Справа №463/6207/24
Провадження №1-кс/463/5080/24
У Х В А Л А

03 липня 2024 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , з участю скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 , винесену у кримінальному провадженні №0000089 від 23.02.2024 року про відмову у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілим від 02.06.2024 року, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 , винесену у кримінальному провадженні №0000089 від 23.02.2024 року про відмову у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілим від 02.06.2024 року. Згідно заявлених у прохальній частині скарги вимог просить оскаржувану постанову скасувати як незаконну та зобов`язати слідчого винести нову постанову.

Детальні мотиви заявлених у скарзі вимог виклав у письмовій скарзі, яка долучена до матеріалів справи.

Зокрема, скаргу мотивує тим, що оскаржуваною постановою старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 , вчергово винесену 02.06.2024 року у кримінальному провадженні №0000089 від 23.02.2024 року, ОСОБА_3 відмовлено у визнанні потерпілим в межах кримінального провадження №0000089.

Стверджуючи про незаконність оскаржуваної постанови та необхідність її скасування зазначив про те, що викладені слідчим в постанові висновки про не встановлення в ході досудового розслідування та зі змісту поданої ОСОБА_3 заяви від 26.01.2024 року обставин спричинення ОСОБА_3 моральної, фізичної або майнової шкоди є необґрунтованими. Зміст оскаржуваної постанови, на думку ОСОБА_3 , зводиться до фактичного переписування раніше уже скасованих аналогічних постанов слідчого.

Вважає оскаржувану постанову невмотивованою та необґрунтованою, а також такою, що порушує його права та не відповідає положенням статтей 55,56 КПК України та сформованої практики Верховного Суду щодо цього питання, у зв`язку з чим просить її скасувати.

ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлені вимоги скарги підтримав в повному обсязі, просив такі задовольнити. Крім цього, до судового засідання подав три клопотання про встановлення певних обставин, які судом оглянуто, досліджено та долучено до матеріалів справи. Крім того, надав суду для огляду попередні постанови слідчого про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000089, які у встановленому КПК України порядку скасовано ухвалою слідчих суддів Личаківського районного суду м.Львова.

Представник суб`єкта оскарження - Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, в судове засідання з розгляду вказаної скарги не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, письмових заперечень на скаргу на адресу суду не скерував. Натомість скерував на адресу суду копію оскаржуваної постанови. У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, суд вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження на підставі наявних доказів. Крім того, в силу ч.3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги. А сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Заслухавши пояснення скаржника (потерпілого) ОСОБА_3 , дослідивши матеріали скарги та додані до неї письмові документи, вважаю, що скаргу слід задовольнити частково з огляду на вказані нижче обставини.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне (ч. 3 ст. 110 КПК).

У відповідності до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що слідчими Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000089 від 23.02.2024.

Постановою слідчого від 02.06.2024 року про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілого, у задоволенні заяви ОСОБА_3 щодо визнання останнього потерпілим у кримінальному провадженні № 0000089 від 23.02.2024 року, відмовлено.

Аналіз мотивувальної частини оскаржуваної постанови свідчить про те, що підставою для постановлення такої стали висновки слідчого про те, що ОСОБА_3 ні у заяві про вчинення кримінального правопорушення, ні у заяві від 27.02.2024 року не вказано обставин і не наведено достатніх доказів, якої саме і в чому проявляється моральна, фізична або майнова шкода, заподіяна заявнику. Таких обставин, як зазначив слідчий, не встановлено і із зібраних в ході досудового розслідування матеріалів кримінального провадження.

Оцінюючи зазначені в оскаржуваній постанові слідчого обставини на предмет їх відповідності обставинам кримінального провадження, а також викладеним скаржником в поданій скарзі мотивам суд вважає врахувати наступне.

Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Поняття видів шкоди, що можуть бути завдані потерпілому, визначається з урахуванням положень цивільного і кримінального права. При визначенні шкоди як підстави для визнання особи потерпілим необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням. Тобто, на момент визнання особи потерпілим необхідно виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт.

При цьому, частиною 5 ст. 55 КПК України передбачено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною нормою мають бути належним чином мотивовані.

З урахуванням вищенаведеного, слідчий суддя приходить до висновку про те, що слідчий, постановляючи оскаржувану постанову, повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови, виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення ОСОБА_3 шкоди та врахувати те, що саме за його заявою були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення та те, що права і обов`язки потерпілого виникли в особи з моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення. Як зазначається скаржником, він до органу досудового розслідування не викликався, пояснення в такої не відбирались, питання завдання шкоди не з`ясовувались.

Тому слідчий суддя погоджується з доводами ОСОБА_3 , що відмова у визнанні його потерпілим слідчим належним чином не мотивована. Зокрема, слідчий в оскаржуваній постанові обмежився лише констатацією, що завдання майнової шкоди заявнику не встановлено, слідчий в оскаржуваній постанові не зазначив, які саме слідчі та інші процесуальні дії вчинені з метою саме перевірки факту спричинення такої шкоди, та чи встановлював він у ОСОБА_3 факту заподіяння такої шкоди.

Таким чином, оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, оскільки не містить належних мотивів прийнятого рішення, не відповідає вимогам процесуального закону, тому підлягає до скасування.

Відповідно до ч.3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Задовольняючи скаргу частково, слідчий суддя вважає, що заявлена скаржником вимога про зобов`язання слідчого прийняти нову постанову не підлягає до задоволення, оскільки враховуючи аналіз положення чинного КПК України та сформованої з цього питання практики Верховного Суду при здійсненні повноважень судового контролю слідчий суддя не уповноважений своїм рішенням покладати на слідчого такі зобов`язання, які суперечать змісту ст. 55 КПК України, та що за своєю суттю може свідчити про фактичне втручання в процесуальні повноваження слідчого.

Керуючись ст.ст. 55, 110, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України -

постановив:

Скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 , винесену у кримінальному провадженні №0000089 від 23.02.2024 року про відмову у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілим від 02.06.2024 року скасувати.

В решті вимог скарги - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1