САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1368/24
Провадження № 1-кп/726/105/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2024 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду м. Чернівці,кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000016 від 20.06.2023 щодо:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця за національністю, громадянина України, військовослужбовця Національної гвардії України, призваного на військову службу під час мобілізації, станом на час вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень обіймав посаду водія автомобільної групи відділення матеріально-технічного забезпечення 2 стрілецької роти (з охорони об`єкта) 2 стрілецького батальйону (з охорони та оборони об`єктів державного значення) військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, солдата, уродженця, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402 та ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

У С Т А Н О В И В:

18.10.2022 відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», а також Указу Президента України № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року, що затверджений Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», громадянина України ОСОБА_3 призвано на військову службу під час мобілізації у Національну гвардію України, яка є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України.

Надалі, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 18.10.2022 № 228 солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, тобто останній згідно вимог п. 3 ч. 9 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» розпочав проходити військову службу за призовом під час мобілізації та набув статусу військовослужбовця, при цьому відповідно до того ж наказу його призначено на посаду водія автомобільної групи відділення матеріально-технічного забезпечення 2 стрілецької роти (з охорони об`єкта) 2 стрілецького батальйону (з охорони та оборони об`єктів державного значення) військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

У зв`язку із проходженням військової служби, солдат ОСОБА_3 зобов`язаний знати, неухильно додержуватися та керуватися, в тому числі під час виконання службових обов`язків, Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Законами України, у тому числі «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про Національну гвардію України», указами, розпорядженнями та іншими актами Президента України, актами Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та іншими нормативно-правовими актами, якими визначено порядок і врегульовано інші питання, пов`язані з проходження військової служби.

Водночас, солдат ОСОБА_3 , являючись військовослужбовцем Національної гвардії України, проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, обіймаючи посаду водія автомобільної групи відділення матеріально-технічного забезпечення 2 стрілецької роти (з охорони об`єкта) 2 стрілецького батальйону (з охорони та оборони об`єктів державного значення) військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, їх негативні наслідки та бажаючи настання таких наслідків, в порушення вимог Конституції та й іншого законодавства України, про яке останній достовірно був обізнаний, свідомо скоїв кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби (військове кримінальне правопорушення), що виразилося в непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану, при наступних обставинах.

Так, 01.06.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України полковником ОСОБА_7 , у зв`язку із попередніми неодноразовими відмовами солдата ОСОБА_3 виконувати свої безпосередні службові обов`язки та накази начальників, в тому числі щодо обов`язку одягнути військову форму одягу та постійно перебувати у формі, видано наказ № 333 «Про забезпечення дотримання військової дисципліни солдатом ОСОБА_3 », відповідно до якого визначено: 1) водію автомобільної групи відділення матеріально-технічного забезпечення 2 стрілецької роти (з охорони об`єкта) 2 стрілецького батальйону (з охорони та оборони об`єктів державного значення) військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_3 виконати вимоги ст. 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в частині обов`язку одягнути військову форму одягу, постійно бути за формою та охайно одягненим, додержуватися правил особистої та громадської гігієни; 2) направитись на речовий склад військової частини НОМЕР_1 та отримати комплект військової польової форми одягу; 3) 01.06.2023 о 18 год. 00 хв. вибути в розташування 2 стрілецької роти (з охорони об`єкта) 2 стрілецького батальйону (з охорони та оборони об`єктів державного значення) АДРЕСА_2 ; 4) відповідно до положень Розділу І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України виконувати накази та розпорядження начальників та старших за військовим званням; 5) контроль за виконанням даного наказу залишено за командиром військової частини; 6) наказ оголосити особовому складу в частині, що його стосується.

У зв`язку із чим, 01.06.2024, приблизно о 17:00, в службовому приміщенні медичного пункту військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , начальником юридичної служби військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України майором ОСОБА_8 , у присутності інших військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, усно доведено солдату ОСОБА_3 згаданий вище письмовий наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України полковника ОСОБА_7 від 01.06.2023 № 333 «Про забезпечення дотримання військової дисципліни солдатом ОСОБА_3 ».

Однак, солдат ОСОБА_3 , у вищевказаний час та місці, тобто 01.06.2024, приблизно о 17:00, перебуваючи у згаданому службовому приміщенні медичного пункту військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, їх негативні наслідки та бажаючи настання таких наслідків, посягаючи на встановлений порядок підлеглості, порушуючи військову дисципліну, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без поважних причин, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 17, 19, 65, 68 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про Національну гвардію України», ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 28, 29, 30, 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та й іншого законодавства України, про яке останній достовірно був обізнаний, в усній формі відкрито відмовився виконувати згаданий письмовий наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України полковника ОСОБА_7 від 01.06.2023 № 333 «Про забезпечення дотримання військової дисципліни солдатом ОСОБА_3 », порядок виконання якого доведено йому начальником юридичної служби військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України майором ОСОБА_8 , що в свою чергу відданий у встановленому Законом порядку, уповноваженим командиром (начальником), в межах його повноважень, не суперечив чинному законодавству, не носив в собі явно злочинного змісту, був сформульованим чітко і не допускав подвійного тлумачення, не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод солдата ОСОБА_3 , а відтак підлягав беззастережному та неухильному виконанню останнім у встановлений строк, тобто щодо виконання ним вимог ст. 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в частині обов`язку одягнути військову форму одягу, постійно бути за формою та охайно одягненим, додержуватися правил особистої та громадської гігієни, направитись на речовий склад військової частини НОМЕР_1 та отримати комплект військової польової форми одягу, вибути 01.06.2023 о 18:00 в розташування 2 стрілецької роти (з охорони об`єкта) 2 стрілецького батальйону (з охорони та оборони об`єктів державного значення) АДРЕСА_2 , у відповідності до положень Розділу І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України виконувати накази та розпорядження начальників та старших за військовим званням.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що він своїми умисними діями, які виразилися в непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України.

Крім того, солдат ОСОБА_3 , являючись військовослужбовцем Національної гвардії України, проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, обіймаючи посаду водія автомобільної групи відділення матеріально-технічного забезпечення 2 стрілецької роти (з охорони об`єкта) 2 стрілецького батальйону (з охорони та оборони об`єктів державного значення) військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, їх негативні наслідки та бажаючи настання таких наслідків, в порушення вимог ст. ст. 17, 19, 65, 68 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про Національну гвардію України», ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 2, 11, 16, 127, 128, 129, 130, 131 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а також й іншого законодавства України, яким визначено порядок і врегульовано інші питання, пов`язані з проходження військової служби, про яке останній достовірно був обізнаний, порушуючи внутрішній порядок та військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитися від проходження військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, діючи в умовах воєнного стану, всупереч інтересам служби та установленому законом порядку її проходження, без поважних причин та дозволу командування військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, 16.06.2023, приблизно о 19:30, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та вибув до місця свого постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив службовий час на власний розсуд не пов`язаний з проходженням військової служби.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що він своїми умисними діями, які виразилися в самовільному залишенні військової частини, без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції КК України від 28.04.2023).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення йому суті обвинувачення, у присутності захисника, свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 402 КК України та ч.5 ст. 407 КК України, визнав повністю, погодився із кваліфікацією вчинених ним діянь, надав покази, які повністю підтверджують обставини вчинених кримінальних правопорушень, що викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що його відправили служити до Національної гвардії України, але оскільки він раніше неодноразово судимий, не хотів проходити там службу, а тому не виконував накази та самовільно залишив військову частину. Надалі бажає служити та захищати Україну, але у іншому підрозділі. Просив суворо не карати та врахувати його незадовільний стан здоров`я.

Прокурор у судовому засіданні, у зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини, запропонував порядок дослідження, передбачений ч.3 ст. 349 КПК України. Щодо міри покарання, просив винести вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, за ч.5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років, яке відбувати реально. До вступу вироку у законну силу залишити обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_3 погодився на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження доказів на підтвердження своєї вини у вчинених кримінальних правопорушеннях, крім його особистого допиту та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують його як особу, пояснивши, що таке рішення є добровільним і наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України, йому відомі та цілком зрозумілі.

Також не висловив своїх заперечень щодо запропонованого порядку дослідження і захисник ОСОБА_6 . Щодо міри покарання своєму підзахисному просив суд призначити менш тяжке покарання, застосувати положення ст. 69 КК України та ст. 75 КК України та не призначати позбавлення волі, оскільки у ОСОБА_3 поганий стан здоров`я.

Таким чином суд, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу.

При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Розглянувши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників кримінального провадження, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав суду у присутності захисника вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із положеннями ст.ст. 349, 394 КПК України, які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_3 знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі, а вина останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 402 КК України та ч.5 ст. 407 КК України, доведена повністю.

Таким чином, суд доходить висновку, що ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, за обставин наведених у вироку, а саме: непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану, що передбачене ч. 4 ст. 402 КК України та самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах воєнного стану, військовослужбовцем, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції КК України від 28.04.2023).

Підстав, відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить із такого.

Відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно із положеннями ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує визнання ним своєї вини; ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які, згідно із ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів; дані про особу винного, який раніше в силу ст. 89 КК України не судимий; перебуває на обліку у лікаря нарколога (з 2006 зареєстрований з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, а з 2007 інформація відсутня); знаходився на стаціонарному лікуванні з 10.11.2022 по 16.11.2022 в ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» діагноз: розлади адаптації.

Згідно із даними Висновку судово-психіатричного експерта № 663 від 23.04.2024 ОСОБА_3 на даний час ознак психічного захворювання не виявляє, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. На період часу до якого відноситься інкриміноване діяння, ознак хронічного психічного захворювання, недоумства та ознак іншого тимчасового хворобливого розладу не виявляв, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Також відповідно до Довідки військово-лікарської комісії солдат ОСОБА_3 придатний до військової служби, не має захворювань пов`язаних із проходженням військової служби.

Крім того, судом взято до уваги службову характеристику на ОСОБА_3 відповідно до якої останній зарекомендував себе з негативної сторони. Дані медичної характеристики та виписок із медичної карти останнього щодо його стану здоров`я.

Таким чином обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, суд враховує: визнання вини та щире каяття.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання обвинуваченого, прокурором не заявлено та судом не встановлено.

При призначенні покарання суд також виходить із того, що ч.2 ст. 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання.

Беручи до уваги зазначене, із врахуванням суспільної небезпеки вчиненого та даних, що характеризують особу винного, суд вважає, що відносно ОСОБА_3 необхідно і доцільно призначити покарання у межах, визначених санкцією ч. 4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років та ч.5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Остаточне покарання слід призначити на підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

При цьому суд виходить із того, що самовільне залишення військової частини або місця служби, вчинені в умовах воєнного стану передбачають виключно один вид покарання позбавлення волі, навіть якщо особа згодом добровільно повернулась.

Підстав для застосування у даному конкретному випадку положень ст. 69 КК України та ст. 75 КК України судом не встановлено, оскільки не встановлено обставин які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Більше того, враховуючи законодавчі обмеження, суд позбавлений можливості застосувати в даному випадку при призначенні покарання за ч.5 ст. 407 КК України вимоги ст. ст. 69 та 75 КК України, оскільки положення ст. 69 КК України та ст. 75 КК України не можуть бути застосовані у випадку засудження за кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Враховуючи викладене, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально, є пропорційним вчиненому правопорушенню та таким, що перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, а також на думку суду є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим так і іншими військовослужбовцями, а також сприятиме стимулюванню дотримання військовослужбовцями військової дисципліни під час проходження ними військової служби.

В ході досудового розслідування щодо ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжено під час підготовчого судового засідання.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При цьому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п.4 ч.2 ст. 183 КПК України).

Суд враховує, що запобіжний захід має на меті попереджати спроби особи вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя.

Враховуючи характер та обставини вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, тяжкість призначеного покарання, яке слід відбувати реально, суд знаходить правові підстави для залишення в силі до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під варту, який покликаний запобігти спробам останнього переховуватися від суду та уникнути покарання.

В даному конкретному випадку, відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України, суд вважає за необхідне не визначити розмір застави, до набрання вироком законної сили.

Кримінальним правопорушенням матеріальна шкода не завдана, цивільний позов не пред`являвся.

Судові витрати та речові докази у рамках кримінального провадження відсутні.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку, суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 337, 348, 368 -371, 373-374, 376, 392-395, ч.15 ст.615 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 402, ч.5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

- за ч.5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з 13:00 10 квітня 2024 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили залишити раніше обрану у виді тримання під вартою.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_1