Справа № 750/2450/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/112/24
Категорія - арешт майна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 лютого 2024 року,

У С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_8 , а саме: транспортний засіб марки «MITSUBISHI» модель «PAJERO», 2013 року випуску, VIN номер - НОМЕР_1 , сірого кольору, що належить йому на праві власності, із забороною відчуження вказаного майна.

Зберігання арештованого майна постановлено забезпечити старшому слідчому П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Києві ОСОБА_9 .

Слідчий суддя зазначив, що наявні всі правові підстави для накладення арешту на майно, оскільки ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 409 КК України, в ході яких була заподіяна матеріальна шкода державним інтересам, розмір якої визначений висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 3330/23-24 від 26.12.2023 і становить 157 475 грн. 37 коп., та на відшкодування якої прокурор в інтересах держави звернувся з відповідним позовом.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт транспортного засобу марки «MITSUBISHI» модель «PAJERO», 2013 року випуску, VIN номер - НОМЕР_1 , сірого кольору.

В обґрунтування своїх вимог зазначають, що слідчий суддя не перевірив документи, що підтверджують право власності ОСОБА_8 на транспортний засіб марки «MITSUBISHI» модель «PAJERO», 2013 року випуску, VIN номер - НОМЕР_1 , сірого кольору, а також права третіх осіб на вказане майно, та не врахував наслідки арешту названого транспортного засобу для третіх осіб, як того вимагає положення п. 6 ч. 2 ст. 173 КПК України.

Вказують, що письмове повідомлення про підозру ОСОБА_8 було вручене 15 лютого 2024 року. У свою чергу, ОСОБА_8 , не маючи статусу підозрюваного та реалізуючи необтяжені права власника, 06 лютого 2024 року уклав з ТОВ «ЛОТ» договір комісії № 13724 щодо транспортного засобу марки «MITSUBISHI» модель «PAJERO», 2013 року випуску, VIN номер - НОМЕР_1 , сірого кольору, для подальшого продажу. Вже 07 лютого 2024 року ТОВ «ЛОТ», на виконання договору комісії № 13724, уклало договір купівлі-продажу транспортного засобу № 13724 та продало транспортний засіб марки «MITSUBISHI» модель «PAJERO», 2013 року випуску, VIN номер - НОМЕР_1 , сірого кольору, ОСОБА_10 . Тобто, на момент вручення письмового повідомлення про підозру ОСОБА_8 та звернення слідчого з клопотанням про арешт вказаного транспортного засобу, його власником вже був ОСОБА_10 , а не ОСОБА_8 .

Крім того, зазначають, що розглядаючи клопотання слідчого, слідчий суддя вдався до висновку про завдання підозрюваним матеріальної шкоди на загальну суму 157 475,37 грн., внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюється. Проте, згідно п. 4 ч. 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя лише враховує шкоду і не наділений повноваженнями встановлювати вину особи та зв`язки діянь з наслідками.

Вказують, що ОСОБА_8 не був повідомлений про розгляд клопотання про арешт майна та при оголошенні зазначеної ухвали слідчого судді.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, котрий просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З матеріалів провадження вбачається, що П`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Києві, розслідується кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000217 від 23.06.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 4 ст. 409, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 409 КК України.

15 лютого 2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 409 КК України.

20 лютого 2024 року Чернігівською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Центрального регіону до ОСОБА_8 заявлено цивільний позов про відшкодування 157 475 грн. 37 коп. матеріальної шкоди.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Задовольняючи клопотання слідчий суддя прийшов до висновку, що дані, викладені у матеріалах кримінального провадження дають підстави для висновку про те, що з метою забезпечення цивільного позову в рамках зазначених матеріалів досудового розслідування вказане майно підлягає арешту.

Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України в клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 КПК України питання, у тому числі, щодо доведеності вини обвинуваченого та чи підлягає задоволенню цивільний позов у кримінальному провадженні вирішуються судом при ухваленні вироку. Отже, доводи апелянта про необґрунтованість цивільного позову не заслуговують на увагу, оскільки на даному етапі не перевіряються.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України та ст. 172 КПК України.

З наданих захисником документів вбачається, згідно договору комісії № 13724 від 06 лютого 2024 року, укладеного між ОСОБА_8 та ТОВ «ЛОТ» щодо транспортного засобу марки «MITSUBISHI» модель «PAJERO», 2013 року випуску, VIN номер - НОМЕР_1 , сірого кольору, для подальшого продажу.

07 лютого 2024 року ТОВ «ЛОТ» уклало договір купівлі - продажу транспортного засобу № 13724 та продало транспортний засіб марки «MITSUBISHI» модель «PAJERO», 2013 року випуску, VIN номер - НОМЕР_1 , сірого кольору, ОСОБА_10 .

Однак, під час апеляційного розгляду не надано інших доказів, які б підтверджували право власності ОСОБА_10 на вказаний транспортний засіб, а саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на ОСОБА_10 відсутнє.

Крім того, в судовому засіданні прокурор зазначав, що слідчий, подаючи клопотання про арешт майна, перевіряв належність транспортного засобу марки «MITSUBISHI» модель «PAJERO», 2013 року випуску, VIN номер - НОМЕР_1 , сірого кольору та відповідно до реєстраційної картки ТЗ власником вказаного транспортного засобу значиться ОСОБА_8 .

Отже, доводи апелянтів про безпідставне накладення арешту на автомобіль марки «MITSUBISHI» модель «PAJERO», 2013 року випуску, VIN номер - НОМЕР_1 , сірого кольору, не знайшли свого підтвердження.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі слідчим суддею рішення, не вбачається.

Керуючись ст. 170-173, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 лютого 2024 року, якою накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_8 , а саме: транспортний засіб марки «MITSUBISHI» модель «PAJERO», 2013 року випуску, VIN номер - НОМЕР_1 , сірого кольору залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4