ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2337/24 Справа № 171/3142/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м.Кривий Ріг

03.07.2024р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.06.2024р., якою задоволено клопотання прокурора та щодо обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця с. Гандрабури Одеської області, зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1

продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 08.08.2024р. включно

за участю захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

обвинуваченого(в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.06.2024р. задоволено клопотання прокурора та щодо обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 08.08.2024р. включно.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржив захисник ОСОБА_6 , який в апеляційній скарзі:

- зазначає, що оскаржувана ухвала суперечить вимогам ст.ст. 2, 370 КПК України. не відповідає завданню кримінального провадження, є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, тому підлягає скасуванню;

- вказує, ризики наведені прокурором зменшилися вдвічі, та не заперечуються прокурором, свідки у справі допитані, встановлено відсутність умислу на вбивство обвинуваченим потерпілого через необізнаність, що зброя заряджена, та його поведінку після події;

- зазначає, що клопотання прокурора «дуже спотворено» відображає об`єктивну та суб`єктивну сторону інкримінованого обвинуваченому злочину, оскільки в діях обвинуваченого вбачається склад кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 414 КК України;

- наголошує, що у судовому засіданні суду першої інстанції не звертається увага на особу потерпілого, який вів антисоціальний образ життя, був неодноразово засуджений за ст. 185 КК України;

- вказує, що ризики, зазначені у клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу не підтверджені, від сторони обвинувачення не отримано нових або додаткових доказів, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились.

- зазначає, що судом першої інстанції не було враховано відомості про особу обвинуваченого, який співпрацював із органом досудового розслідування для встановлення фактичних обставин справи на підтвердження кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 414 КК України;

- прохає скасувати оскаржувану ухвалу суду та застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою чи внесенням застави, зокрема, у виді особистого зобов`язання чи цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю, а також покладення додаткових обов`язків на час проведення досудового розслідування, в тому числі відсторонення обвинуваченого від займаної посади на час судового розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи захисника адвоката та обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційної скарги, прохали її задовольнити, позицію прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, прохала ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні матеріали провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він будучи військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді водія зенітного взводу, у військовому званні «старший солдат», 28.09.2023р близько 01:10год., маючи прямий умисел на вбивство, усвідомлюючи при цьому суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті іншій людині, бажаючи їх настання, здійснив з автоматичної зброї АКС-74У, один постріл в лобну область голови потерпілого, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді наскрізного вогнепальне кульове поранення голови з розтрощенням черепа.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень 28.09.2023р. потерпілий помер на місці.

Дії обвинуваченого кваліфіковано за ч.1 ст.115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції послався на те, що ризики передбачені ст. 177 КПК України з боку обвинуваченого не перестали існувати, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, який законом віднесено до особливо тяжкого злочину та за вчинення якого КК України передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років.

Суд першої інстанції вважав, що ризик переховування обвинуваченого від суду на даній стадії судового розгляду продовжує існувати та носить явний характер. Ризик впливати на свідків у кримінальному провадженні, суд першої інстанції також вважав наявним, оскільки свідки у справі на даний час у повному обсязі не допитані, справа перебуває тільки на початковій стадії судового розгляду .

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов висновку, що запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідатиме особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, позбавить можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню від суду, впливу на учасників судового процесу, тощо.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого керувався вимогами ст.ст. 176, 177, 178, 183 КПК України, обвинувальний акт щодо обвинуваченого прийнято судом до розгляду та судовий розгляд триває.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у п. 1-5 частини 1 вказаної статті.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого прокурор мотивував тим, що не перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що є підставою для продовження строку обраного запобіжного заходу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого та вважає їх правильними.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою є заходом забезпечення кримінального провадження, тобто заходом кримінального процесуального примусу, оскільки такий захід дає можливість виявляти та зберігати докази,запобігти прогнозованій протиправній поведінці чи унеможливити ухилення від слідства та суду обвинуваченого. Такий превентивний та забезпечувальний захід спрямований на недопущення можливої протидії з боку обвинуваченого провадженню у кримінальній справі, та є ефективним засобом коригування його неправомірної поведінки.

Тяжкість, характер та обставини інкримінованого злочину свідчить про вагомість заявлених ризиків, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника, що ризики наведені прокурором зменшилися вдвічі, та не заперечуються прокурором, свідки у справі допитані, встановлено відсутність умислу на вбивство обвинуваченим потерпілого через необізнаність, що зброя заряджена, та його поведінку після події, на думку суду апеляційної інстанції, є неспроможними, оскільки ступінь зменшення ризиків є поняттям невизначеним, та ключовим у даному питанні є продовжуване існування ризиків на ґрунті тягаря кримінальної відповідальності, які, хоча і з зміною кваліфікації кримінального правопорушення на більш м`яке, проте все ж існування складу злочину в діях обвинуваченого не виключає і сама сторона захисту.

Доводи апеляційної скарги, що клопотання прокурора «дуже спотворено» відображає об`єктивну та суб`єктивну сторону інкримінованого обвинуваченому злочину, оскільки в діях обвинуваченого вбачається склад кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 414 КК України суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки питання належної кваліфікації дії обвинуваченого, а так само й ймовірність перекваліфікації його дій не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції у справах даної категорії. Перевірці підлягає лише наявність ризиків з боку обвинуваченого на підставі пред`явленого обвинувачення, у даному випадку за ч. 1 ст. 115 КК України, тобто вчинення особливо тяжкого злочину, наслідком якого є смерть потерпілого.

Доводи апеляційної скарги, що у судовому засіданні суду першої інстанції не звертається увага на особу потерпілого, який вів антисоціальний образ життя, був неодноразово засуджений за ст. 185 КК України, є також неспроможними, оскільки особа потерпілого на кваліфікацію кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України - умисне вбивство, не впливає.

Доводи апеляційної скарги, що ризики, зазначені у клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу не підтверджені, від сторони обвинувачення не отримано нових або додаткових доказів, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились, є неслушними, виходячи з наступного.

Підставами застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені ч . 1 ст. 177 КПК України, хоча зміст поняття «достатні підстави» не має чіткого законодавчого визначення, аналіз кримінального судочинства свідчить про те, що такими підставами є передбачувана небезпека вчинення обвинуваченим протиправних дій, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, та дозволять суду на основі закону та внутрішнього переконання зробити висновок про необхідність обрання запобіжного заходу.

У кримінальному судочинстві поняття ризиків передбачає як тактичні ризики, так і конкретні небажані для кримінального провадження наслідки поведінки підозрюваних та обвинувачених.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою є заходом забезпечення кримінального провадження, тобто заходом кримінального процесуального примусу, оскільки такий захід дає можливість виявляти та зберігати докази, запобігти прогнозованій протиправній поведінці чи унеможливити ухилення від слідства та суду обвинуваченого. Такий превентивний та забезпечувальний захід спрямований на недопущення можливої протидії з боку обвинуваченого провадженню у кримінальній справі, та є ефективним засобом коригування його неправомірної поведінки.

Обмежуючи конституційні права обвинуваченого у вчиненні злочину, запобіжні заходи виконують позитивну роль, реалізуючи у кримінальному процесі матеріальноправовий принцип крайньої необхідності: завдання меншої шкоди, щоб запобігти більшій шкоді.

Враховуючи кваліфікацію кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_7 , розмір ймовірного покарання, яке загрожує обвинуваченому, слід вважати істотним чинником його поведінки.

Тяжкість імовірного покарання можна вважати істотним фактором на підтвердження ризику переховування від суду. При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000р, у рішенні ЄСПЛ «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не було враховано відомості про особу обвинуваченого, який співпрацював із органом досудового розслідування для встановлення фактичних обставин справи на підтвердження кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 414 КК України, також не мають під собою підґрунтя, оскільки жодна позитивна характеристика не скасовує караності діяння за злочин.

Таким чином доводи апеляційної скарги про скасування оскаржуваної ухвали суду та застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням, не підлягають задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено, рішення суду першої інстанції є закони та обґрунтованим.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.06.2024р., якою задоволено клопотання прокурора та щодо обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 08.08.2024р. включно залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.06.2024р., якою задоволено клопотання прокурора та щодо обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 08.08.2024р. включно залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді