Справа № 136/929/22
Провадження №11-кп/801/444/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9 ( в режимі відеоконференції)

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 ( в режимі відеоконференції)

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження № 0000107 від 26.04.2022 року, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 02 січня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 у відшкодування майнової шкоди завданої злочином 38 000 (тридцять вісім тисяч) 00 коп. та у відшкодування моральної шкоди 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 коп., а всього на загальну суму 58 000 (п`ятдесят вісім тисяч) гривень 00 коп.

В іншій частині цивільного позову відмовлено.

Вирішено долю речових доказів.

встановила:

25.04.2022 близько 22:00 години, ОСОБА_8 , перебуваючи біля магазину «Крамниця», що розташований по АДРЕСА_2 , помітив раніше незнайомого йому ОСОБА_9 , жителя АДРЕСА_3 , де між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт на побутовому ґрунті в ході якого у ОСОБА_8 раптово виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Усвідомлюючи протиправність своїх дій на настання негативних наслідків, виконуючи свій злочинний задум, ОСОБА_8 схопив ОСОБА_9 руками за верхній одяг та повалив його на землю. Після цього, коли ОСОБА_9 лежав на правому боці та намагався підвестись, ОСОБА_8 наніс йому один удар лівою ногою в ділянку обличчя та з місця події пішов у невідомому напрямку.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи в ділянці п`ятого зуба справа та в ділянці восьмого зуба зліва, які відповідно до висновку експерта №50 від 27.06.2022, небезпечними для життя в момент заподіяння не були, за ознакою тривалого (понад 21 добу) розладу здоров`я, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Такі умисні дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке що спричинило тривалий розлад здоров`я.

У своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 ставить питання про зміну вироку Липовецького районного суду Вінницької області від 02 січня 2024 року відносно ОСОБА_8 . Вважати ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч.1 ст. 122 КК України виправданим у зв`язку з недоведеністю причетності ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Вимоги мотивує тим, що оскаржуваний вирок постановлений на припущеннях, у відсутність будь яких доказів винуватості ОСОБА_8 з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, наявна неповнота судового розгляду.

Досудовим слідством не встановлено, в яку частину обличчя, голови, якою ногою, іншим предметом, в чому був взутий, босий, якою частиною ноги, чи всією ногою досудовим слідством не встановлено, що вказує на те, що таке обвинувачення ґрунтується не на доказах а, на припущеннях, що у відповідності до положення прямої норми, передбаченої ст.62 Конституції України, будь які припущення трактуються на користь обвинуваченого. Тобто зазначене є, доказом, який спростовує нанесення ОСОБА_9 25.04.2022 р. тілесних ушкоджень зі сторони винуватого ОСОБА_8 .

Зазначає, що під час судових засідань, неодноразово заявлялися клопотання, про призначення комісійної судово - медичної експертизи, які судом були відхилені по надуманим підставам.

Звертає увагу, що пояснення потерпілого ОСОБА_9 , які він не пам`ятає, покладено у вироку, як підтвердження винуватості ОСОБА_8 Жодний із свідків, вказаних у вироку, не вказали на ОСОБА_8 , як особу, яка причинила тілесні пошкодження потерпілому 25.04.22 року, близько 22 години, біля магазину «Крамниця», чи і в іншому місці?.

Просить взяти до уваги, що у вироку вказано про відсутність працевлаштування ОСОБА_8 , натомість, відповідно до Наказу від 03.08.23 року за № 6-к, ОСОБА_8 прийнятий на роботу з 04.08.23 року до ФОП ОСОБА_11 , комплектувальником меблів, з окладом 6820 грн., довідка про доходи, повідомлення, довідка пенсійного фонду. ОСОБА_8 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, думку прокурора, потерпілого ОСОБА_9 , представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 , дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 02 січня 2024 року відносно ОСОБА_8 , не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України - судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 122 КК України, - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, та підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами.

Щодо тверджень захисника ОСОБА_7 щодо недоведеності вини ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України, колегія суддів не може погодитись із таким твердженням.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину визнав частково. Визнав факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 та заперечив, що мав умисал на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому.

В подальшому ОСОБА_12 заперечив свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та подав заяву по поліції про вчинення відносно нього кримінального правопорушення - наклеп, тобто поширення неправдивих відомостей.

Не зважаючи на зміну показань та невизнання своєї вини винність ОСОБА_8 доводиться наступними доказами, яким суд дав першої інстанції дав вірну оцінку.

Потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні суду пояснив, що 25.04.2022 близько 22:00 год. у магазині «Крамниця», що розташований по АДРЕСА_2 побачив ОСОБА_8 , як підійшовши до компанії, де відпочивав потерпілий та звернувся по хамські: - "Що треба?", на його претензію вони вказали, що вони спокійно відпочивають, ні до кого претензій не мають. Після цього ОСОБА_8 із сестрою вийшли із під навісу кафе. Через деякий час потерпілий, вийшовши з кафе, направився додому, і почув звернення до себе. Озирнувшись, він побачив ОСОБА_8 , який прямував до нього, а підійшовши, взяв його за верхній одяг та кинув на асфальтовану доріжку, після чого навмисно завдав один удар ногою в обличчя, внаслідок чого він втратив свідомість.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтвердили, що ОСОБА_8 , прийшовши до кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташоване по АДРЕСА_2 , почав чіплятись до потерпілого, який відпочив у компанії знайомих. В подальшому ОСОБА_8 покинув магазин. Близько 22 години вони розходитись по домах. Коли ОСОБА_9 зійшов із сходової драбини та направився в наміченому напрямку, ОСОБА_8 щось вигукнув та направився у сторону ОСОБА_15 , та взявши його за верхній одяг, штовхнув на землю, внаслідок чого останній впав, після чого ОСОБА_8 завдав удар ногою по обличчю ОСОБА_15 , після чого останній втратив свідомість. У ОСОБА_9 обличчі була кров, вони викликали швидку.

Підстав вважати, що ці свідки оговорюють ОСОБА_8 у суду немає, що ніяким чином не спростовує в цілому інших встановлених в ході розгляду справи обставин та, з урахуванням зазначеного, не можуть безумовно свідчити про відсутність в діях ОСОБА_8 складу злочину, інкримінованого йому, враховуючи достатню кількість інших доказів.

Твердження сторони захисту щодо покладення пояснень потерпілого ОСОБА_9 , які він не пам`ятає, у зміст вироку, колегія суддів до уваги не бере, оскільки потерпілий чітко вказав, що після виникнення конфлікту із обвинуваченим ОСОБА_8 , останній кинув його на землю та вдарив у обличчя ногою, після чого він втратив свідомість. Отже момент удару потерпілий пам`ятає, оскільки був при свідомості.

Свідок ОСОБА_16 не заперечувала, що між потерпілим та ОСОБА_8 , який є її братом була словесна суперечка, яка переросла у шарпанину, під час якої ОСОБА_8 , взявши за плечі ОСОБА_9 , поклав його на землю, а той ухопився йому за ногу, ОСОБА_8 намагався від нього вирватись. Зазначає, що ОСОБА_8 не бив ОСОБА_9 .

Також вину ОСОБА_8 доводять наступні докази:

- рапорт старшого інспектора чергової частини СМ ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_17 , відповідно до якого, 26.04.2022 о 00:33 год. до чергової частини по телефону надійшло повідомлення від медсестри приймального відділення Погребищанської ЦРЛ про те, що звернувся ОСОБА_9 із тілесними ушкодженнями у вигляді забою правої сторони обличчя, які отримав 25.04.2022 близько 22:20 год. поблизу магазину «Крамничка» від ОСОБА_8 в ході суперечки, яка переросла у бійку. Вказане повідомлення було зареєстровано ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ЄО №2600 від 26.04.2022;

- заява ОСОБА_9 на ім`я начальника ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 26.04.2022 про притягнення до кримінальної відповідальності невідомої особи чоловічої статі, яка 25.04.2022, перебуваючи у приміщенні (під навісом) магазину «Крамниця» у м. Погребище близько 22:00 год. у ході раптово виниклої суперечки спричинила йому тілесні ушкодження у вигляді подвійного перелому нижньої щелепи;

- витяг із Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.04.2022, відповідно до якого за заявою ОСОБА_9 було внесено відомості про злочин, де зазначено, що 26.04.2022 до ВП № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області надійшла письмова заява ОСОБА_9 про те, що 25.04.2022, близько 22:00 год., перебуваючи в м. Погребище, Вінницького району, Вінницької області, поблизу магазину «Крамниця», в ході раптово виниклої суперечки між ним та незнайомим йому чоловіком, останній наніс удар лівою ногою в область обличчя ОСОБА_9 , внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження;

- постанова про визнання оглянутих предметів речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 10.06.2022, а саме: одного рентгенівського знімку на ім`я ОСОБА_9 ;

- протокол тимчасового доступу до речей та документів від 21.06.2022, відповідно до якого було вилучено картку стаціонарного хворого за №6311 на ім`я ОСОБА_9 на 10 аркушах;

- висновок експерта Козятинського відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи за №50 від 27.06.2022, відповідно до якого у ОСОБА_9 мали місце ушкодження: переломи нижньої щелепи в ділянці п`ятого зуба справа та в ділянці восьмого зуба зліва. Вищевказані ушкодження виникли від травматичної дії (удару) тупого твердого предмету (в т.ч. обута нога тощо) можливо, 25.04.2022. Ушкодження у гр. ОСОБА_9 небезпечними для життя в момент заподіяння не були. За ступенем тяжкості вказані переломи за ознакою тривалого (понад 21 добу) розладу здоров`я відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості (п. 2.2.1.в «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.95);

та інші.

Зазначені докази на переконання апеляційного суду є допустимими та належними в їх сукупності, і суд першої інстанції обґрунтовано поклав їх в основу обвинувального вироку, оскільки вони повністю узгоджувались між собою, не містили суттєвих суперечностей і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесні ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке що спричинило тривалий розлад здоров`я.

На переконання апеляційного суду, визначаючись щодо кваліфікації дій обвинуваченого, місцевий суд вірно врахував спосіб, кількість тілесних ушкоджень, попередню поведінку обвинуваченого та потерпілого, їх взаємовідносини.

Так, свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , потерпілий ОСОБА_9 підтвердили наявну суперечку між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_8 , яка в подальшому призвела до нанесення ОСОБА_8 потерпілому тілесних ушкоджень.

Суд обґрунтовано частково взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_16 , яка хоча і бачила як ОСОБА_8 кинув ОСОБА_9 на землю, проте стверджувала, що ОСОБА_8 не наносив ударів ОСОБА_9 , оскільки її доводи спростовуються поясненнями потерпілого та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . Крім того, свідок ОСОБА_16 є сестрою обвинуваченого ОСОБА_8 , і зацікавлена в уникненні ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності.

Щодо доводів сторони захисту про не встановлення яким чином нанесено удар потерпілому ОСОБА_9 , то колегія суддів зазначає, що у вироку чітко вказано, що коли ОСОБА_9 лежав на правому боці та намагався підвестись, ОСОБА_8 наніс йому один удар лівою ногою в ділянку обличчя.

Також не заслуговують твердження адвоката про відсутність неприязних стосунків між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_9 , оскільки словесний конфлікт між ними підтвердив потерпілий, свідки та сам обвинувачений теж не заперечував.

Крім того, свідки, включаючи свідка ОСОБА_16 , підтвердили наявність конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_9 , та подальше кидання обвинуваченим потерпілого на землю, тому доводи сторони захисту, що жоден зі свідків не вказав на ОСОБА_8 як на особу, що причинила тілесні ушкодження потерпілому колегія суддів не бере до уваги.

Апеляційний суд приходить до висновку, що місцевий суд ретельно перевірив обставини, дав їм віру юридично-правову оцінку.

Щодо призначеного покарання.

В ч.2 ст..65 КК України зазначено «Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

Обираючи підсудному покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети -не тільки кари, а і виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості (ст.372 КПК України).

З огляду на вимоги закону, що стосується призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , то на думку апеляційного суду, воно призначене судом відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, врахувавши при цьому, що обвинувачений раніше не судимий, посередньо характеризується за місцем проживання; на обліку у лікаря - психіатра та нарколога не перебуває, вчинив не тяжкий злочин. Також враховано відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин.

Твердження адвоката про працевлаштування обвинуваченого ОСОБА_8 суд приймає, оскільки це підтверджується належними документами, доданими до апеляційної скарги.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_8 судом покарання є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 , як особи, що представляє підвищену суспільну небезпеку, лише за умови ізоляції його від суспільства, а також у повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України та узгоджується із роз`ясненнями, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 наголосив, що «…окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину…».

У справі «Скоппола проти Італії № 2» від 17.09.2009 р. Європейський суд з прав людини виклав правову позицію, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на суд покладається обов`язок, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників кримінального провадження.

За вказаних обставин апеляційний суд вважає ,що юридично-правових чи процесуальних підстав для зміни чи скасування вироку районного суду не має.

Керуючись ст. 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

постановила :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 ,- залишити без задоволення.

Вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 02 січня 2024 року відносно ОСОБА_8 , - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного Кримінального Суду в складі Верховного Суду протягом 3-х (трьох) місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4