Справа № 729/159/24 1-кп/729/77/24 р.
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

04.07.2024 Бобровицький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бобровиця кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від 05.01.2024 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Київ, зареєстрованого АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 06.12.2022 за ст. 126-1, ст. 71 КК України до 2 місяців 8 днів арешту, звільнений 24.04.2023 по відбуттю строку покарання, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків) передбачених ч.1 ст.125 та ч.1 ст.126 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ :

19.12.2023 близько 14 год. 30 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем спільного проживання з матір`ю ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вчинив сварку з останньою, у ході якої, з метою спричинення їй фізичного болю, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки у вигляді заподіяння фізичного болю потерпілій та бажаючи їх настання, умисно наніс кулаком своєї правої руки близько трьох ударів по голові ОСОБА_5 , та тримаючи в ротовій порожнині пальці своєї правої руки схопив останню за язика та намагався його витягнути назовні, чим завдав їй фізичного болю, не спричинивши при цьому тілесних ушкоджень.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_4 , у ході тієї ж сварки за вказаних вище обставин, з метою спричинення своїй матері ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій та бажаючи їх настання, умисно засунув до ротової порожнини ОСОБА_5 , пальці своєї правої руки та при цьому пальцями тягнув за її нижню губу, розтягуючи її таким чином, чим спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді рваної рани слизової оболонки нижньої губи. Наявне тілесне ушкодження відноситься до легкого ступеню тілесних ушкоджень, що не спричинило за собою короткочасний розлад здоров`я, за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (GETS №210) Стамбул, 11 травня 2011 рік (далі Стамбульська конвенція), н.b ст. 3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 на початку судового розгляду винним себе у скоєнні кримінальних правопорушень (проступків) передбачених ч.1 ст.125 та ч. 1 ст. 126 КК України визнавав повністю, проте в подальшому вину у їх вчиненні визнав частково та пояснив, що у нього досить часто виникають конфліктні ситуації з потерпілою, яка є його матір`ю. 19.12.2023 близько 14 год. 30 хв., він перебував у стані алкогольного сп`яніння за місцем спільного проживання з матір`ю ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 , і у них виникла сварка, у ході якої, він пальцями своєї правої руки схопив матір за язик та намагався його вирвати, оскільки вона його словесно ображала. Потім він її штовхнув, але не наносив кулаком ударів по голові, так як у нього хвора рука. У ході розгляду кримінального провадження, після дослідження письмових доказів, ОСОБА_4 винним себе у скоєнні кримінальних правопорушень (проступків) передбачених ч.1 ст.125 та ч. 1 ст. 126 КК України визнав повністю.

Хоча ОСОБА_4 спочатку частково визнав себе винним у скоєнні проступків передбачених ч. 1 ст. 125 та ч.1 ст.126 КК України, і таку його позицію суд розцінює, як спосіб захисту, обраний для себе обвинуваченим, його вина у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю зібраних, перевірених і послідовно досліджених судом доказів, які є достатніми та взаємопов`язаними для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, допитана у судовому засіданні 10 квітня 2024 року потерпіла ОСОБА_5 показала, що 19.12.2023 близько 14 год. 30 хв., її син, обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем їх спільного проживання за адресою АДРЕСА_2 , вчинив сварку, у ході якої, умисно наніс кулаком своєї правої руки близько трьох ударів їй по голові та тримаючи в ротовій порожнині пальці своєї правої руки схопив за язика та намагався його витягнути назовні, чим завдав їй фізичного болю. Потім, засунув до її ротової порожнини пальці своєї правої руки та при цьому тягнув за її нижню губу, спричинивши рвану рану слизової оболонки нижньої губи.

Крім показів потерпілої, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень (проступків) підтверджується також іншими доказами дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- даними, які містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 12.01.2024, де потерпіла ОСОБА_5 пояснювала як і при яких обставинах їй наносив удари ОСОБА_4 , як тягнув за язик та як засовував пальці рук до її рота;

- даними, які містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 19.01.2024, де підозрюваний ОСОБА_4 пояснював як і при яких обставинах наносив удари по голові матері ОСОБА_5 та як намагався витягнути язика у матері з рота;

- висновком експерта №8 від 08.01.2024, згідно якого встановлено, що у ОСОБА_5 мало місце тілесне ушкодження у вигляді однієї рваної рани слизової оболонки нижньої губи, яке могло бути спричинено по механізму розтягнення і могло бути спричинене пальцями руки. Таке тілесне ушкодження не могло бути отриманим при падінні ОСОБА_5 з положення стоячи з висоти власного зросту з подальшим контактом з тупим предметом. Тілесні ушкодження могли бути спричинені 19.12.2023 та відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень, що не спричинило за собою короткочасний розлад здоров`я, за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Вказані докази суд вважає належними, допустимими, достовірними, достатніми та взаємопов`язаними для прийняття відповідного процесуального рішення.

Окрім того, у судовому засіданні були досліджені: витяги з ЄРДР щодо кримінального провадження, постанови про визначення дізнавачів, постанови про визначення прокурорів та постанова про об`єднання матеріалів досудових розслідувань, протоколи про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19.12.2023, 04.01.2024, 18.01.2024, повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 18.01.2024 року, які не доводять і не спростовують винуватість останнього у вчиненні проступків, передбачених ч.1 ст.125 та ч.1 ст.126 КК України, проте були досліджені за клопотанням сторони обвинувачення.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.125 та ч.1 ст.126 КК України при викладених у вироку обставинах.

У судовому засіданні встановлено, що своїми умисними діями, які виразилися у заподіянні легкого тілесного ушкодження, обвинувачений ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення (проступок) передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, та своїми умисними діями, які виразилися в умисному завданні побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, обвинувачений ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення (проступок) передбачене ч. 1 ст. 126 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд, керуючись загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених правопорушень, які згідно ст. 12 КК України є кримінальними проступками, їх характер, наявність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не працює, неодноразово притягувався як до кримінальної так і до адміністративної відповідальності.

За місцем проживання обвинувачений ОСОБА_4 характеризується негативно.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення, щодо особи, похилого віку, вчинення кримінального правопорушення, щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Частиною 1 статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи вказані вище обставин, суд вважає, що ОСОБА_4 слід визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125 та ч.1 ст.126 КК України та призначити йому покарання у межах санкцій цих статтей за ч.1 ст.125 КК України у виді 200 годин громадських робіт, а за ч.1 ст.126 КК України 150 годин громадських робіт.

Остаточне покарання слід призначити ОСОБА_4 на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, оскільки саме таке покарання суд вважає необхідним і достатнім для його виправлення.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.

Цивільного позову по справі не заявлено.

Процесуальні витрати по справі відсутні. Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.125, ч.1 ст.126 КК України та призначити йому міру покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт;

- за ч. 1 ст. 126 КК України у виді 150 (ста п`ятдесяти ) годин громадських робіт.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити остаточне покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази: медичну карту № ч-6-13-15, що зберігається у потерпілої залишити у її володінні.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду через Бобровицький районний суд на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, потерпілому, прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя