ЄУН справи: 323/2/21>
Номер провадження: 1-кп/336/298/2024
ВИРОК

Іменем України

15 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Оріхів, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25 вересня 2020 року близько 03.00 години ОСОБА_5 , знаходячись у АДРЕСА_1 , на грунті неприязних відносин, що раптово виникли, умисно завдав ОСОБА_8 множинні удари кулаками правої руки та ногами по тулубу, кінцівкам та голові, спричинивши останній тупу травму голови, шиї, грудної клітки, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, які у поєднанні з шоком призвели до смерті ОСОБА_8 .

В судовому засіданні ОСОБА_5 вину у скоєнні злочину не визнав, по суті пояснив, що, ОСОБА_8 була його матір`ю, вони жили разом за адресою: АДРЕСА_1 . Стосунки у них були нормальні, хоча ОСОБА_8 хворіла та іноді виявляла агресію, кричала. 24.09.2020 року ОСОБА_5 ліг спати приблизно о 22.00 годині. Вночі до нього підійшла ОСОБА_8 та почала будити, ОСОБА_5 прокинувся та, розізлившись, що мати його розбудила, штовхнув її ногою, від чого ОСОБА_8 впала. Жодних ударів ОСОБА_8 він не наносив, крові на ній не бачив, а лише перетягнув її до іншої кімнати, адже мати не могла підвестись. ОСОБА_8 була у свідомості, поскаржилась на біль у грудях, після чого ОСОБА_5 зателефонував своєму брату ОСОБА_7 та повідомив про те, що мати впала. ОСОБА_7 приїхав приблизно за 20-30 хвилин разом із сином, далі вони поклали ОСОБА_8 на диван та викликали швидку медичну допомогу. За кілька днів ОСОБА_8 померла у лікарні.

За клопотанням учасників провадження судом були допитані потерпілий, свідок та досліджені письмові докази сторони обвинувачення.

Потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що є сином ОСОБА_8 та рідним братом ОСОБА_5 . Мати проживала разом із братом, ОСОБА_8 хворіла, але загалом була здатна самостійно себе обслуговувати, готувала та прибирала. ОСОБА_7 приїздив до них часто, привозив продукти, спілкувався із матір`ю. За життя ОСОБА_8 скаржилась, що із ОСОБА_5 у неї виникали конфлікти, а також на те, що він її одного разу штовхнув. Однак від пропозиції звернутись із заявою до поліції ОСОБА_8 відмовилась. 23.09.2020 року ОСОБА_7 заїжджав до них, привозив продукти, ОСОБА_8 перебувала в нормальному стані, тілесних ушкоджень на ній не було. 25.09.2020 року близько 03.00 години зателефонував ОСОБА_5 та повідомив, що ОСОБА_8 впала. ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_9 , а приблизно за 20-30 хвилин приїхав до житла ОСОБА_8 та ОСОБА_5 . ОСОБА_8 він побачив у коридорі, остання була у свідомості, але говорила нерозбірливо, скаржилась на біль у грудях, на її обличчі була кров, а від кімнати, де спить ОСОБА_5 до матері були помітні криваві сліди волочіння. Після побаченого ОСОБА_7 зрозумів, що пошкодження у ОСОБА_8 не могли виникнути в результаті падіння. Далі викликали швидку та мати доправили до лікарні. В лікарні ОСОБА_7 помітив значні ушкодження на обличчі ОСОБА_8 , було пошкоджено око, а обличчя було синього кольору. Інших ушкоджень він не бачив, адже мати була вдягнута. 26.09.2020 року ОСОБА_8 померла.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що є сином ОСОБА_7 та племінником ОСОБА_5 . ОСОБА_8 жила разом із ОСОБА_5 , вона хворіла, але самостійно себе обслуговувала, а також готувала та прибирала. ОСОБА_8 свідку скаржилась, що у неї із ОСОБА_5 виникають конфлікти, вказувала один раз, що ОСОБА_5 її побив, але до поліції звертатись відмовлялась. 25.09.2020 року зранку свідку зателефонував батько та повідомив, що телефонував ОСОБА_5 та сказав, що ОСОБА_8 впала. ОСОБА_9 сказав батьку, щоб той сам їхав. Свідок приїхав зранку, коли ОСОБА_8 вже забрала швидка медична допомога. В будинку побачив сліди крові, які являли собою сліди волочіння від дивану в кімнаті, де спав ОСОБА_5 , до коридору. Навідувався до лікарні та бачив, що на обличчі ОСОБА_8 були синці, але остання спала та свідок з нею не спілкувався.

Від допиту інших свідків прокурор відмовилась.

Також судом досліджені письмові докази, надані стороною обвинувачення.

25.09.2020 року проведено огляд місця події, а саме домоволодіння по АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено сліди крові, які тягнуться від дивану в кімнаті в бік коридору.

В ході огляду тіла ОСОБА_8 26.09.2020 року в приміщенні лікарні на тілі ОСОБА_8 виявлені численні синці та садна по всьому тілу, зокрема на обличчі наявні синці, гематоми та садна.

Згідно з висновком експерта № 106 від 02.11.2020 року смерть ОСОБА_8 настала від поєднаної травми голови, шиї, грудної клітки та кінцівок, яка ускладнилась шоком. Зокрема, на тілі ОСОБА_8 виявлені наступні ушкодження: забійна рана нижньої повіки лівого ока, множинні садна верхньої губи та підборіддя, множинні синці обличчя та волосистої частини голови, множинні вогнищеві субарахноїдальні крововиливи, поширений синець шкіряних покривів шиї, який місцями з`єднується з синцями обличчя з поширеним крововиливом м`яких тканин шиї, множинні синці грудної клітки з відповідними їм крововиливами м`яких тканин, багаточисленні двобічні переломи ребер з обох боків з ушкодженням пристінкової плеври уламками ребер та правобічним гемотораксом, крововилив правого куполу діафрагми, множинні синці та садна кінцівок, які утворились незадовго до надходження ОСОБА_8 до стаціонару від неодноразової дії тупих твердих предметів. В посттравматичному періоді травма супроводжувалась небезпечним для життя ускладненням шоком, тому весь комплекс ушкоджень має ознаки тяжких тілесних, небезпечних для життя в момент заподіяння, і перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Не виключається утворення всього комплексу ушкоджень при травмуванні за допомогою рук, взутих ніг або інших предметів. Тілесні ушкодження утворились одномоментно або в короткий термін часу. Виключається утворення всього комплексу ушкоджень за умов падіння на тверду поверхню з висоти власного зросту.

При огляді виданої ОСОБА_5 кофти, в якій він знаходився 25.09.2020 року, виявлено нашарування речовини світло-коричневого кольору згідно протоколу огляду речей від 28.09.2020 року.

З висновків експертиз № 3012 та № 3015 слідує, що на вказаній кофти встановлено наявність крові людини, походження якої не виключається від ОСОБА_8 .

З висновку експертизи № 3016 вбачається, що в змивах, відібраних в ході огляду будинку, виявлено сліди крові людини, походження якої не виключається від ОСОБА_8 .

Під час проведення слідчого експерименту 13.11.2020 року за участю ОСОБА_5 останній стверджував, що ОСОБА_8 ввечері напередодні падала з дивану, а він намагався її підняти, після чого ОСОБА_8 лягла спати. Пізніше приблизно о 04 годині ОСОБА_5 спав на дивані в сусідній кімнаті, коли ОСОБА_8 його розбудила, а він штовхнув її ногою, внаслідок чого ОСОБА_8 впала. Далі ОСОБА_5 , утримуючи ОСОБА_8 за руку, відтягнув її до іншої кімнати. Після цього він знову намагався підняти ОСОБА_8 , при цьому наносив їй удари по тулубу рукою та один раз ногою. Оскільки підняти ОСОБА_8 ОСОБА_5 не зміг, то він зателефонував ОСОБА_7 .

З висновку експерта № 57 вбачається, що, враховуючи кількість, тяжкість та різноманітну локалізацію ушкоджень по всій поверхні голови, тіла та кінцівок, виключається можливість утворення всього комплексу ушкоджень, виявлених у ОСОБА_8 , за умов та обставин, які вказував ОСОБА_5 під час слідчого експерименту.

Під час проведення слідчого експерименту 13.11.2020 року за участю ОСОБА_7 останній вказав, що приїхав після повідомлення ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_8 впала. Прибувши до будинку, побачив, що ОСОБА_8 лежить біля дивану, має видимі тілесні ушкодження, після чого викликали швидку медичну допомогу.

При проведенні психіатричної експертизи ОСОБА_5 встановлено, що ОСОБА_5 виявляв та виявляє у теперішній час психічний розлад у виді легкого розладу особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку. В період здійснення інкримінованого злочину ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, отже міг усвідомлювати свої та керувати ними. За своїм психічним станом на момент проведення експертизи також може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує.

При аналізі досліджених судом доказів у їх сукупності, суд керується наступними нормами чинного законодавства.

Стаття 337 КПК України вказує, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, загальних принципів кримінального судочинства, положень статей 84, 85, 86, 89 КПК України та практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації", одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

У цьому кримінальному провадженні позиція сторони захисту, сформована під час судового розгляду, полягала у запереченні нанесення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Проаналізувавши досліджені докази у їх сукупності, з точки зору їх належності, допустимості та взаємозв`язку, суд дійшов наступних висновків.

На думку суду, неспроможною є версія сторони захисту про те, що ОСОБА_5 ударів ОСОБА_8 не наносив, а тілесні ушкодження утворились внаслідок падіння потерпілої, оскільки вона суперечить іншим дослідженим доказам, а саме слідам, виявленим на місці події, висновкам медичних експертиз, а також і поясненням самого ОСОБА_5 під час слідчого експерименту.

При огляді місця події знайдено сліди крові, які являють собою сліди волочіння, які починаються з підлоги в районі середини дивану, де спав ОСОБА_5 , та слідують в приміщення, де було виявлено ОСОБА_8 . ОСОБА_7 .

При цьому колонка, внаслідок падіння на яку, за версією ОСОБА_5 , ОСОБА_8 могла отримати тілесні ушкодження, розташована на певній відстані від самого дивану та слідів крові біля нього (візуально за фото з огляду місця події 1-1,5 метри), на самій колонці слідів крові не виявлено, вона не пошкоджена, не перекинута.

Сама по собі кількість та розташування тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_8 з обох сторін (синці на кінцівках, перелами ребер з двох сторін, обличчя, тощо) виключає можливість утворення цих ушкоджень внаслідок одноразового або навіть повторного падіння з висоти власного зросту.

При цьому суд враховує і те, що в ході слідчого експерименту ОСОБА_5 вказував на те, що наносив удари матері, натомість як в судовому засіданні він це повністю заперечував.

Таким чином, на переконання суду, повністю доведеним є те, що саме ОСОБА_5 наніс ОСОБА_8 численні удари в різні ділянки тіла, наслідком чого стало утворення тілесних ушкоджень, які стали причиною смерті ОСОБА_8 .

Заперечення ж обвинуваченим нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень суд розцінює як намагання спотворити дійсні події та уникнути відповідальності за скоєне.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої, за ст. 121 ч. 2 КК України.

При дослідженні документів, які характеризують особистість ОСОБА_5 судом встановлено, що обвинувачений є раніше не судимим, не працює, доказів на підтвердження того, що він хворіє на якісь захворювання чи є інвалідом, суду надано не було.

Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

При призначенні покарання суд враховує положення ст. 50 КК України, яка вказує, що метою покарання є кара, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

В цьому випадку суд враховує те, що ОСОБА_5 наніс численні тяжкі тілесні ушкодження своїй матері, яка внаслідок віку та стану здоров`я фактично не була здатна до самозахисту, натомість ця обставина обвинуваченого не зупинила, після жорстокого побиття ОСОБА_5 жодної допомоги ОСОБА_8 не надавав, а медичну допомогу було надано викликано лише після прибуття потерпілого ОСОБА_7 та на його вимогу.

У скоєному ОСОБА_5 не розкаявся, продовжуючи заперечувати свою вину у скоєнні злочину.

Самі по собі обставини скоєння цього злочину, жорстокість побиття потерпілої, яка була матір`ю обвинуваченого, людиною, яка дала йому життя, виростила та виховала його, поведінка обвинуваченого після скоєння злочину та його ставлення до скоєного, продемонстроване під час судового слідства, не дають підстав суду для будь-якого пом`якшення покарання, а рівно і для призначення мінімального покарання.

При вирішенні долі речових доказів у кримінальному проваджені, суд керується положеннями КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, та призначити йому покарання у виді восьми років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з дати фактичного приведення вироку до виконання.

Речові докази: кофту сірого кольору, зразки слини, букальні клітини, змиви, які зберігаються в камері схову ВП № 4 Пологівського районного ВП ГУНП в Запорізькій області, знищити.

Копію вироку учасники провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1