, дружина пішла за ним. В коридорі він побачив молодого чоловіка, яким був обвинувачений, який спитав: «Де він?» і швидко пішов у кімнату, де потерпілий лежав на розкладному ліжку. Обвинувачений задав йому 3-4 ляпаси по обличчю. Після цього потерпілий впав з ліжка на підлогу, а обвинувачений завдав йому ще 6-7 ударів ногами, взутими у берці, в район грудної клітини та живота, згори вниз, наче тупав по підлозі. Він особисто спитав у обвинуваченого: «Що ти робиш?», на що обвинувачений відповів: «Відійди, бо теж получиш». Під час побиття потерпілий лише «ойкав», нічого не казав. Обвинувачений в цей час щось буркотів, але він не міг розібрати, що саме. Дружина спочатку стояла за ним у коридорчику біля тієї кімнати, де були обвинувачений та потерпілий, потім пішла в іншу кімнату. Потім обвинувачений припинив бити потерпілого та вийшов у коридор і запропонував пригостити їх горілкою, і вони (він та дружина) пішли з ним до будинку, де мешкав обвинувачений, який розташований за 200-300 м від їх будинку. Обвинувачений зайшов у будинок, а вони залишились чекати. Вони постояли трохи, а потім повернулися додому. В коридорі свого будинку вони зустріли потерпілого, який справляв фізіологічні потреби стоячи в штани. Він особисто зробив зауваження потерпілому, але він лише махнув рукою, пішов на вулицю і вийшов з двору. Він зачинив за ним хвіртку і не бачив, що потерпілий далі робив. Зранку він вийшов виганяти корову і знайшов потерпілого, який був мертвий та лежав на землі біля їх воріт. Він побіг до сусідів, та попросив знайомого подивитись. Знайомий підтвердив, що потерпілий дійсно мертвий. Вони покликали поліцію та військових лікарів, які жили неподалік. Будинок, в якому відбулася подія кримінального правопорушення, розташований за адресою АДРЕСА_2 . Цей будинок купила його мати ОСОБА_16 після початку війни, але документи не переоформила, бо не працювали державні реєстри. Квитанції по комунальним послугам приходять на прізвище ОСОБА_17 . Всі слідчі дії проводилися в цьому будинку.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні суду першої інстанції надала аналогічні пояснення.

Зазначені вище докази були досліджені судом безпосередньо у судовому засіданні, проаналізовані та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Всі висновки суду щодо фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України у вироку вмотивовані з належною повнотою, та наведені належні і достатні мотиви обґрунтування зазначеного рішення суду.

Доводи апеляційної скарги захисника, що протокол огляду місця події від 19.10.2023р., протоколи слідчих експериментів від 19.10.2023р. за участю свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 , та висновок експерта ОСОБА_11 № 76 від 19.10.2022р. є недопустимими доказами, проведені із істотним порушенням прав людини та основоположних свобод, а отримані від них докази є похідними за принципом «плодів отруйного дерева», оскільки ОСОБА_9 не є власником домоволодіння АДРЕСА_2 , та слідчий не мав права проникати до вказаного помешкання без ухвали слідчого судді, також що є помилковими висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_9 є добросовісним володільцем домоволодіння АДРЕСА_2 , оскільки власник жила не був встановлений та не допитувався, та що показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ставлять під сумнів їх достовірність, оскільки вони є подружжям, та у їх показаннях є розбіжності є безпідставними за таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на момент події кримінального правопорушення проживали в домоволодінні АДРЕСА_2 .

Довідкою старости Новодмитрівського старостинського округу від 19.10.2022р. підтверджується що свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 проживають за адресою АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 102)

Відповідно до інформаційної довідки з державних реєстрів щодо нерухомого майна № 341142485 від 01.08.2023р. право власності на будинок АДРЕСА_2 зареєстроване за ОСОБА_13 на підставі свідоцтва про спадщину від 30.11.2013 року, виданого Костянтинівською ДНК за р/№ НОМЕР_1 (т. 2 а.с. 104)

Допитаний судом свідком ОСОБА_9 показав, що вказаний будинок купила його мати ОСОБА_16 після початку війни, але документи не переоформила, бо не працювали державні реєстри. Квитанції по комунальним послугам приходять на прізвище ОСОБА_17 .

Судом апеляційної інстанції встановлено, що доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів, отриманих за місцем події через неналежне право власності на домоволодіння, належним чином перевірені судом першої інстанції та не встановлено порушень вимог ст. 233 КПК України.

Окремо суд апеляційної інстанції наголошує, що сторона захисту, не погодившись із належністю права власності на домоволодіння, за місцем проживання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а як наслідок і законність проведених в ньому слідчих дій, не скористалася своїм правом на подання відповідних доказів на спростування висновків суду, зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.

Додатково суд апеляційної інстанції наголошує, що доводи апеляційної скарги щодо допустимості доказів якими є слідчі експерименти за участю свідків та обвинуваченого, та похідні від них судово-медичні експертизи щодо тілесних ушкоджень та причини смерті у потерпілого не впливають на зміст прохальної частини апеляційної скарги, в якій захисник прохав призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням вимог ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі передбаченою санкцією цієї статті. Тобто питання доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого порушено опосередковано, а не є основною вимогою апеляційної скарги.

Що доводів апеляційної скарги про розбіжності в показаннях свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , то суд апеляційної інстанції також вважає їх неслушними, оскільки показання вказаних свідків є логічними, послідовними та узгоджуються із висновками численних СМЕ щодо кількості, розташування, механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого. Показання вказаних свідків перевірені судом безпосередньо у судовому засіданні, та встановлена їх повна узгодженість із всією сукупністю доказів у справі.

Що стосується призначеного обвинуваченому покарання, то на думку колегії суддів, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України, а саме судом при призначенні обвинуваченому покарання було дотримано всіх встановлених законом вимог про те, щоб вид та розмір призначеного обвинуваченому покарання відповідали критеріям необхідності та достатності для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Необхідним та достатнім вважається покарання, яке відповідає тяжкості вчиненого злочину, даним про особу винуватого, обставинам, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченому покарання судом першої інстанції було призначено покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, при визначенні розміру зазначеного покарання судом в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а саме те, що він вчинив особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, які відповідно до ст. 3 та 27 Конституції України є найвищою соціальною цінністю, право на життя є невід`ємним правом людини, ніхто не може бути свавільно його позбавлений. Крім того, при призначенні обвинуваченому покарання судом була врахована конкретна оцінка ступеню тяжкості вчиненого правопорушення, сукупність усіх фактичних обставин, які в межах складу злочину за ч. 2 ст. 121 КК України свідчать про його більшу небезпеку. Так, при призначенні обвинуваченому розміру покарання належним чином враховано спосіб та обстановку вчинення злочину, а саме нанесення обвинуваченим, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, численної кількості ударів нанесених потерпілому ногами взутими у берці, у тому числі зверху, тобто із підвищеною травматичністю за рахунок власної маси тіла, вид умислу, мотив та мету злочину, особу потерпілого, тяжкість незворотних наслідків, які настали, поведінку обвинуваченого після нанесення потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, від якого настала смерть потерпілого.

Що стосується доводів захисника про те, що призначене обвинуваченому покарання є занадто суворим, без урахування часткового визнання ним своєї винуватості, того, що обвинувачений активно сприяв розкриттю злочину, не міг надати допомогу потерпілій стороні, оскільки був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, та перебував в умовах гауптвахти, обвинувачений має на утриманні неповнолітню дитину, то на думку суду апеляційної інстанції, вони не мають під собою підґрунтя та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, як вбачається з вироку суду першої інстанції, обвинувачений свою винуватість визнав частково, показавши, що від нанесених ним ударів не могли утворитися такі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілого, оскільки він бив несильно через власні захворювання нирок та перенесеної операції з видалення апендициту, що суперечить висновкам СМЕ, зокрема висновку судово-медичної експертизи № 76 від 15.11.2022р., та висновками експерта, що позитивний результат при встановлених тілесних ушкодженнях при своєчасному наданні кваліфікованої медичної допомоги рахується сумнівним, а отже і несильне нанесення обвинуваченим ударів потерпілому, відповідно до позиції обвинуваченого, є сумнівним.

Також на думку суду апеляційної інстанції, перебування обвинуваченого в умовах гауптвахти не є тією перешкодою, яка б унеможливлювала прояв людяності та каяття родині потерпілого з боку обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги про можливість застосування вимог ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому покарання суд апеляційної інстанції вважає неспроможними за таких підстав.

Згідно ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, а також не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції відповідної статті як обов`язкове.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, внаслідок якого настали незворотні наслідки - смерть потерпілого, часткове визнання винуватості обвинуваченим, позицію потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні, фактичні обставини справи, та не вбачає підстав для застосування вимог ст. 69 КК України.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, вимоги апеляційної скарги щодо зміни вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання, та застосування вимог ст. 69 Кк України є неспроможними та не підлягають задоволенню.

Істотних порушень кримінального процесуального кодексу України при розгляді справи судом першої інстанції колегією суддів не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, обгрунтованим та справедливим судовим рішенням.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28.09.2023р., яким обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років - залишити без задоволення.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28.09.2023р., яким обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили після її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді