Номер провадження: 11-сс/813/764/24
Справа № 521/4251/24 1-кс/521/1204/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 17.04.2024 року в кримінальному провадженні № 0000126 від 13.03.2024 року, за ознаками кримінального проступку передбаченого ч.1 ст. 358 КК України,

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого дізнавача СД ВП № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській ОСОБА_9 , погоджене прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 та накладено арешт на транспортний засіб марки Superformance МК III, 2011 р.в., чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 НОМЕР_3 . Заборонено користування та розпорядження вказаним майном.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що автомобіль марки Superformance MK III, 2011 р.в., чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 НОМЕР_3 , який набуто внаслідок вчинення кримінального правопорушення, є речовим доказом та враховуючи правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та можливого цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, дійшов до висновку, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права власника майна, оскільки без застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження не можливо виконати завдання кримінального провадження в частині захисту суспільства та держави від кримінальних правопорушень.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_8 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу, як незаконну та необґрунтовану, та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання дізнавача.

Апелянт стверджує, що ОСОБА_7 є добросовісним набувачем транспортного засобу, оскільки під час купівлі-продажу автомобіля в Реєстрі ТСЦ МВС не було жодних обмежень чи обтяжень щодо вказаного автомобіля. Слідчим суддею на момент вирішення питання про накладення арешту на транспортний засіб не було перевірено та досліджено обставини, які вказували на те, що власником транспортного засобу є ОСОБА_7 Транспортний засіб не був знаряддям злочину, об`єктом злочинних дій і не може мати будь-яких слідів злочину. Слідчий суддя не перевірив, чи виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, потребам досудового розслідування. Апелянт посилається на те, що клопотання дізнавача було розглянуте без повідомлення власника майна, а дізнавачем не ставилось питання згідно з ч.2 ст.172 КПК про його розгляд без участі власника.

Також, в апеляційній скарзі представник власника майна просила поновити строк на оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на те, що власник майна та його представник не були присутніми під час судового розгляду в місцевому суді, їм не було відомо про існування ні кримінального провадження, ні оскаржуваної ухвали, а копію ухвали отримали лише 26.04.2024 року, відповідно до матеріалів провадження.

Колегія суддів вважає, що апелянтом не пропущений строк на оскарження, тому клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді є зайвим та строк на подачу апеляційної скарги поновлення не потребує.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи представника власника майна ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу; пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, а саме: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У теоретичному аспекті «належна правова процедура» - це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, відносяться право на судовий захист, право на ефективне розслідування; право на швидкий суд; право на публічний суд; право на неупереджений суд; право на суд неупереджених присяжних; право на змагальний процес; презумпція невинуватості; право не свідчити проти себе; право на допит в суді свідків обвинувачення; право на допомогу адвоката під час судового розгляду; право бути вислуханим; право не піддаватися двічі покаранню за один й той самий злочин; право на безпосередній процес; право на безперервний процес; право на оскарження.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Приписами ст. 3 КПК передбачено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Основним призначенням слідчого судді є здійснення судового захисту прав і законних інтересів осіб, які приймають участь в кримінальному процесі, та забезпечення законності провадження по справі на стадії досудового розслідування. Це зумовлює специфічний характер виконуваної ним кримінально-процесуальної функції, а саме: забезпечення законності та обґрунтованості обмеження конституційних прав і свобод людини на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

При розгляді даної апеляційної скарги колегія суддів, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Стаття 172 КПК встановлює порядок розгляду клопотання про арешт майна, зокрема, частина 1 зазначеної статті передбачає, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання за умови їх належного сповіщення.

Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.167 КПК тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони, зокрема є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди.

Тимчасове вилучення майна відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

З матеріалів судового провадження вбачається, що транспортний засіб марки Superformance МК III, 2011 р.в., чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_4 не є тимчасово вилученим майном, а тому розгляд клопотання дізнавача міг бути проведений за відсутності власника майна лише у випадку, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Водночас в клопотанні дізнавача не ставилося питання про розгляд клопотання за відсутності власника майна.

За таких обставин, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 172 КПК, розгляд клопотання дізнавача про накладення арешту на майно не могло відбуватись без повідомлення власника майна, а саме ОСОБА_7 .

Відповідно до ст. 135 КПК особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Приписами ст. 136 КПК передбачено, що належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Однак, матеріали судового провадження, після протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 16.04.2024 року, не містять відомостей про сповіщення власника майна, або клопотання дізнавача чи прокурора про розгляду такого клопотання за відсутності власника майна, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Апеляційний суд наголошує, що виконання вимог кримінального процесуального закону забезпечуються дотриманням кримінальної процесуальної форми, тобто пов`язана із дотриманням гарантій прав і свобод учасників кримінального провадження щодо будь-яких дій та рішень владних суб`єктів кримінального провадження, зокрема: щодо гарантій оскарження та можливості перевірки законності таких рішень, перевірки безсторонності та об`єктивності владних суб`єктів.

Колегія суддів звертає увагу, що недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції права на справедливий суд.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя під час підготовки до судового розгляду клопотання прокурора, судового розгляду клопотання та постановлені оскарженої ухвали допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема всупереч вимогам ч. 1 ст. 172 КПК України: розглянув клопотання дізнавача без належного повідомлення власника майна про дату, час та місце проведення розгляду; розглянув клопотання без участі власника майна або його представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Встановлені апеляційним судом порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону призвели до безпідставного обмеження прав власника майна, а тому є істотними та такими, що з урахуванням вимог ч.1 ст.172, ст.ст. 412, 415 КПК, тягнуть за собою скасування ухвали слідчого судді та призначення нового розгляду клопотання про накладення арешту на майно в суді першої інстанції, іншим слідчим суддею.

Оскільки апеляційним судом встановлені істотні порушення кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою безумовне скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не розглядає інші доводи апеляційної скарги представника власника майна.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 409 КПК передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали слідчого судді та призначення нового судового розгляду клопотання дізнавача про накладення арешту на майно в суді першої інстанції, іншим слідчим суддею.

Під час нового розгляду клопотання про накладення арешту на майно, слідчому судді слід перевірити клопотання на відповідність вимогам ст.171 КПК, здійснити належний виклик учасників процесу, а за результатами розгляду клопотання прийняти законне та обґрунтоване рішення, мотивувавши його належним чином.

Керуючись ст.ст. 132, 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого Малиновського районного суду м. Одеси від 17.04.2024 року, якою в кримінальному провадженні № 0000126 від 13.03.2024 року, за ознаками кримінального проступку передбаченого ч.1 ст. 358 КК України накладено арешт на транспортний засіб марки Superformance МК III, 2011 р.в., чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_2 НОМЕР_3 ; заборонено користування та розпорядження вказаним майном скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд клопотання старшого дізнавача СД ВП № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській ОСОБА_9 , погоджене прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 про накладення арешту майнов кримінальному провадженні № 0000126 від 13.03.2024 року, а саме на транспортний засіб марки Superformance МК III, 2011 р.в., чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vin НОМЕР_4 , в суді першої інстанції, іншим слідчим суддею.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4