ЄУ № 712/2068/24
Провадження №1-кп/712/452/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2024 року Соснівський районний суд м. Черкаси

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003622 від 07.11.2023, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, громадянина України, військовослужбовця призваного на військову службу за мобілізацією, курсанта першої навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», не одруженого, не є депутатом, інвалідом, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 15.04.2019 Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 357, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, звільнений 26.09.2022 року з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям строку покарання,- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

02.03.2023 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII від 21.10.1993 підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу, здійснено призов ОСОБА_5 на військову службу під час мобілізації та направлено для подальшого її проходження до військової частини НОМЕР_1 , де останнього, відповідно до наказу начальника штабу військової частини № НОМЕР_2 від 27.04.2023 призначено на посаду курсанта.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992, з моменту призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця і у подальшому почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 та ст. ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Проте, ОСОБА_5 , проходячи військову службу за мобілізацією у військовому званні «солдат», 19.10.2023 близько 13 год. 26 хв., перебуваючи в магазині «Єва 1307» ТОВ «РУШ», що за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, в період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України

№ 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, який в подальшому продовжено Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України № 2119-IX від 15.03.2022, Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженим Законом України № 2212-IX від 21.04.2022, Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022, затвердженим Законом України № 2263-ІХ від 22.05.2022, Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022, затвердженим Законом України № 2500-ІХ від 15.08.2022, Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022, затвердженим Законом України № 2738-ІХ від 16.11.2022, Указом Президента України № 58/2023 від 06.02.2023, затвердженим Законом України № 2915-ІХ від 07.02.2023, Указом Президента України № 254/2023 від 01.05.2023, затвердженим Законом України № 3057-ІХ від 02.05.2023, Указом Президента України № 451/2023 від 26.07.2023, затвердженим Законом України № 3275-IX від 27.07.2023, повторно, діючи умисно та з корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, шляхом вільного доступу до торгівельних полиць вищевказаного магазину, викрав чуже майно, яке належить ТОВ «РУШ», а саме: «Денний зволожуючий крем догляд для шкіри обличчя L`Oreal Paris Revitalift розглядження та проти зморшок, 50 мл», 1 шт., після чого сховав вищевказаний товар до зовнішньої лівої кишені верхнього одягу, в якому прийшов до приміщення магазину. Після чого, пройшовши касову зону магазину, не розрахувавшись за вказаний товар з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд. . Вартість зазначеного майна, відповідно до висновку експерта № СЕ-19/124-23/14604-ТВ від 20.12.2023 складає 419 грн. 38 коп.

Дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, при обставинах, викладених у обвинувальному акті визнав повністю. У вчиненому щиро розкаявся просив суворо не карати. Цивільний позов визнав частково, згоден відшкодувати суму у розмірі 419, 38 грн. Суму у розмірі 1500 грн. - витрати на правничу допомогу не визнав, вважає її необгрунтованою та не підтвердженою відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг.

Представник потерпілого до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд кримінального провадження без його участі.

Представник позивача до судового засідання не з`явився, будь яких заяв, клопотань до суду не надав.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 185 КК України визнав повністю, розкаявся, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, сторона обвинувачення не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд вважає недоцільним дослідження доказів у справі, оскільки дані обставини ніким не оспорюються й у суду немає сумнівів у добровільності позиції сторін кримінального провадження та приймає рішення щодо проведення судового розгляду в даному кримінальному провадженні в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, вимоги якої роз`яснені сторонам кримінального провадження.

Суд, прийнявши до уваги добровільні пояснення обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, враховуючи обставини кримінального провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю доведена та кваліфікує його дії за ч. 4 ст.185 КК України за ознаками умисних дій, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно в умовах воєнного стану.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд відносить щире каяття.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд відносить рецидив злочинів.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст. 65 КК України суд враховує: суспільну небезпечність вчиненого ним злочину, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який згідно з класифікацією, наведеною у ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце реєстрації та проживання, не має міцних соціальних зв`язків, на обліку у лікаря нарколога, лікаря психіатра не перебуває, раніше судимий, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого і вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 4 ст. 185 КК України.

Згідно статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину та являлись передумовою для застосування ст.ст.69, 69-1,75 КК України, судом не встановлено.

Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 43 КПК України засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. Тож початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі стосовно особи, яка перебуває під вартою, законодавець обліковує виключно з дня набрання законної сили обвинувальним вироком при цьому строк попереднього ув`язнення повинен бути зарахований до строку відбування покарання за правилами ст. 72 КК України.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 72 КК України суд зараховує в строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення, починаючи з 14.02.2024.

Враховуючи те, що обвинуваченому призначено покарання у виді позбавлення волі реально, з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, суд не вбачає підстав, передбачених ч. 3 ст. 377 КПК України, для зміни обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.

Таким чином, запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, слід залишити без змін.

Що стосується заявленого цивільного позову представником цивільного позивач ОСОБА_7 в інтересах ТОВ «Руш» до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином, суд виходить з наступного.

Так, представником позивача ОСОБА_7 було заявлено позовну заяву про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В позовній заяві представник позивача просив стягнути з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РУШ» шкоду завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 1919,38 грн., яка складається з майнової шкоди у розмірі 419 грн. 38 коп. та витрат на правничу допомогу 1500 грн.

В обґрунтування позову вказано, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 ТОВ «РУШ» завдано матеріального збитку у розмірі 419,38 грн. Крім того розмір витрат на професійну правничу допомогу, яку поніс ТОВ «РУШ», складає 1500 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст.128 КПК України суд вирішує цивільний позов в кримінальному провадженні.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд зазначає, що однією з обов`язкових підстав відшкодування майнової шкоди в судовому порядку є факт наявності цієї шкоди станом на час ухвалення судового рішення у справі. Враховуючи, що станом на час вирішення цивільного позову майнова шкода, що була завдана ТОВ «РУШ» внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_5 не відшкодована, згідно висновку експерта від 20.12.2023 року № СЕ-19/124-23/14604-ТВ, тому суд приходить до висновку про стягнення суми у розмірі 419, 38 в рахунок відшкодування майнової шкоди та з0адоволення цивільного позову в цій частині.

Крім того, положеннями ч.1 ст.124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат відповідно до п.1 ч.1 ст.118 КПК України належать витрати на правову допомогу.

Згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Згідно з п. 4 ч.1 ст.1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представником позивача, адвокатом ОСОБА_7 було заявлено про стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 1500 грн. В обґрунтування понесених витрат, адвокат ОСОБА_7 надав договір про надання правової допомоги від 12.01.2024 року, додаткову угоду № 1 від 12.01.2024 та попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на суму 1500 грн.

Адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначила про необґрунтованість та безпідставність витрат на професійну правову допомогу у розмірі 1500 грн., та просила відмовити в їх задоволенні.

З досліджених судом письмових доказів, наданих в обґрунтування понесених витрат, судом встановлено, що згідно п.4 Додаткової угоди № 1 зазначено, що загальна вартість та перелік фактично наданих послуг (правової допомоги) зазначаються у відповідних актах надання правової допомоги. Клієнт зобов`язаний прийняти та підписати Акт надання правової допомоги протягом 3 (трьох) днів з дня його отримання, або надати обґрунтовану відмову від прийняття наданої адвокатом правової допомоги (послуг). Згідно п.5 Додаткової угоди №1 клієнт зобов`язується сплачувати винагороду та фактичні витрати на користь адвоката в готівковому або безготівкову порядку в гривнях протягом 5 (п`яти) днів з моменту підписання сторонами актів надання правової допомоги, але не пізніше останнього дня місяця, в якому надалась правова допомога адвокатом.

Враховуючи, що до суду не були надані Акт надання правової допомоги, підписаний сторонами та докази сплати винагороди адвокату відповідно до вимог вищезазначеної Додаткової угоди №1, тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в частині сплати витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 грн.

Процесуальні витрати за проведення експертизи, згідно ч. 2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 368, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Відповідно до правил ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання за даним вироком термін попереднього ув`язнення з 14 лютого 2024 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Цивільний позов представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «РУШ» ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РУШ», , адреса 49101, м. Дніпро, вул. Володимира Антоновича, 6 суму 419,38 (чотириста дев`ятнадцять) гривень 38 копійок в рахунок відшкодування майнової шкоди.

В частині стягнення витрат на правничу допомогу відмовити повністю.

Згідно ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта у розмірі 757,28 грн. (сімсот п`ятдесят сім гривень 28 коп. ).

Речовий доказ: оптичний носій інформації серійний № CMDR47G-CFMWM03-0959A5C7з відеозаписами події, яка сталася 19.10.2023 за адресою: АДРЕСА_2 , що долучений до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Соснівський районний суд м. Черкаси протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1