Номер провадження: 11-кп/813/563/24
Справа № 495/8695/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції (дистанційне судове провадження) між Одеським апеляційним судом, ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» за участю обвинуваченого ОСОБА_8 та з використанням системи «EasyCon» участю захисника ОСОБА_7 апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.08.2023 року в кримінальному провадженні №0000262 від 14.07.2023 року стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Авидівка Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-05.06.2023 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч.2 ст.125 КК України до 240 годин громадських робіт,

-27.07.2023 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч.1 ст.125 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та йому призначене покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 100 (сто) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Відповідно до ч.3 ст. 72 КК України покарання за цим вироком визначено виконувати самостійно.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирався.

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

10.07.2023 року, близько 19:00 год., обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , під час конфлікту, керуючись раптово виниклим прямим умислом, з мотиву особистої неприязні, з метою нанесення тілесних ушкоджень, умисно наніс сидячому на кріслі потерпілому ОСОБА_10 один удар кулаком правої руки в обличчя, схопив його руками та стягнув на землю.

Далі, коли потерпілий ОСОБА_10 знаходився у положенні лежачи на землі, обвинувачений ОСОБА_8 наніс йому не менше 3 ударів кулаками обох рук по обличчю і тулубу та не менше 5 ударів обома ногами в область голови і тулубу, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді синців навколо обох очей, крововиливу у коньюнктиву лівого ока, садна на лобі, в тім`яній частині голови, на спинці носу, в лівій виличній ділянці, на правій щоці, на задній поверхні лівого ліктьового суглобу; закритий перелом кісток носу з задовільним стоянням відломків.

Спричинені обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку легкого ступеню, закритого перелому кісток носу, відповідно до п.п. 2.3.2.а, 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Спричинені обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді саден та синців, відповідно п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Судом першої інстанції визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.125 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та кваліфікації його дій, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Відповідно до ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України, повністю приєднати невідбуте покарання у виді 240 (двісті сорок) годин громадських робіт, призначене за вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.06.2023 року, перевівши його у покарання у виді обмеження волі, із співвідношенням одному дню обмеження волі відповідає вісім годин громадських робіт, та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки 30 (тридцять) днів. В іншій частині вирок прокурор просить залишити без змін.

Прокурор вказує, що призначене місцевим судом обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді штрафу не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального проступку і особі обвинуваченого, через його м`якість.

Прокурор зазначає, що з врахуванням особи обвинуваченого, який не працює, не має стійких соціальних зв?язків, негативно характеризується за місцем проживання, раніше був засуджений за аналогічне кримінальне правопорушення, покарання у виді громадських робіт не відбув, тому прокурор вважає, що місцевий суд мав призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, та приєднати невідбуте покарання за вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.06.2023 року.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності потерпілого ОСОБА_10 , який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду до судового засідання не з`явився, клопотань про відкладення не подавав.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації прав учасників судового провадження на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ст.ст.8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства в процесі судового розгляду.

Законодавець передбачив у кримінальному процесуальному законі відповідні правові інститути, зокрема: оскарження прийнятих рішень, їх скасування та зміну, що, у свою чергу, є гарантіями дотримання засади законності, оскільки дають змогу своєчасно виправити допущені порушення норм процесуального і матеріального права.

Порушення, які перешкоджають суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження і постановити судове рішення, яке відповідає вимогам, встановленим КПК, визнаються істотними та тягнуть за собою його зміну або скасування.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Розгляд даної категорії справ у суді першої інстанції здійснюється в порядку ст.ст.381-382 КПК. При цьому, суд має право призначити розгляд обвинувального акта у судовому засіданні та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне або суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений беззаперечно визнає свою вину, не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

В останньому випадку розгляд проводиться в порядку спрощеного провадження, яке має на меті прискорення кримінального провадження, усунення необґрунтованої тяганини при розгляді кримінальних справ і дозволяє забезпечити вирішення завдань кримінального провадження при процесуальній та ресурсній економії.

Підставою для розгляду обвинувального акта щодо кримінального проступку в спрощеному провадженні є встановлення прокурором під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, не заперечують проти такого розгляду. У такому випадку прокурор має право надіслати до суду обвинувальний акт, в якому зазначає клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Згідно ч.2 ст.302 КПК саме на дізнавача та прокурора покладається обов`язок роз`яснити підозрюваному, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вони будуть позбавлені права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Крім того, слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний впевнитися у добровільності згоди підозрюваного, потерпілого та представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Виходячи з наведеного, колегія суддів зазначає, що саме на сторону обвинувачення покладається обов`язок роз`яснити підозрюваному наслідки надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку, що, у свою чергу, передбачає і з`ясування того, чи зрозумів підозрюваний, які наслідки очікують на нього у разі надання такої згоди. У зв`язку з цим, саме сторона обвинувачення має довести перед судом належне виконання цього обов`язку, якщо відповідне питання порушується обвинуваченим чи його захисником при апеляційному оскарженні судового рішення.

Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.302 КПК, до обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні повинна бути додана письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Зазначена норма передбачає обов`язкову участь захисника, як додаткову гарантію дотримання прав підозрюваної/обвинуваченої особи, а також підтвердження добровільності такої згоди та усвідомленості її наслідків.

Відповідно до ч.2 ст.381 КПК, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Згідно з ч.1 ст.382 КПК, суд у п`ятиденний строк з дня отримання обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку, а в разі затримання особи у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 298-2 цього Кодексу, невідкладно вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок. Відповідно до другого речення ч.2 ст.382 КПК України, у вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Таким чином, з аналізу наведених норм кримінального процесуального закону слідує, що суд отримавши обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку з клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, зобов`язаний невідкладно вивчити його та додані до нього матеріали, і вправі прийняти рішення про розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні лише у разі, якщо встановить що обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини, беззаперечно визнає свою вину і згоден з розглядом обвинувального акта в спрощеному провадженні. В основу обвинувального вироку суд може поставити лише ті обставини, які встановлені органом досудового розслідування та які не оспорюються учасниками судового провадження. В протилежному випадку, в разі встановлення, що обставини, встановлені органом досудового розслідування оспорюються будь-ким з учасників кримінального провадження, у тому числі обвинуваченим, суд не вправі приймати рішення про спрощене провадження і зобов`язаний, у відповідності до положень ч.3 ст.382 КПК призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження.

З матеріалів вказаного кримінального провадження вбачається, що в порушення п.1 ч.3 ст.302 КПК до обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні не додана письмова заява підозрюваного ОСОБА_8 , складена в присутності захисника, щодо його беззаперечного визнання своєї винуватості.

У підписаній підозрюваним ОСОБА_8 в присутності захисника заяві від 21.08.2023 року він нібито погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та ознайомлення із обмеженням права на апеляційне оскарження, однак беззаперечного визнання своєї винуватості підозрюваний ОСОБА_8 не зазначив.

Крім того, викликають сумніви стосовно дійсного погодження підозрюваного ОСОБА_8 із встановленими досудовим розслідуванням обставинами у кримінальному провадженні.

Згідно пояснень ОСОБА_8 на стадії досудового розслідування вбачається його підтвердження нанесення потерпілому ОСОБА_10 кулаком правої руки 1 (одного) удару в область під оком, а в подальшому поштовх правою ногою ззаду в область ребер справа на спині, від чого ОСОБА_10 впав та вдарився головою об поріг.

Однак, з обвинувального акта (з чим погодився місцевий суд) вбачається, що ОСОБА_8 було пред`явлено значно більший обсяг обвинувачення, ніж нанесення потерпілому одного удару рукою та поштовху ногою.

Так, з обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він під час конфлікту, наніс потерпілому ОСОБА_10 один удар кулаком правої руки в обличчя, схопив його руками та стягнув на землю. Після чого, коли потерпілий знаходився у положенні лежачи на землі, обвинувачений ОСОБА_8 наніс йому не менше 3 ударів кулаками обох рук по обличчю і тулубу та не менше 5 ударів обома ногами в область голови і тулубу, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді синців навколо обох очей, крововиливу у коньюнктиву лівого ока, садна на лобі, в тім`яній частині голови, на спинці носу, в лівій виличній ділянці, на правій щоці, на задній поверхні лівого ліктьового суглобу; закритий перелом кісток носу з задовільним стоянням відломків.

Таким чином, з показань ОСОБА_8 вбачається, що останній незважаючи на те, що в передостанньому абзаці його пояснень зазначено, що він визнає себе винуватим, щиро кається, однак фактично не підтвердив всього обсягу пред`явленого йому обвинувачення за ч.2 ст.125 КК України.

Окрім цього, залишається незрозумілим яким чином місцевий суд встановив наявність щирого каяття обвинуваченого у скоєному та осуд своєї поведінки, якщо обвинувачений ОСОБА_8 , як і інші учасники, участі в судовому засіданні не приймав, а також не вказував про це в своїй заяві від 21.08.2023 року.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що отримавши обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 про вчинення кримінального проступку з клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, місцевий суд не дотримався вимог ст.ст.381-382 КПК. Зокрема суд ретельно не вивчивматеріали кримінального провадження, залишив поза увагою той факт, що обвинувачений в письмовій заяві не вказав про беззаперечне визнання своєї винуватості, а з його письмових пояснень наявних в матеріалах кримінального провадження вбачається, що обвинувачений фактично не підтвердив всіх встановлених під час дізнання обставин, а тому прийняв передчасне рішення про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, ухвалив обвинувальний вирок, поклавши в його основу встановлені органом досудового розслідування обставини, без перевірки чи визнає їх обвинувачений.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до довідки КНП «Білгород-Дністровської центральної районної лікарні» №51 (дата видачі документа не вказана) ОСОБА_8 встановлений певний діагноз, що немає залишитися без уваги місцевого суду при розгляді справи, з метою встановлення дійсного розуміння обвинуваченим обставин кримінального провадження (а.п.82).

Верховний суд в постанові від 06.10.2021 року (справа №185/7793/20, провадження N 51-1860км21) вказав, що оскільки спрощене провадження у кримінальних провадженнях щодо кримінальних проступків є обмеженням фундаментального права людини на справедливий судовий розгляд (зокрема, права на захист, права брати участь у судовому розгляді, права на оскарження судового рішення), стороною обвинувачення мають бути належним чином виконані вимоги ст.302 КПК, тоді як суди повинні належним чином переконатися, що сторона обвинувачення виконала зазначені вимоги, а також належним чином перевірити скарги сторони захисту (у разі їх наявності) на порушення прокурором, слідчим положень указаної статті.

Апеляційний суд вважає, що допущені органом досудового розслідування та судом першої інстанції порушення під час досудового розслідування та ухвалені вироку, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, в іншому складі суду в загальному порядку.

При цьому, апеляційний суд враховує положення ч.1 ст.412 КПК, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас згідно положень п.1 ч.1 ст.415 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів також враховує положення ч.1 ст.9 КПК, відповідно до яких під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

В той же час, відповідно до положень ч.6 ст.9 КПК, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в загальному порядку, зі стадії підготовчого провадження, в іншому складі суду.

Частиною 2 та 3 ст. 415 КПК передбачено, що призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду обставини недотримання вимог кримінального процесуального закону, провести судове провадження у відповідності до вимог КПК та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст.ст. 2, 7 КПК.

Разом з цим, з огляду на приписи ч.ч. 1, 2 ст. 416 КПК щодо особливостей нового судового розгляду судом першої інстанції після скасування судом апеляційної інстанції вироку, при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Також колегія суддів приймає до уваги правову позицію, викладену в постановах Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.12.2020 року (справа №444/2200/15-к), від 14.09.2020 року (справа №740/3597/17) та від 23.09.2019 року (справа №728/2724/16-к), відповідно до якої, у разі встановлення апеляційним судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставами для скасування вироку чи ухвали суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 370, 419, ч. 2 ст. 416 КПК, він не може залишити поза увагою доводи апеляційної скарги прокурора чи потерпілого щодо необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, оскільки в протилежному випадку це призведене до неможливості застосування такого закону при новому розгляді в суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги встановлені та наведені вище допущені місцевим судом істотні порушеннями вимог кримінального процесуального закону, за наявності яких судове рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу місцевого суду, що під час нового розгляду кримінального провадження, суду слід оцінити доводи прокурора щодо призначення покарання та в разі доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в об`ємі пред`явленого обвинувачення, а також у разі якщо за результатами нового судового розгляду не буде встановлено інших обставин, які не були відомі суду першої інстанції під час попереднього судового розгляду, та які пом`якшують покарання, призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу слід вважати необґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.08.2023 року в кримінальному провадженні №0000262 від 14.07.2023 року, яким ОСОБА_8 засуджений за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд справи за кримінальним провадженням №0000262 від 14.07.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, в суді першої інстанції, зі стадії підготовчого провадження, в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4