ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 157/1535/22

провадження № 51-6904 км 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

потерпілої ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 , яка брала участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Волинського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000495, за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 29 травня 2023 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Вирішено питання щодо речових доказів та арешту майна.

Згідно з вироком, ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 14:00 ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання у спальній кімнаті будинку АДРЕСА_1 , під час сварки, яка раптово виникла на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи значення та суспільно небезпечний характер своїх дій, керуючись ними, діючи з метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, тримаючи у правій руці кухонний ніж, умисно завдав ним одного удару в ліву ділянку грудей своєму братові ОСОБА_10 , унаслідок чого спричинив останньому проникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва з пошкодженням серця, чим умисно протиправно заподіяв смерть потерпілому.

Волинський апеляційний суд ухвалою від 14 вересня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнив частково, а вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 29 травня 2023 року змінив у частині призначеного покарання.

Призначив ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 115 КК Україні із застосуванням ст. 69 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

У решті вирок місцевого суду залишив без змін.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через м`якість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Прокурор стверджує, що всупереч вимогам статей 370, 419 КПК України апеляційний суд не обґрунтував належним чином свого рішення про застосування ст. 69 КК України під час призначення ОСОБА_9 покарання. На її думку, суд апеляційної інстанції не врахував повною мірою: суспільної небезпеки вчиненого й ступеня тяжкості кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким; того, що умисними діями обвинувачений спричинив смерть ОСОБА_10 , тоді як відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей; непоправних наслідків учиненого; особи ОСОБА_9 , який непрацевлаштований, неодружений, за місцем проживання характеризується негативно, як особа, що зловживає спиртними напоями, після чого стає ініціатором сімейних конфліктів; наявності двох обставин, що обтяжують покарання. Унаслідок чого неправильно застосував положення ст. 69 КК України. Вважає, що, вказуючи про наявність таких пом`якшуючих обставин, як активне сприяння розкриттю злочину, протиправна поведінка потерпілого та часткове визнання обвинуваченим вини, апеляційний суд належним чином не мотивував, яким чином ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та чому призначення ОСОБА_9 навіть мінімального покарання в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України було б явно несправедливим.

Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу прокурора не надходило.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 підтримав подану касаційну скаргу та просив її задовольнити.

Захисник ОСОБА_6 вважав касаційну скаргу сторони обвинувачення необґрунтованою та просив залишити її без задоволення.

Потерпіла ОСОБА_7 просила касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви Суду

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Висновок суду про доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

У касаційній скарзі прокурор вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність апеляційним судом, яке полягає в безпідставному застосуванні до ОСОБА_9 положень ст. 69 КК України, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого через м`якість.

Однак, така позиція прокурора є необґрунтованою з огляду на таке.

Положеннями ст. 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

При цьому каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу та об`єкта посягання, тяжкості наслідків вчиненого і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Виправлення як мета покарання - це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його надалі від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (наприклад, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Статтею 69 КК України регламентовано, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків, визначених цим Кодексом, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Так, у виключних випадках кримінальний закон передбачає можливість застосування положень ст. 69 КК України, але лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Це можливо, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК України, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення статей 66 і 69 КК України, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі визначеного покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час та після його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

Суд, застосовуючи положення ст. 69 КК України під час призначення покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати, яким чином вони істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_9 в апеляційному порядку, дотримався вказаних вимог процесуального закону та дійшов правильного висновку, що призначене винному покарання за ч. 1 ст. 115 КК України є явно несправедливим через суворість.

При цьому суд апеляційної інстанції врахував активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений вживав заходів, спрямованих на надання допомоги органу досудового розслідування й суду у встановленні істини у справі, з`ясуванні фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття злочину, та протиправну поведінку потерпілого ОСОБА_10 , який спровокував конфлікт, спричинивши обвинуваченому легкі тілесні ушкодження за обставин, що передували вчиненню ОСОБА_9 кримінального правопорушення, а також те, що обвинувачений свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав частково, не погодився лише з кваліфікацією його дій за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки вважав, що в його діях була необхідна оборона.

Також апеляційний суд небезпідставно врахував думку потерпілої ОСОБА_7 , синами якої є загиблий та обвинувачений, яка в суді першої інстанції не наполягала на суворій мірі покарання для ОСОБА_9 та підтвердила обставини сварок між обвинуваченим і потерпілим, під час яких ОСОБА_10 бив обвинуваченого ОСОБА_9 , і те, що потерпілий неодноразово застосовував насильство й до неї. Зазначене підтвердили в суді першої інстанції свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . Під час касаційного провадження потерпіла просила не карати її сина ОСОБА_9 суворо.

Таким чином, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання (активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, протиправна поведінка потерпілого ОСОБА_10 , а також часткове визнання обвинуваченим своєї вини) та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного й думки потерпілої, суд апеляційної інстанції дотримався вимог статей 50, 65-67 КК України під час призначення ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, яке є необхідним і достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів.

Колегія суддів не погоджується з доводами прокурора та вважає обґрунтованим визнання судом апеляційної інстанції обставиною, що пом`якшує покарання, активного сприяння розкриттю злочину, яке виразилося в наданні допомоги органу досудового розслідування й суду у встановленні істини у справі, з`ясуванні фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття злочину.

Посилання сторони обвинувачення на правові позиції, зазначені у постановах: Верховного Суду від 27 квітня 2021 року (справі № 712/4384/20), від 30 березня 2020 року (справа № 591/2221/19), від 23 жовтня 2023 року (справа № 497/1385/18), від 24 січня 2019 року (справа № 140/863/17), від 03 лютого 2021 року (справа № 629/2739/18), від 10 червня 2020 року (справа № 149/1596/16-к) та в ухвалах: від 01 серпня 2023 року (справа № 621/2376/22) і від 13 вересня 2023 року (справа 296/6315/22) щодо застосування ст. 69 КК України, не є релевантними тій правовій ситуації, яка існує в цьому кримінальному провадженні.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення суду апеляційної інстанції, умотивованість його висновків з питання правильності призначеного засудженому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, прокурор у касаційній скарзі не навів, а тому вона не підлягає задоволенню.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала суду апеляційної інстанції узгоджується з приписами статей 370, 419 КПК України.

Матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення, а тому підстав для задоволення касаційної скарги сторони обвинувачення немає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Ухвалу Волинського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 , яка брала участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3