Справа № 467/1018/22
Провадження № 1-кп/467/22/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.06.2024 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

у ході розгляду у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка кримінального провадження № 30000130, внесеному до ЄРДР 12 вересня 2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, не маючого на утриманні дітей, маючого середню освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: можливість обвинуваченого переховуватися від суду, можливість незаконно впливати на свідків і потерпілих та вчинити інше кримінальне правопорушення. Прокурор вказує на те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, не одружений, не має на вихованні дітей, не має стійких соціальних зв`язків та постійного місця проживання, обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу надасть останньому можливість переховуватись від органів слідства та суду, у тому числі змінити своє місце проживання, звідки відбути у неконтрольовану (окуповану) державою територію України, внаслідок чого подальші дії держави щодо притягнення його до відповідальності будуть безуспішні. Перебування на волі надасть обвинуваченому можливість незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні шляхом їх залякування, вчинення щодо них насильницьких дій, з метою схилення їх до дачі завідомо неправдивих показань чи їх зміні в сторону виправдання дій обвинуваченого, що в подальшому перешкодить встановленню істини під час судового розгляду. Обвинувачений може також вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він офіційно не працевлаштований, офіційних доходів не має, веде антисоціальний спосіб життя, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення ним злочинів проти власності. Вказував на відсутність підстав для обрання більш м`яких запобіжних заходів.

У судовому засіданні прокурор підтримав заявлене ним клопотання.

Обвинувачений заперечував щодо задоволення клопотання прокурора, вказав, що він не може здійснювати вплив на свідків, оскільки свідки обвинувачення у судовому засіданні допитані.

Захисник підтримала позицію обвинуваченого, вказала, що ризики, зазначені прокурором у клопотанні, не доведені. Вважала за можливе застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Ухвалою слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2022 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 26 грудня 2022 року.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14 грудня 2022 року обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 11 лютого 2023 року.

Крім цього, ухвалами Арбузинського районного суду Миколаївської області обвинуваченому неодноразово продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, останній раз на строк до 09 червня 2024 року.

У відповідності до ч.4 ст.199 КПК України суд повинен розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно із правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується включно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

За змістом пункту п`ятого частини другої статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання особи під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів. Строк тримання особи під вартою може бути продовжений в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

У відповідності до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обрання будь-якого запобіжного заходу першочергово передбачає наявність обґрунтованої підозри. Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)).

Обвинувальний акт стосовно обвинуваченого перебуває на розгляді в суді, судовий розгляд справи по суті розпочато, досліджені письмові докази сторони обвинувачення, допитані потерпілі та частково свідки сторони обвинувачення, не допитано обвинуваченого, не досліджені докази сторони захисту.

Суд вважає, що наведеного вище достатньо для висновку про те, що висунуте по справі обвинувачення відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра» без вирішення питання про доведеність провини під час розгляду даного клопотання.

Окрім цього, суд вважає, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, прокурором доведені.

Так, продовжує існувати ризик переховування обвинуваченого від суду у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні у період воєнного стану п`яти епізодів тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років до 8 років, сім`ї не має і не має стійких соціальних зв`язків, тому з метою уникнення кримінальної відповідальності може змінити місце свого проживання та ухилитися від суду.

Також існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, так як обвинувачений на момент затримання не був працевлаштований, офіційних доходів не мав, неодноразово раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності.

Однак суд вважає, що ризик впливу обвинуваченого на потерпілих наразі перестав існувати, оскільки останні допитані судом у судовому засіданні. Але існує ризик впливу на свідків, зважаючи на те, що на даній стадії розгляду справи судом не допитано трьох свідків сторони обвинувачення.

Відтак, вказані обставини свідчать про те, що заявлені прокурором ризики на даний час зменшились, однак повністю не відпали.

Оцінюючи можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів суд зробив висновок, що для застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки відсутні передумови, оскільки жодна особа не висловила бажання поручитись за обвинуваченого. Запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання та домашнього арешту не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого та за існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України на даному етапі провадження є недостатніми.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, здійснити вплив на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Також судом враховуються позиція, викладена у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року: «Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи».

З урахуванням тривалості обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та того, що судове слідство по справі судом ще не завершено,суд вважає, що продовження вказаного запобіжного заходу у виді тримання під вартою не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

При цьому застосований до обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а встановлені раніше ухвалами суду ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час вони виключають можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого суд на даному етапі не встановив.

За таких обставин суд приходить до висновку, що альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати його належну поведінку, а тому щодо обвинуваченого слід продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбаченим цим Кодексом, крім випадків передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно частини 5 статі 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи наявність обвинувачення щодо ОСОБА_4 у вчиненні п`яти епізодів злочинів проти власності та матеріальне становище обвинуваченого, який не був працевлаштований, офіційних доходів не мав, суд вважає за необхідне визначити йому заставу у сумі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідає 49620грн.

Керуючись ст.ст. 331, 371-372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюзадовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 03 серпня 2024 року включно.

Визначити ОСОБА_4 заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 49620(сорок дев`ять тисяч шістсот двадцять) грн., яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на рахунок: одержувач ТУ ДСА України в Миколаївській області, рахунок отримувача UA0016294 , банк одержувача ДКС України м. Київ, МФО 820172, , призначення платежу: залогові кошти на депозитний рахунок ТУ ДСА України від заставодавця (прізвище, ім`я, по батькові повністю).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , у разі внесення застави наступні обов`язки:

1) не відлучатися із населеного пункту смт. Арбузинка без дозволу суду;

2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

3) утриматися від спілкування зі свідками, потерпілими, окрім, як під час судових засідань;

4) здати при наявності на зберігання суду свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Визначити термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави до 03 серпня 2024 року включно.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений, вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини свої неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Попередити обвинуваченого про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її проголошення через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Повний текст ухвали проголошений 06 червня 2024 року о 8 годині.

Суддя ОСОБА_1