Справа № 308/8255/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді скаргу ОСОБА_3 , на бездіяльність дізнавача сектору дізнання відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , яка полягає у неповернені тимчасового вилученого майна,-

В С Т А Н О В И В :

Скаржник ОСОБА_3 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області зі скаргою на бездіяльність дізнавача сектору дізнання відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , яка полягає у неповернені тимчасового вилученого майна.

В обґрунтування скарги зазначив, що у провадженні органу досудового розслідування СД ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області знаходиться кримінальне провадження, зареєстроване за №0000120 за ст.358 КК України.

Вказане кримінальне провадження було розпочате за фактом можливого використання підробних документів, а саме пред`явленні на паспортному контролі пункту пропуску ІНФОРМАЦІЯ_1 , 11 березня 2024 року, гр. ОСОБА_3 , для перевірки наступних документів:

- тимчасового посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 від 17.10.2023 щодо непридатності до військової служби із виключенням з військового обліку;

- довідки ВЛК №3588 від 17.10.2023 щодо непридатності до військової служби із виключенням з військового обліку ОСОБА_3 .

Виїздом слідчо-оперативної групи на місце події, в ході огляду, вказані документи були вилучені у ОСОБА_3 . Копія протоколу про вилучення документів гр. ОСОБА_3 , як особі в якої їх вилучено, не надавалась.

Питання щодо арешту вказаних документів прокурором не вирішувалось.

З аналізу судової практики, у період з 01.01.2024 року по 27.04.2024 року Ужгородським міськрайонним судом розглянуто близько 70 клопотань прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у справах, де досудове розслідування здійснюється у формі дізнання, у тому числі і дізнавачами ВП №1 Ужгородського РВП у Закарпатській області.

Як приклад справи №308/276/24, 308/4303/24, 308/3024/24, 308/341/24, 08/1530/24, 308/2339/24, 308/4009/24, 308/2149/24, що свідчить про дотримання вимог діючого КПК.

13.03.2024 року, між мною, як адвокатом, та гр. ОСОБА_3 було укладено договір про надання правової допомоги, з урахуванням приписів ст. 59 Конституції України.

Отже, для встановлення факту видачі з боку ІНФОРМАЦІЯ_2 тимчасового посвідчення та довідки ВЛК гр. ОСОБА_3 , мною було зроблено адвокатський запит від

18.03.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 з проханням надати мені письмову відповідь щодо підтвердження вказаного факту.

Відповідь від начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , полковника ОСОБА_5 надійшла мені поштою лише 23.04.2024 року, фактично через місяць після запиту.

Згідно відповіді ІНФОРМАЦІЯ_3 за №4862 від 21.03.2024 року - «Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 від 17.10.2023 щодо непридатності до військової служби із виключенням з військового обліку та довідка ВЛК №3588 від 17.10.2023 щодо непридатності до військової служби із виключенням з військового обліку ОСОБА_3 видавались».

Приймаючи до уваги викладене, що заходи забезпечення кримінального провадження з боку дізнання по даному кримінальному провадженню не вживались і документи, що тимчасово вилучались у гр. ОСОБА_3 на підставі ст.170 КПК України не арештовувались судом, а також той факт, що 18 травня 2024 року набуде чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби та військового обліку» №3633- ІХ від 11 квітня 2024 року, згідно якого усі громадяни чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані завжди мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його на вимогу уповноваженого представника ТЦК, працівників поліції та прикордонної служби, а також наявне підтвердження щодо видачі з боку ІНФОРМАЦІЯ_2 вказаних документів ОСОБА_3 , виникла необхідність для звернення із відповідним клопотанням щодо їх повернення.

Стаття 220 КПК передбачає звернення з клопотанням представника особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

З зазначених підстав, 27.04.2024 року, діючи в інтересах ОСОБА_3 , я звернувся до дізнавача - ОСОБА_4 в провадженні якого перебуває кримінальне провадження №0000120 із клопотанням щодо повернення раніше вилучених документів у вигляду тимчасового посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 від 17.10.2023 щодо непридатності до військової служби із виключенням з військового обліку та довідки ВЛК №3588 від 17.10.2023 щодо непридатності до військової служби із виключенням з військового обліку ОСОБА_3 .

08.05.2024 року дізнавачем ОСОБА_4 була винесена постанова про відмову у задоволенні заявленого мною клопотання щодо повернення вищевказаних документів. Постанова дізнавача про відмову мотивована посиланням на ч.ч. 1, 2 ст.298-3 КПК України, у відповідності до якої дізнавач прийняв рішення про визнання вилучених документів речовими доказами та визначив місце їх зберігання - при матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку із вищевикладеними обставинами, доцільно на теперішній час звернутись зі скаргою до слідчого судді на бездіяльність дізнавача щодо неповернення тимчасово вилученого майна.

Визнання дізнавачем тимчасово вилучених речей і документів речовими доказами, не звільняє його від обов`язку звернення до суду з клопотання про накладення арешту на майно, або повернення майна, як це визначено нормами КПК України.

На сьогоднішній день так зване тимчасове вилучення майна продовжується вже майже два місяці. Власник майна - ОСОБА_3 не може отримати необхідні йому для вільного пересування документи військового обліку, необхідність наявності яких встановлена законом.

На виконання вимог вказаних вище норм законодавства клопотання про арешт вказаного майна до суду подано не було. Таким чином, законних підстав утримувати належні ОСОБА_3 документів у дізнавача в рамках вказаного провадження не має.

Враховуючи викладене, скаржник просить зобов`язати уповноважену особу, яка здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000120 - дізнавача СД ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області прийняти процесуальне рішення про повернення ОСОБА_3 тимчасового посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 від 17.10.2023 щодо непридатності до військової служби із виключенням з військового обліку та довідку ВЛК №3588 від 17.10.2023 щодо непридатності до військової служби із виключенням з військового обліку ОСОБА_3 .

У судове засідання скаржник не прибув, будучи повідомлений належним чином, про час та місце розгляду справи, від його представника адвоката ОСОБА_6 надійшло клопотання про розгляд скарги у їх відсутності

Від дізнавача ОСОБА_4 надійшла заява заперечення, згідно якого вона просить розгляд скарги провести без її участі, вказує, що повернути гр. ОСОБА_3 вказані документи не можливо у зв`язку з не підтвердженням факту достовірності вказаних документів, що вказується в описовій частині відповіді, яка отримана з ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка міститься в матеріалах провадження. Окрім того, органом досудового розслідування повторно надано запит до ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте відповідь станом на 10.054.2024 року не надана.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Положеннями частини першої статті 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Відповідно до ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, - володільцем тимчасово вилученого майна.

Згідно з ч.1 ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Положеннями частини 1 статті 169 КПК України встановлено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту; 5) за вироком суду в кримінальному провадженні щодо кримінального проступку.

Як встановлено в ході судового розгляду, слідчим сектором дізнання ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000120 від 12.03.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, за фактом того, що 12.03.2024 року до ч. ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення від військовослужбовця ДПС України про те, що під час перетину державного кордону через КПП «Ужгород автомобільний» прямуючи на виїзд з території України гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 надав для перевірки тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідку ВЛК з ймовірними ознаками підробки.

Згідно постанови старшого дізнавача ОСОБА_4 від 12.03.2024 року про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження, вбачається, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 17 жовтня 2023 року та довідку військово-лікарської комісії №3588 від 17 жовтня2023 року видані на ім`я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженні та визначено місце зберігання при матеріалах вказаного кримінального провадження.

Як вбачається з вищезазначеної постанови слідча описує, що 12 грудня 2023 року о 00 год. 00 хв. під час огляду місця події за адресою: м. Ужгород, міжнародний пункт пропуску через державний кордон України для автомобільного сполучення «Ужгород» слідчий СВ відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 виявив та вилучив: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 17 жовтня 2023 року та довідку військово-лікарської комісії №3588 від 17 жовтня 2023 року видані на ім`я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , що суперечить витягу з ЄРДР, оскільки відомості про дане правопорушення були внесені лише 12.03.2024 року

Крім того, 27.04.2024 року адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до дізнавача - ОСОБА_4 із клопотанням щодо повернення раніше вилучених документів у вигляду тимчасового посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 від 17.10.2023 щодо непридатності до військової служби із виключенням з військового обліку та довідки ВЛК №3588 від 17.10.2023 щодо непридатності до військової служби із виключенням з військового обліку ОСОБА_3 .

08.05.2024 року дізнавачем ОСОБА_4 було винесено постанову про відмову у задоволенні заявленого клопотання щодо повернення вищевказаних документів. Постанова дізнавача про відмову мотивована посиланням на ч.ч. 1, 2 ст.298-3 КПК України, у відповідності до якої дізнавач прийняв рішення про визнання вилучених документів речовими доказами та визначив місце їх зберігання - при матеріалах кримінального провадження.

Згідно з ч.1 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною п`ятою статті 171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, уразі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Згідно з частиною другою статті 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий.

Відповідно до частини першої статті 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Слідчим суддею встановлено, що, на момент розгляду скарги, вилучене майно не повернуто власнику, в розпорядження слідчого судді не надано відомостей про те, що слідчий чи прокурор в порядку частини п`ятої статті 171 КПК України звертався з клопотанням про арешт майна, інформація з Єдиного реєстру судових рішень свідчить про відсутність ухвали слідчого судді про накладення арешту на вилучене майно. Також не надано слідчому судді відомостей, що таке майно було надано за добровільною згодою ОСОБА_3 .

Тобто, органом досудового розслідування не надано слідчому судді доказів, що в межах цього кримінального провадження тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 17 жовтня 2023 року та довідку військово-лікарської комісії №3588 від 17 жовтня 2023 року видані на ім`я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 було вилучено на законних підставах

Відповідно до положень частини другої статті 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

При цьому, під час здійснення кримінального провадження органом досудового розслідування має бути неухильно дотримано загальні засади кримінального провадження, встановлені статтями 7, 8 КПК України, в тому числі верховенство права, законність та недоторканість права власності.

Відповідно до вимог статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що стороною обвинувачення не доведено та не надано доказів, які б давали підстави для утримання майна ОСОБА_3 , слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість поданої скарги щодо бездіяльності, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, оскільки, вбачається порушення права власника на володіння, користування та розпоряджання своїм майном та її задоволення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення скарги.

Керуючись статтями 169, 171, 173, 236, 303, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу задовольнити.

Зобов`язати уповноважених осіб, які здійснюють досудове розслідування та процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000120 від 12 березня 2024 року повернути ОСОБА_3 тимчасово вилучене майно, а саме: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 від 17.10.2023 щодо непридатності до військової служби із виключенням з військового обліку та довідку ВЛК №3588 від 17.10.2023 щодо непридатності до військової служби із виключенням з військового обліку ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1