Провадження №: 1-кп/336/901/2024
УХВАЛА

іменем України

14 травня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного 11.12.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000195 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням встановленого законом строку притягнення до кримінальної відповідальності, -

встановив:

29 квітня 2024 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з Вільнянського районного суду Запорізької області, за підсудністю визначеною ухвалою Запорізького апеляційного суду від 02 квітня 2024 року надійшло клопотання прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного 11.12.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000195 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням встановленого законом строку притягнення до кримінальної відповідальності.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що у провадженні сектору дізнання відділення поліції № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали кримінального провадження за № 0000195 від 11.12.2020, за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

Під час проведення дізнання встановлено, що колишній чоловік заявниці ОСОБА_4 гр. ОСОБА_5 ухиляється від сплати аліментів на утримання спільної дитини.

З метою встановлення обставин вчиненого кримінального правопорушення, було опитано заявницю гр. ОСОБА_4 , однак будь-якої інформації, яка б сприяла розкриттю даного кримінального правопорушення (проступку) здобуто не було. Встановити та опитати за обставинами вчиненого кримінального правопорушення гр. ОСОБА_5 не представилося за можливе, у зв`язку з постійною відсутністю останнього за місцем мешкання.

Після проведеного всього комплексу дій направлених на встановлення місцезнаходження гр. ОСОБА_5 та осіб причетних до скоєння даного правопорушення, необхідного результату досягнуто не було, особу яка вчинила вказане кримінальне правопорушення не встановлено, про підозру нікому не повідомлено.

17.10.2019 набрав чинності Закон України від 04.10.2019 № 187-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства» (далі - Закон), яким частину першу статті 284 КПК України доповнено пунктом 3-1, згідно якого кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до санкції ч. 1 ст. 164 КК України передбачено покарання у виді громадських робіт на строк від вісімдесяти до ста двадцяти годин або арештом на строк до трьох місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Згідно зі ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Отже, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КК України щодо якого здійснюється кримінальне провадження, є кримінальним проступком.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Таким чином, з моменту вчинення кримінального правопорушення (проступку) до теперішнього часу минуло більше, ніж три роки, у зв`язку з чим закінчився відповідний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що у ході досудового розслідування проведені всі можливі та необхідні слідчі (розшукові) дії, направлені на встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, однак особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, не встановлена, а також той факт, що з моменту вчинення кримінального правопорушення минуло більше, ніж три роки і, таким чином, закінчився строк притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, на теперішній час є достатні підстави для закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Прокурор в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та просив задовольнити клопотання.

Потерпіла в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій заперечувала проти клопотання прокурора про закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, зазначила, що її не допитували як потерпілу, дізнавач не вчинив жодних слідчих дій на встановлення обставин вчиненого. В заяві про вчинення кримінального правопорушення вона вказала, що колишній чоловік ОСОБА_5 ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини та має заборгованість.

Дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження № 0000195, суд дійшов до такого висновку.

Судом встановлено, що 11 грудня 2020 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєстровано кримінальне провадження № 0000195 за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. У короткому викладі обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення зазначено наступне: колишній чоловік заявниці ухиляється від сплати аліментів на утримання спільної дитини (ЄО 6548).

13 листопада 2020 року ОСОБА_4 звернулась до Оріхівського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення в якій вказала, що колишній чоловік ОСОБА_5 ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини та має заборгованість. Заявниця вказала дату народження колишнього чоловіка, місце його проживання та контактний номер телефону, просила притягнути останнього до відповідальності.

Під час досудового розслідування ОСОБА_4 не була допитана як потерпіла.

13 листопада 2020 року у ОСОБА_4 відібрано письмові пояснення в яких вона детально повідомила про обставини вчиненого.

Доводи прокурора про те, що ОСОБА_4 будь-якої інформації, яка б сприяла розкриттю даного кримінального правопорушення (проступку) не надала, є неспроможними. ОСОБА_4 повідомила працівника поліції про відомі їй обставини, вказала дату народження колишнього чоловіка, місце його проживання та контактний номер телефону.

Відповідно до виконавчого листа виданого на виконання рішення Оріхівського районного суду Запорізької області у справі № 2-4125/2005 з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття.

В матеріалах кримінального провадження міститься розрахунок заборгованості з аліментів та лист державного виконавця в якому роз`яснено ОСОБА_4 право звернутися до поліції із заявою про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів за ст. 164 КК України.

Так, суспільна небезпечність кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 КК України, полягає в тому, що винна особа грубо порушує обов`язки, які покладаються на батьків міжнародним та національним законодавством, і посягає на нормальний розвиток і здоров`я дітей.

Предметом цього кримінального правопорушення є кошти, які за рішенням суду підлягають сплаті на утримання дітей.

Безпосереднім об`єктом даного кримінального правопорушення є суспільні відносини, що забезпечують захист майнових інтересів неповнолітніх або непрацездатних дітей.

З об`єктивної сторони вищевказане кримінальне правопорушення може бути вчинене у формі злісного ухилення від сплати коштів на утримання дітей (аліментів), під яким законодавець розуміє будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду, котрі призвели до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за 3 місяці відповідних платежів (примітка до ст. 164 КК України). Такі діяння можуть виразитися як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку.

Зокрема, злісне ухилення - це тривале і наполегливе ухилення від виконання відповідного обов`язку шляхом приховування свого місця проживання, роботи, фактичного заробітку або інших грошових надходжень, незважаючи на попередження про кримінальну відповідальність.

Разом з тим для встановлення ознаки злісності немає значення, чи такі дії винної особи виражались у прямій відмові від виконання покладених на неї обов`язків, чи мали форму пасивного ігнорування, уявної неспроможності або необізнаності про необхідність їх виконання, оскільки всі ці обставини у будь-якому випадку призводять до ухилення від сплати коштів на утримання дітей.

Сумарна заборгованість з аліментів відповідно до виконавчого листа перевищує суму відповідних платежів за три місяці, що є підставою для звернення до правоохоронних органів із заявою про притягнення боржника до кримінальної відповідальності згідно зі статтею 164 КК України.

В матеріалах кримінального провадження містяться запити зроблені дізнавачем щодо надання розрахунку заборгованості з аліментів, надання інформації щодо статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю, щодо розміру доходів, проте відповіді на такі запити відсутні.

За наведених обставин слідує, що досудовим слідством встановлено особу, яка ухиляється від сплати аліментів.

Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Законність як засада кримінального провадження з огляду на ч. 2 ст. 9 КПК полягає у тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Публічність, згідно зі ст. 25 КПК, передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Згідно з ч. 1 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Аналіз вищенаведених положень Кримінального процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що рішенню про закриття кримінального провадження за будь-якою із підстав, що визначені у ч. 1 ст. 284 КПК України має передувати повне, всебічне та неупереджене дослідження усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.

У контексті наведеного, всебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення та винуватості особи, а по-друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу.

Повнота дослідження обставин кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Закриття кримінального провадження це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження та оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Аналіз зазначених процесуальних норм права приводить до висновку, що підставою для закриття кримінального провадження за п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України необхідна наявність одночасно двох обставин, а саме: закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (ст. 49 КК України) та неможливість досудового слідства встановити особу, яка вчинила кримінальне правопорушення. При цьому, не можливість встановлення особи, повинно бути доведено доказами, які б давали суду можливість дійти до висновку, що органами досудового розслідування було вжито всіх можливих заходів для встановлення особи.

Згідно наданих прокурором матеріалів вбачається, що по вказаному кримінальному провадженню органом досудового розслідування та прокуратурою не було виконано в повній мірі положення ст. 2 КПК України та не вжито всіх заходів для встановлення об`єктивної істини по справі.

Разом з тим до обов`язків держави входять позитивні зобов`язання у сфері прав людини, метою, яких є: захист осіб; забезпечення достатніх юридичних засобів реагування на випадки порушення прав людини; гарантія проведення ефективного, оперативного та невідкладного розслідування випадків порушення прав людини незалежними компетентними особами; сприяння реалізації та забезпечення ефективного механізму юридичного, передусім судового захисту основоположних прав людини; запобігання порушення прав людини із боку третіх осіб.

Доктрина позитивних зобов`язань передбачає, що держава повинна не тільки володіти законодавством, що найбільш повно забезпечує дотримання як негативних, так і позитивних прав, але і вживати всіх необхідних заходів для того, щоб воно реально діяло, а не залишалося на папері. Тобто права мають бути забезпечені не тільки de jure, але і de facto. Але держава вільна у виборі конкретних заходів, які підлягають застосуванню, щодо повного та ефективного захисту тих чи інших прав людини. Позитивні зобов`язання держави не можуть тлумачитись як такі, що визначають конкретні засоби чи конкретні дії держави.

Єдиним критерієм для визначення того, чи дотримувалась держава в особі її органів влади цього обов`язку, є ефективність її дій у конкретній ситуації.

Суд касаційної інстанції неодноразово зазначав, що в провадженні, де потерпілий вказує на конкретну особу як на таку, що вчинила кримінальне правопорушення щодо нього, орган досудового розслідування за результатами всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження має вирішити питання про наявність чи відсутність події кримінального правопорушення, а за її встановлення - про наявність або відсутність ознак кримінального правопорушення в діянні конкретної особи, про достатність доказів для доведення винуватості конкретної особи в суді, про наявність/відсутність підстав до звільнення від кримінальної відповідальності конкретної особи.

У свою чергу суд під час вирішення питання про закриття кримінального провадження має враховувати, чи дотримано органом досудового розслідування вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, що є необхідною умовою належного вирішення завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК України).

Така позиція узгоджується з практикою Касаційного кримінального суду, відображеною, зокрема, в постановах від 25 серпня 2021 року (справа № 142/536/20, провадження № 51-1546км21), від 29 червня 2022 року (справа № 725/3569/21, провадження № 51-1061км22), від 07 червня 2023 року (справа № 545/51/22, провадження № 51-2327км23), від 18 жовтня 2023 року (справа № 750/1575/23, провадження № 51-4007км23).

З матеріалів кримінального провадження слідує, що органом досудового розслідування встановлено особу, яка ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини. Заявниця ОСОБА_4 вказана на таку особу.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_5 має заборгованість по аліментам.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч.1 ст.284 КПК, де потерпілий, зазначаючи про те, що кримінальне правопорушення вчинено конкретною особою, на якого у передбачений КПК України спосіб безпосередньо вказує органу досудового розслідування, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим клопотання прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 12, 49, 185 ч. 3 КК України, ст.ст. 2, 7, 9, 25, 284 - 288, 314, 369-372, 392, 532 КПК України, суд, -

постановив:

В задоволенні клопотання прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного 11.12.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000195 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням встановленого законом строку притягнення до кримінальної відповідальності - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: