Справа №705/1920/24
1-в/705/124/24 УХВАЛА
22 квітня 2024 року м.Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
засудженого ОСОБА_3 (у режимі відеоконференції з ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)»,
представника установи виконання покарання ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції з ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Менського районного суду Чернігівської області від 30 травня 2019 року за ч. 3 ст. 187 КК України, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,
Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, в якому просив застосувати до нього ст. 82 КК України та замінити не відбуту частину покарання більш м`якою, з подальшою заміною режиму дотримання з позбавлення волі на обмеження волі і відбуванням покарання у Виправному центрі. Клопотання мотивував тим, що він був взятий під варту 23.06.2018 за підозрою у скоєнні злочину за ч. 3 ст. 187 КК України. 30.05.2019 був засуджений Менським районним судом м. Мена Чернігівської області за ч. 3 ст. 187 КК України на строк 8 років позбавлення волі. Відбував покарання у СІЗО м. Чернігів. У 2020 році був етапований до Старобабанівської виправної колонії № 92. Працевлаштований на виробництві установи, має заохочення, режим дотримання не порушує, приймає участь у диференційній програмі «Духовне відродження». Адміністрацією колонії характеризується посередньо, провину у скоєному злочині визнає. У грудні 2023 року у нього була комісія по ст. 82 КК України та йому було відмовлено. Вважає, що дане рішення адміністрації колонії винесене відносно нього не правомірно. За увесь час відбування покарання він має 12 стягнень і 6 заохочень, відповідно до пункту 14 ст. 134 КВК України вище зазначені стягнення не є дійсними.
Засуджений ОСОБА_3 у судовому засіданні подане клопотання підтримав, просив суд його задовольнити. Зазначив, що адміністрацією ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» неправомірно відмовлено йому в заміні покарання більш м`яким покарання. Всі стягнення зняті та погашені, він працевлаштований, має заохочення, вину у вчиненні злочину визнає, тому підстав для відмови у задоволенні клопотання немає.
Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав клопотання засудженого.
Представник установи виконання покарань ОСОБА_4 у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні клопотання засудженого, як такого, що подано передчасно. Засуджений ОСОБА_3 систематично порушує умови відбування покарання, має лише 5 заохочень та 12 стягнень..
Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_3 . Зазначив, що ОСОБА_3 за увесь час відбування покарання характеризується посередньо. Вчинені ним порушення носять злісний характер, та після останнього порушення минуло лише 7 місяців.
Представник спостережної комісії, повідомлений про день, час та місце судового розгляду клопотання, у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його присутності.
Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, враховуючи думку представника адміністрації, засудженого, захисника та прокурора, дійшов такого висновку.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 засуджений 30 травня 2019 року Менським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна. Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислюється з 23.06.2018.
Згідно зі статтею 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, зокрема, не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона була засуджена до позбавлення волі.
Відповідно до п. п. 2, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким того, що засуджений став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК України). Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк. При цьому більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутий строк покарання, призначеного вироком.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання, суд враховує дані, які характеризують засудженого, його поведінку за весь період відбування покарання, наявність заохочень та стягнень, ставлення до праці.
Як вбачається з матеріалів клопотання та з оглянутої в судовому засіданні особової справи засудженого, початок строку покарання рахується з 23.06.2018, кінець строку покарання 23.06.2026.
На даний час засуджений відбув більш ніж 1/2 строку покарання, що надає йому право на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до ст. 82 КК України.
Із досліджених у судовому засіданні матеріалів особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_3 з 04.10.2020 по теперішній час відбуває покарання в Державній установі «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)».
Відповідно до характеристики засудженого ОСОБА_3 від 03.04.2024 за час відбування покарання, а саме під час утримання в СІЗО м. Черкаси характеризувався негативно, до праці не залучався, допускав порушення вимог утримання, за що три рази притягувався до дисциплінарної відповідальності. За період відбування покарання у СВК № 92 характеризується посередньо. Режим відбування покарання порушував, за що правами начальника установи було застосовано 9 дисциплінарних стягнень, які зняті та погашені у встановленому порядку. Працевлаштований на виробництві установи каменотесом тесального цеху № 1, до праці ставиться позитивно, має 5 заохочень. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний. Не завжди дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом установи. Підтримує зв`язки з рідними. Вважають, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.
Разом з тим, згідно з довідкою начальника ДУ СВК № 92 від 03.04.2024 засуджений ОСОБА_3 має 5 заохочень, чотири з яких це зняття раніше застосованих стягнень. Також за період відбування покарання в ДУ СВК № 92 з 04.10.2020 має 9 стягнень, п`ять з яких сувора догана. Таким чином, порушення носять злісний характер, та останнє вчинене ним за 6 місяців до звернення до суду із клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Із витягу з протоколу комісії ДУ СВК № 92 від 02.11.2023 засудженому було відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, у відповідності до ч. 1 ст. 57 КК України, оскільки засуджений не довів своє виправлення, має 11 стягнень та 4 заохочення, а його поведінка є посередньою.
Суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 6 Кримінально-виконавчого кодексу України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 82 КК України підставою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням є не та обставина, що засуджений виправився або довів своє виправлення, а те, що він став на шлях виправлення і для закріплення досягнутих результатів ще необхідний вплив на нього, але вже в умовах відбуття більш м`якого виду покарання. Свідченням того, що засуджений став на шлях виправлення, є його поведінка, сумлінне ставлення до праці, додержання режиму відбування покарання, що підтверджується матеріалами його особової справи, а ефективність і гарантованість цього процесу можливі лише за умови застосування до нього більш м`якого покарання.
Суд зазначає, що при вирішенні вказаного клопотання слід враховувати весь період відбування покарання. При цьому засуджений має протягом всього строку відбування покарання доводити, що стає на шлях виправлення, а не лише в окремі періоди відбування покарання.
Як вбачається з матеріалів особової справи, за весь період відбування покарання засуджений не проявляв активних кроків для становлення на шлях виправлення.
Суд зазначає, що наявність лише формально-юридичної підстави, тобто відбуття необхідного строку покарання, не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення та не є безумовною підставою для заміни засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким.
Наявність заохочень, застосованих адміністрацією установи до засудженого, його працевлаштування та зняті і погашені стягнення не доводять того, що засуджений став на шлях виправлення в розумінні положень ст. 82 КК України, оскільки для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього строку відбування покарання довів, що став на шлях виправлення.
Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За приписами ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що заміна призначеного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у даному випадку не відповідає передбаченій правовій процедурі та визначеним завданням кримінального провадження, оскільки суду не надано достатньо доказів того, що засуджений став на шлях виправлення, а тому така заміна призведе до порушення принципу невідворотності покарання, в результаті чого не буде досягнуто його мети та цілей, зокрема виправлення засудженого.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що клопотання про заміну засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 82 КК України, ст. ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд
У задоволенні клопотання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня оголошення ухвали, а засудженим протягом 7 днів з дня отримання копії ухвали.
Суддя ОСОБА_1