10 квітня 2024 року м. Запоріжжя
В обґрунтування клопотання зазначив, що вилучені під час обшуку речі не відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, і потреба в їх подальшому арешті відпала.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 підтримав клопотання та просив його задовольнити. Під час вилучення телефонів та ноутбуку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повідомили слідчому паролі від зазначених пристроїв для того щоб слідчий якнайшвидше оглянув їх та пересвідчився у їх непричетності до кримінального правопорушення. На переконання захисника, у органу досудового розслідування було достатньо часу для огляду вилучених речей, призначення та проведення експертиз їх вмісту.
Заслухавши думку учасників провадження, вивчивши клопотання, дослідивши матеріали досудового розслідування, надані слідчим для огляду в судовому засіданні, сулдчий суддя доходить наступних висновків.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України). Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).
При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню (ст. 3 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Абзацем 2 ч. 1 ст. 174 КПК України передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Частиною 1 ст. 100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 КПК України.
Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду (ч. 2 ст. 100 КПК України).
Європейський суд з прав людини висловив позицію, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98). Згідно з практикою ЄСПЛ втручання у власність фізичних чи юридичних осіб це вимушений захід, який держава застосовує тимчасово для досягнення певного результату. Втручання держави у володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється для задоволення суспільного інтересу. Правомірним є арешт за умови одночасного існування критеріїв правомірності цього втручання (зокрема: законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).
Враховуючи те, що вилучені під час обшуку мобільні телефони слідчим вже оглянуті, сфотографовані та докладено описані, доступ до інформації, що на них міститься власниками не обмежувався, експертне дослідження зазначених речей та їх вмісту слідчим не призначалося, подальше позбавлення власників зазначених речей права користування ними слідчий суддя вважає невиправданим. На переконання слідчого судді, повернення зазначених мобільних телефонів в користування їх власникам не завдасть шкоди кримінальному провадженню. Отже, клопотання в цій частині підлягає частковому задоволенню.
З огляду на викладене, клопотання в частині скасування арешту з ноутбуку задоволенню не підлягає, оскільки потреба в арешті останнього не відпала.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 172, 173, 174, 175, 369, 372 КПК України, слідчий суддя
В іншій частинні клопотання залишити без задоволення.
Ухвала підлягає негайному виконанню та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1