ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Сміла, Смілянського району, Черкаської області, українця, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за ч. 1 ст. 191 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права займати посади, пов`язані з управлінням, розпорядженням, обліком, збереженням матеріальних цінностей на строк 1 рік. Відповідно до ч.5 ст.74 КК звільнено від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строку давності, передбаченого ст. 49 КК;

- за ч. 3 ст. 191 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права займати посади, пов`язані з управлінням, розпорядженням, обліком, збереженням матеріальних цінностей на строк 3 роки.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 2 роки.

Цивільний позов задоволено стягнуто з ОСОБА_7 на користь ТОВ «Колос-Авто» матеріальна шкода в сумі 12768,53 грн.

ВСТАНОВИЛА

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він умисно, незаконно, привласнив чуже майно, яке було йому ввірене та перебувало в його віданні, за таких обставин.

ОСОБА_7 , будучи найманим працівником, та уклавши договір про повну матеріальну відповідальність від 10.01.2012, перебуваючи на посаді керівника відділу з продажу автомобілів ТОВ «КОЛОС-АВТО», що здійснює свою господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_2 , займаючись відповідно до функціональних обов`язків здійсненням організації та контролю роботи відділу з продажу автомобілів, формуванням та відправленням замовлень автомобілів на виробництво, на експозицію, замовленням та закупівлею аксесуарів, запчастин для автомобілів, матеріальним забезпеченням закупівлі та поставки аксесуарів для автомобілів, 12.12.2013 в денний час, перебуваючи на робочому місці, отримав з каси підприємства згідно з видатковим касовим ордером №1831 від 12.12.2013 підзвітні грошові кошти в сумі 240 грн., які повинен був витратити на бензин (тест драйв). Однак в подальшому жодних документів за використання робіт в касу підприємства не надав, роботи не виконав, кошти в касу не повернув, використавши підзвітні грошові кошти підприємства на власні цілі.

Він же, повторно, 25.12.2013 в денний час, перебуваючи на робочому місці, отримав з каси підприємства згідно з видатковим касовим ордером № 1908 від 25.12.2013 підзвітні грошові кошти в сумі 200 грн., які повинен був витратити на бензин (тест драйв). Однак в подальшому жодних документів за використання робіт в касу підприємства не надав, роботи не виконав, кошти в касу не повернув, використавши підзвітні грошові кошти підприємства на власні цілі.

Він же, повторно, 08.01.2014 в денний час, перебуваючи на робочому місці, отримав з каси підприємства згідно з видатковим касовим ордером № 14 від 08.01.2014 підзвітні грошові кошти в сумі 400 грн., які повинен був витратити на бензин (тест драйв). Однак в подальшому жодних документів за використання робіт в касу підприємства не надав, роботи не виконав, кошти в касу не повернув, використавши підзвітні грошові кошти підприємства на власні цілі.

Він же, повторно, 23.01.2014 в денний час, перебуваючи на робочому місці, отримав з каси підприємства згідно з видатковим касовим ордером № 96 від 23.01.2014 підзвітні грошові кошти в сумі 385 грн., які повинен був витратити на Ричаг М6. Утім в подальшому жодних документів за використання робіт в касу підприємства не надав, роботи не виконав, кошти в касу не повернув, використавши підзвітні грошові кошти підприємства на власні цілі.

Він же, повторно, 25.01.2014 в денний час, перебуваючи на робочому місці, отримав з каси підприємства згідно з видатковим касовим ордером № 106 від 25.01.2014 підзвітні грошові кошти в сумі 2255 грн., які повинен був витратити на запчастини для Мазда 6. Проте в подальшому жодних документів за використання робіт в касу підприємства не надав, роботи не виконав, кошти в касу не повернув, використавши підзвітні грошові кошти підприємства на власні цілі.

Він же, повторно, 29.01.2014 в денний час, перебуваючи на робочому місці, отримав з каси підприємства згідно з видатковим касовим ордером № 128 від 29.01.2014 підзвітні грошові кошти в сумі 150 грн., які повинен був витратити на оклейку автомобілів тест драйв Мазда. Однак в подальшому жодних документів за використання робіт в касу підприємства не надав, роботи не виконав, кошти в касу не повернув, використавши підзвітні грошові кошти підприємства на власні цілі.

Він же, повторно, 31.01.2014 в денний час, перебуваючи на робочому місці, отримав з каси підприємства згідно з видатковим касовим ордером № 137 від 31.01.2014 підзвітні грошові кошти в сумі 240 грн., які повинен був витратити на запчастини ОСОБА_10 . Однак в подальшому жодних документів за використання робіт в касу підприємства не надав, роботи не виконав, кошти в касу не повернув, використавши підзвітні грошові кошти підприємства на власні цілі.

Він же, повторно, 15.02.2014 в денний час, перебуваючи на робочому місці, отримав з каси підприємства згідно з видатковим касовим ордером № 211 від 15.02.2014 підзвітні грошові кошти в сумі 240 грн., які повинен був витратити на бензин (тест драйв). Однак в подальшому жодних документів за використання робіт в касу підприємства не надав, роботи не виконав, кошти в касу не повернув, використавши підзвітні грошові кошти підприємства на власні цілі.

Він же, повторно, 26.02.2014 в денний час, перебуваючи на робочому місці, отримав з каси підприємства згідно з видатковим касовим ордером № 258 від 26.02.2014 підзвітні грошові кошти в сумі 200 грн., які повинен був витратити на бензин для автомобіля Мазда. Однак в подальшому жодних документів за використання робіт в касу підприємства не надав, роботи не виконав, кошти в касу не повернув, використавши підзвітні грошові кошти підприємства на власні цілі.

Він же, повторно, 08.05.2014 в денний час, перебуваючи на робочому місці, отримав з каси підприємства згідно з видатковим касовим ордером № 511 від 08.05.2014 підзвітні грошові кошти в сумі 3260 грн., які повинен був витратити на аксесуари для автомобіля Мазда. Однак в подальшому жодних документів за використання робіт в касу підприємства не надав, роботи не виконав, кошти в касу не повернув, використавши підзвітні грошові кошти підприємства на власні цілі.

Він же, повторно, 20.05.2014 в денний час, перебуваючи на робочому місці, отримав з каси підприємства згідно з видатковим касовим ордером № 546 від 20.05.2014 підзвітні грошові кошти в сумі 1248,53 грн., які повинен був витратити на запчастини для автомобіля Мазда. Однак в подальшому жодних документів за використання робіт в касу підприємства не надав, роботи не виконав, кошти в касу не повернув, використавши підзвітні грошові кошти підприємства на власні цілі.

Він же, повторно, 23.07.2014 в денний час, перебуваючи на робочому місці, отримав з каси підприємства згідно з видатковим касовим ордером № 804 від 23.07.2014 підзвітні грошові кошти в сумі 600 грн., які повинен був витратити на коври M3, однак в подальшому жодних документів за використання робіт в касу підприємства не надав, роботи не виконав, кошти в касу не повернув, використавши підзвітні грошові кошти підприємства на власні цілі.

Він же, повторно, 09.08.2014 в денний час, перебуваючи на робочому місці, отримав з каси підприємства згідно з видатковим касовим ордером № 884 від 09.08.2014 підзвітні грошові кошти в сумі 550 грн., які повинен був витратити на бензин (тест драйв). Однак в подальшому жодних документів за використання робіт в касу підприємства не надав, роботи не виконав, кошти в касу не повернув, використавши підзвітні грошові кошти підприємства на власні цілі.

Він же, повторно, 15.08.2014 в денний час, перебуваючи на робочому місці, отримав з каси підприємства згідно з видатковим касовим ордером № 904 від 15.08.2014 підзвітні грошові кошти в сумі 200 грн., які повинен був витратити на тест драйв М6. Однак в подальшому жодних документів за використання робіт в касу підприємства не надав, роботи не виконав, кошти в касу не повернув, використавши підзвітні грошові кошти підприємства на власні цілі.

Він же, повторно, 05.09.2014 в денний час, перебуваючи на робочому місці, отримав з каси підприємства згідно з видатковим касовим ордером № 986 від 05.09.2014 підзвітні грошові кошти в сумі 1400 грн., які повинен був витратити на поклейку постерів 300грн. та коври 1100грн. Однак в подальшому жодних документів за використання робіт в касу підприємства не надав, роботи не виконав, кошти в касу не повернув, використавши підзвітні грошові кошти підприємства на власні цілі.

Він же, повторно, 11.09.2014 в денний час, перебуваючи на робочому місці, отримав з каси підприємства згідно з видатковим касовим ордером № 1009 від 11.09.2014 підзвітні грошові кошти в сумі 1000 грн., які повинен був витратити на бензин для автомобілів ОСОБА_10 , Фіат, ОСОБА_11 . Однак в подальшому жодних документів за використання робіт в касу підприємства не надав, роботи не виконав, кошти в касу не повернув, використавши підзвітні грошові кошти підприємства на власні цілі.

Він же, повторно, 24.09.2014 в денний час, перебуваючи на робочому місці, отримав з каси підприємства згідно з видатковим касовим ордером № 1056 від 24.09.2014 підзвітні грошові кошти в сумі 200 грн., які повинен був витратити на бензин (тест драйв). Однак в подальшому жодних документів за використання робіт в касу підприємства не надав, роботи не виконав, кошти в касу не повернув, використавши підзвітні грошові кошти підприємства на власні цілі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 просить скасувати вищевказаний вирок та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 та ч.3 ст.191 КК.

В обґрунтування апеляційних вимог, вказує, що вирок місцевого суду постановлено із порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Стверджує, що обвинуваченням не доведено поза розумним сумнівом склад кримінального правопорушення в діях ОСОБА_7 : подію кримінального правопорушення (привласнення та/або розтрату), спосіб вчинення злочину, наслідки (розмір збитків), осіб, на користь яких здійснено розтрату.

На думку апелянта, обвинувачення ґрунтується на недопустимих та недостовірних доказах, по суті на припущеннях, встановлені у справі обставини є сумнівними.

Стверджує, що показання свідків є необ`єктивними, оскільки такі особи є прямо зацікавленими у засудженні ОСОБА_7 , адже ще під час роботи з ним виникали непорозуміння і їм зручно перевести свою халатність та не стачу коштів на обвинуваченого.

Вказує, що суд не врахував пояснення ОСОБА_7 та подані ним докази невинуватості, не дослідив їх належним чином.

Зазначає, що суд не надав оцінки тому, що видання кожного наступного видаткового касового ордеру без наявного звіту про використання попередніх коштів, є порушенням п. 2.11 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою НБУ від 15.12.2004 за № 637 (в ред. від 06.06.2013).

Стороною обвинувачення здобуто, в якості доказів, лише копії окремих листків касової книги, а в повному обсязі касові книги за 2013 та 2014 роки не досліджувалися.

На переконання захисника, відсутність в матеріалах справи касових книг за весь період, позбавляє можливості з`ясувати всі обставини, що мають значення у справі: встановити коли і які кошти видавались під звіт, в хронологічному порядку перевірити наявність звітів за отримані кошти.

Крім того, суд не надав оцінки довідці про доходи №2120 від 24.07.2014, яка формується податковою, на підставі поданих звітів за формою 1ДФ з відображенням неповернутих підзвітних коштів, при наявності таких. Вказаний доказ, на думку апелянта узгоджується із показаннями обвинуваченого, який заперечує проти наявності у нього заборгованості за підзвітні кошти та пояснює її появу помстою керівника ТОВ «Колос-Авто» через особисті неприязні відносини, які стали причиною його звільнення з роботи.

На переконання апелянта суд не надав оцінки відсутності наказів (розпоряджень) роботодавця про відрахування із заробітної плати ОСОБА_7 сум неповернутих підзвітних коштів. З цього приводу посилається на п. 1 ч. 2 ст. 127 КЗпП України щодо порядку відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють. Також в обґрунтування правових вимог приводить позицію п.24 Пленуму Верховного Суду України, що викладена у постанові «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 № 13.

Зауважує, що якщо ТОВ «Колос-Авто» своїми діями порушував приписи чинного законодавства, тобто самі дії потерпілого є незаконними, то виходячи із правової доктрини «плодів отруєного дерева» в галузі доказування, будь-які докази отримані незаконним шляхом (в тому числі касові ордери про видачу коштів під звіт) є недопустимими. Тобто, суд не надав оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

Окрім того, вважає, що судом не враховано у вироку відсутність доказів невиконання робіт ОСОБА_7 - не здійснення ним тест драйвів або відсутності матеріальних цінностей - запчастин тощо, придбаних за підзвітні кошти (акти інвентаризації). Водночас суд не дослідив, яким чином відбувалося фіксування виконаних робіт (тестдрайвів), внутрішнє переміщення товарно-матеріальних цінностей на підприємстві, натомість прийняв до уваги показання свідків без перевірки правдивості їх тверджень.

Ще приводить доводи про порушення кримінального процесуального закону, оскільки під час розгляду даної справи в суді ОСОБА_7 було декілька разів видалено із зали судових засідань. Після повернення ОСОБА_7 в зал судових засідань (після першого видалення), суд не надав йому можливості ознайомитися з доказами, які були досліджені, а також з рішеннями, які були ухвалені за його відсутності, та дати пояснення щодо них (ч. 1 ст. 330 КПК України).

Водночас, повторно видаливши ОСОБА_7 із зали судових засідань, суд допустив порушення права на захист того, не надавши йому можливості заявити свої клопотання (які він розпочав оголошувати та не зміг завершити через те, що головуючий суддя перебивав та не давав завершити оголошення клопотань), таким чином позбавивши його можливості доводити свою невинуватість перед судом.

У цьому зв`язку ОСОБА_7 був позбавлений навіть останнього слова обвинуваченого, що є його безумовним правом, яке, на думку захисту, не може бути обмеженим, чим порушив приписи ст. 365 КПК України.

Крім того, в порушення ч. 2 ст. 330 КПК, яка передбачає у разі видалення обвинуваченого на весь час судового розгляду, судове рішення, яким закінчено провадження в суді, негайно оголошується обвинуваченому після його ухвалення, суд повинен був повернути обвинуваченого до зали судового засідання та оголосити вирок, що зроблено не було.

Захисник відзначає порушення процедури ознайомлення ОСОБА_7 зі зміненим обвинувальним актом. Так підчас розгляду справи прокурор подав до суду змінений обвинувальний акт та надав його захиснику ОСОБА_9 . У той же час у вироку суд вказує, що даний змінений обвинувальний акт був направлений обвинуваченому на електронну пошту та адресу проживання звичайною поштою, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 338 КПК.

Щодо призначення судом, на думку захисника, незаконної експертизи, вказує, що для проведення експертизи не були надані документи, які підтверджують існування та відображення нестачі майна, а тим більше неповернення коштів отриманих під звіт, не надані відомості щодо матеріальних цінностей, на які отримувалися кошти. Вказує, що експерт фізично не зміг перевірити і встановити нестачу, оскільки не мав документів щоб це зробити. Вважає, що висновки експерта не можливо визнати достовірними, оскільки не можливо за відсутності звітних документів встановити та підтвердити обставини викладені в експертизі.

На переконання апелянта були необ`єктивно розглянуті подані ОСОБА_7 клопотання про визнання недопустимим доказом висновок судово-економічної експертизи від 12.12.2007 та акт перевірки дебіторської заборгованості від 04.11.2014.

Відзначає, що показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 не стосуються жодного інкримінованого ОСОБА_7 епізоду обвинувачення. Водночас, на думку захисту, покази інших свідків є не лише неналежними, але й недостовірними.

Щодо цього стверджує, що показань свідків - ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 суд мав би поставитися критично, через те, що: ОСОБА_15 та ОСОБА_14 є чоловіком та дружиною; ОСОБА_14 та ОСОБА_16 знаходяться у службовій залежності від ОСОБА_15 . Ще ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 мали підстави для обмови ОСОБА_17 , оскільки всі троє допустили порушення законодавства, діяли з порушенням касової дисципліни, не забезпечили належне ведення бухгалтерського обліку та звітності. Такі їхні свідчення, на думку захисту, є спробою перекласти свою відповідальність за неналежне виконання службових обов`язків на обвинуваченого, а ОСОБА_15 має особисті неприязні відносини з обвинуваченим. У той же час, вказані свідки брали участь у підготовці документів (актів), на підставі яких було встановлено нібито наявність заборгованості по підзвітним коштам за ОСОБА_17 . Разом з тим експертом по тим же первинним документам зроблено інші висновки.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вищевказаний вирок, кримінальне провадження відносно нього закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.191 та ч.3 ст.191 КК. У цивільному позові ТОВ «Колос-Авто» відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог приводить тотожні доводи, що й його захисник.

Стверджує, що судом залишилось не з`ясованим та не встановленим, що цінності, в привласненні та розтраті яких його звинувачують, не знаходились у його віданні та в межах відповідальності. Приводить доводи щодо упередженості судді районного суду.

Зазначає, що у кримінальному провадженні, обвинуваченням не зазначено та не доведено, яке саме майно (грошові кошти) та якою вартістю ним привласнено, а яке розтрачено на користь третіх осіб. Натомість обвинувачення ґрунтується лише на доведені факту відсутності звітів, жодним чином не мотивуючи та не пояснюючи яким чином саме він має відношення до нестачі звітів. Зазначив, що сторона обвинувачення не надала підтверджень відсутності цих документів, а також не надала суду оригінал касової книги, оригінал балансу підприємства та жодних інших оригіналів документів підтверджуючих існування факту нестачі звітів. Тобто у справі в основу якої покладено виявлену відсутність документів, не надано жодного оригіналу документів з яких зробили висновок і чим підтвердили, що дійсно чогось не вистачає.

Щодо порушення судом принципу безпосередності дослідження доказів, скаржник стверджу, що в судовому засіданні на стадії дослідження доказів суд доручив прокурору оголошення відомостей з матеріалів кримінального провадження, а останній обмежився лише переліком матеріалів, що містяться в справі. Чинний КПК України не передбачає делегування судом функції дослідження документів, що містяться в матеріалах справи, стороні обвинувачення, у зв`язку із чим документи, які замість суду досліджував прокурор, не можуть бути покладені в основу вироку у справі, оскільки не були дослідженні судом безпосередньо. У зв`язку із цим, оскаржуваний вирок не відповідає приписам ст. 23, ч. 3 ст. 370 КПК України.

Також обвинувачений в апеляційній скарзі вказує на докази, викладені у вироку суду, які, на його думку, є недопустимими. Це зокрема акт перевірки дебіторської заборгованості від 04.11.2014 та висновок судово-економічної експертизи від 12.12.2017, оскільки ухвала суду про призначення такої експертизи була постановлена з порушенням принципу рівності сторін перед судом і законом та порушенням права на захист.

Переконаний, що в експертному висновку відсутня оцінка того факту, що ТОВ «Колос-Авто» не нараховувало ПДФО на суми неповернутих авансових звітів та не подало відповідний звіт до податкових органів. Заперечує проти наявності у нього заборгованості за підзвітні кошти та пояснює її появу помстою керівника ТОВ «Колос-Авто» через особисті неприязні відносини, які стали причиною його звільнення з роботи.

Експертний висновок не може дати повну та об`єктивну відповідь про розмір завданої ТОВ «Колос -Авто» шкоди без дослідження відображення в бухгалтерському обліку цього підприємства документального підтвердження/не підтвердження списання підзвітних грошових коштів на витрати підприємства. Враховуючи те, що підприємство не подавало податкову звітність про донарахування ПДФО ОСОБА_7 не повернутих коштів, а така звітність формується на підставі даних реєстрів бухгалтерського обліку та первинних бухгалтерських документів, у захисту виникли розумні сумніви, що грошові кошти, надані ОСОБА_7 під звіт, не віднесено на не покритий збиток (відображається у річному балансі підприємства), а списано за рахунок витрат підприємства, що є можливим лише за умови їх документального підтвердження та є необхідним для зменшення бази оподаткування.

Скаржник зазначив, що у розпорядженні експерта були відсутні: річні баланси ТОВ «Колос-Авто» за 2013 та 2014 роки (форма 1, рахунок 210 Балансу "Інша поточна дебіторська заборгованість"); звіти про фінансові результати ТОВ «Колос-Авто» за 2013 та 2014 роки (форма 2, містить інформацію про доходи, витрати, фінансові результати та сукупний дохід підприємства); акт щорічної інвентаризації за 2013 та 2014 роки (основний документ, на підставі якого складається звіт про фінансові результати та баланс, в ньому повинна бути відображена наявність заборгованості за виданими підзвітними коштами); регістри бухгалтерського обліку та первинні бухгалтерські документи, що свідчать про рух господарських витрат на підприємстві; касові книги підприємства в повному обсязі.

Також вказав, що згідно з матеріалів кримінального провадження ТОВ «Колос-Авто» обліковувало за ОСОБА_7 заборгованість по рахунку 3721 (розрахунки з підзвітними особами) в сумі 43545,83 грн. (про що свідчить акт інвентаризації №7 від 01.11.2014). У подальшому ТОВ «Колос-Авто» вказує на наявність заборгованості в сумі 14141,53 грн. (згідно з актом дебіторської заборгованості від 04.11.2014). У цивільному позові заявлено збитки в сумі 16336,53 грн. В експертному висновку вказується сума нестачі 12943,53 грн. Враховуючи викладене постає сумнів у тому, що на підставі одних і тих самих документів (наявних в матеріалах кримінального провадження) з`являються різні суми грошових коштів, що були нібито привласненні/розтрачені ОСОБА_7

Приводить податково законодавство, котре на думку апелянта, було порушено посадовими особами ТОВ «Колос-Авто»

.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- обвинувачений та його захисник, які підтримали вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені; перед судовими дебатами обвинувачений, не погоджуюсь з рішенням про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і переходу до судових дебатів, покинув залу судових засідань, внаслідок чого вони відбулись за його відсутності;

- прокурор, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність вироку суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, прокурора, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції дотримано цих вимог закону.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, а також кваліфікація його дій за ч. 1 та ч. 3 ст.191 КК є правильними.

Суд першої інстанції у вироку навів належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проаналізувавши об`єктивну та суб`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК України, яка характеризується, зокрема привласненням чужого майна, суд першої інстанції встановив, з чим погоджується апеляційний суд, що формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Водночас суд першої інстанції встановив, що така кваліфікуюча ознака, розтрата, не знайшла свого підтвердження.

Зокрема, суд врахував, що обвинувачений не визнав свою вину, навівши відповідні доводи про існування підстав для визнання наявних доказів недопустимими, серед інших висновку судово-економічної експертизи від 12.12.2017 № 1171/1552/17-23, незаконності проведення інвентаризації, внаслідок чого акт перевірки дебіторської заборгованості від 04.11.2014 є недопустимим доказом тощо.

Вказані обставини суд ретельно перевірив та правильно встановив, що винуватість обвинуваченого підтверджується зібраними по справі доказами в їхній сукупності, в тому числі показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що він з 2002 року працює директором ТОВ «Колос Авто». ОСОБА_7 працював керівником відділу продажу автомобілів декілька років. Оскільки той не справлявся з роботою, вони в Товариство запросили іншого керівника. ОСОБА_7 це не сподобалося і він не вийшов на роботу. Він особисто приїздив до дому до ОСОБА_7 , спілкувався з його матір`ю. Оскільки обвинувачений не виходив на роботу, вони почали проводити інвентаризацію, була виявлена нестача. За обставинами справи зазначив, що у них проводяться тест-драйви. Є клієнти, які хочуть провести їх в таких умовах, де вони проживають. Працівник повинен купити бензин, здати чек, написати кілометраж, відомості про клієнта. Бралися гроші на заміну запчастин, а по факту вони були фіктивними. Запчастина закуплена, але фактично відсутня. Запчастина числиться на складі, але її не має і вона не поміняна. За склад в тому числі відповідав і ОСОБА_7 . Після проведення тестрадрайву ОСОБА_7 повинен здати документи, підписаним тим, клієнтом про кілометраж, час виїзду і заїзду. Чеки були відсутні, не було також підписів клієнтів і ОСОБА_7 . Фірма маленька, все було на довірі. Він звертався до прокуратуру, тому, що ОСОБА_7 відмовився від своїх підписів і почерку, щоб зробити експертизу. Не знає чому не звернувся в порядку цивільного судочинства. Видачу готівки він погоджує словами, цього достатньо. ОСОБА_7 до інвентаризації не залучався, тому, що його не було на роботі, письмово чи звертався до нього не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_14 у суді першої інстанції пояснила, що працює в «Колос-Авто» заступником директора по фінансовим та юридичним питанням з 2010 року. ОСОБА_7 у них працював з 2012 керівником торгового відділу продажу автомобілів. Через невиконання плану, запросили керівника іншого підприємства зробити аудит. Коли ОСОБА_7 сказали, щоб той дав доступ до документів і комп`ютера, на наступний день той не вийшов на роботу. Того не було декілька днів і вони актами зафіксували відсутність ОСОБА_7 на роботі. Директор попросив її зробити перевірку по звітам (це чеки, квитанції), гроші під звіт. Вони гроші видають постійно, щоб не стояло підприємство. Коли вона виявила суму, що видавалася під звіт більше 40000 грн. то пішла до бухгалтерії. З ОСОБА_7 були напружені відносини, він дуже різко завжди реагував, коли його просили прозвітувати про видану суму. В бухгалтерії роздрукували всі борги. ОСОБА_7 на роботі не було, а борг був великий, почали перевіряти всі документи по ньому. Всі кошти, що не підтверджувалися документально вивели в остаток. Коли ОСОБА_7 з`явився на роботі, вони просили його надати документи з приводу його відсутності на роботі та звіт по грошам, але той пішов. Вони звільнили ОСОБА_7 і судом було відмовлено у задоволені позову про оскарження звільнення. За недостачею тому пропонували, щоб той добровільно сплатив борг, але він відмовився. У них працює два бухгалтера, порушення фінансового характеру були.

Окрім того, судом першої інстанції була допитана ОСОБА_16 , що працює головним бухгалтером ТОВ «Колос Авто», хоча її показання у вироку не відображено.

Згідно з інформацією, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, цей свідок пояснила, що ОСОБА_7 брав кошти для закупівлі палива, запчастин тощо. Звіти щодо витрат не подавав, пояснюючи, що завтра принесе чи забув в машині. Керівництво дозволяло видачу коштів працівникам, які потім звітували про витрати. Інші працівники також невчасно здавали звіти. ОСОБА_7 не вийшов на роботу, тому до нього звернулись з вимогою про звітування. Нестача коштів виявлена проведеною перевіркою ревізійною комісією у складі бухгалтера і касирів. З бухгалтерських рахунків було видно хто взяв кошти і хто прозвітував про них. Була здійснена перевірка видачі накладних і чеків, таким чином виявлена нестача.

Попри позицію сторони захисту, будь-яких даних, які б спростовували вказані показання наведених свідків та свідчили, що вони обумовлюють обвинуваченого, в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Також винуватість ОСОБА_7 підтверджується письмовими доказами, які були предметом безпосереднього дослідження судом першої інстанції.

За заявою директора ТОВ «Колос-Авто» від 03.11.2014, скерованої на адресу Смілянського міжрайонного прокурора, встановлено що ОСОБА_7 скористався довірою директора та взяв у борг 15 849,00 грн. на ТОВ «Колос-Авто», а також скориставшись своїм службовим становищем не звітував за отримані з каси кошти в сумі 43 545,83 грн. ( т.1 а.м.к.п. 7).

У відповідності до договору про повну матеріальну відповідальність від 10.01.2012 та даними підписки матеріально відповідальної особи, що підписані власноруч ОСОБА_7 , особа ознайомлена з правилами роботи і зобов`язується у повному обсязі виконувати всі встановлені правила щодо прийому, збереження та видачі товарно-матеріальних цінностей та коштів, а також дотримуватись порядку та строків подання звітності (т.1а.м.к.п.27).

Згідно з посадової інструкції керівника відділу продажу, зазначені загальні положення та кваліфікаційні вимоги, повноваження та трудові обов`язки, а також відповідальність у випадку порушення працівником своїх обов`язків (т.1 а.м.к.п. 32-33).

З довідки ТОВ «Колос-Авто» № 1040 від 01.11.2014 випливає, що за працівником ОСОБА_7 рахується заборгованість в сумі 43545,83грн., заборгованість (отримана позика-поворотна фінансова допомога) в сумі 1420грн. Кошти отримувались під звіт працівником ОСОБА_7 , згідно з видаткових касових ордерів; документів, підтверджуючих їх використання, та авансових звітів в бухгалтерію не надано ( т.1а.м.к.п. 45).

Фактичними даними, що містяться у видаткових касових ордерів та чеків: видаткового касового ордеру №1831 від 12.12.2013 підзвітні грошові кошти в сумі 240 грн., видані ОСОБА_7 на бензин та тест драйв, під підпис; видаткового касового ордеру №1908 від 25.12.2013, видані ОСОБА_7 підзвітні грошові кошти в сумі 200 грн.; видаткового касового ордеру №14 від 08.01.2014, видані ОСОБА_7 підзвітні грошові кошти в сумі 400 грн., які повинен був витратити на бензин (тест драйв); видаткового касового ордеру №106 від 25.04.2014, видані ОСОБА_7 підзвітні грошові кошти в сумі 2255грн., які повинен був витратити на запчастини Мазда6; видаткового касового ордеру №96 від 23.01.2014 видані ОСОБА_7 підзвітні грошові кошти в сумі 385 грн., які повинен був витратити на Ричаг М6; видаткового касового ордеру №128 від 29.01.2014 видані ОСОБА_7 підзвітні грошові кошти в сумі 150 грн., які повинен був витратити на оклейку автомобілів, тест драйв Мазда; видаткового касового ордеру №546 від 20.05.2014 видані ОСОБА_7 підзвітні грошові кошти в сумі 1248,53 грн. на запчастини до автомобіля Мазда; видаткового касового ордеру №511 від 08.05.2014 видані ОСОБА_7 підзвітні грошові кошти в сумі 3260 грн., які повинен був витратити на запчастини ОСОБА_10 ; видаткового касового ордеру №804 від 23.07.2014, видані ОСОБА_7 підзвітні грошові кошти в сумі 600 грн., які повинен був витратити на коври M3; видаткового касового ордеру №884 від 09.08.2014, видані ОСОБА_7 підзвітні грошові кошти в сумі 550 грн., які повинен був витратити на бензин (тест драйв); видаткового касового ордеру №562 від 26.05.2014 видані ОСОБА_7 підзвітні грошові кошти в сумі 1300 грн., які повинен був витратити на бензин (тест драйв); видаткового касового ордеру №137 від 31.01.2014, видані ОСОБА_7 підзвітні грошові кошти в сумі 240 грн. на запчастини ОСОБА_10 , видаткового касового ордеру №1602 від 25.10.2013, видані ОСОБА_7 штраф ГАІ, видаткового касового ордеру №211 від 15.02.2014, видані ОСОБА_7 підзвітні грошові кошти в сумі 240 грн., які повинен був витратити на бензин (тест драйв); видаткового касового ордеру №258 від 26.02.2014 видані ОСОБА_7 підзвітні грошові кошти в сумі 200 грн., які повинен був витратити на бензин Мазда; видаткового касового ордеру №904 від 15.08.2014, видані ОСОБА_7 підзвітні грошові кошти в сумі 200 грн., які повинен був витратити на тест драйв М6; видаткового касового ордеру №1009 від 11.09.2014 видані ОСОБА_7 підзвітні грошові кошти в сумі 1000 грн., які повинен був витратити на бензин Мазда, Фіат, Форд; видаткового касового ордеру №986 від 05.09.2014, видані ОСОБА_7 підзвітні грошові кошти в сумі 1400 грн., які повинен був витратити на поклейку постерів 300грн.; видаткового касового ордеру №1056 від 24.09.2014, видані ОСОБА_7 підзвітні грошові кошти в сумі 200 грн., які повинен був витратити на бензин (тест драйв) ( т.1а.м.к.п.113-133);

Видача готівкових коштів ОСОБА_7 на загальну суму 15753,53 грн. підтверджується копіями записів із касової книги, згідно з яких перелічено прибуткові та видаткові ордери із зазначенням сум надходжень та видатків, в тому числі по ОСОБА_7 ( а.с. 68-88 письмових доказів).

Вказані копії належним чином завірені представником ТОВ «Колос-авто», що узгоджується з ч. 6 ст. 99 КПК, тому попри позицію сторони захисту, відсутність в матеріалах справи касової книги, не тягне за собою визнання фактичних даних, що містяться в цих документах недопустимими.

Підписання ОСОБА_7 видаткових касових ордерів № №1831, 1908, 14, 96, 106, 128, 137, 211, 258, 546, 511, 804, 884, 904, 986, 1009, 1056, 908, 1232, 351,1602, 562, 767 засвідчується висновком судово-почеркознавчої експертизи № 139 від 21.05.2015 ( т.1а.м.к.п. 106-112).

Згідно з даними акту перевірки від 04.11.2014 дебіторської заборгованості по бухгалтерським рахункам 3721 та 3775 по підзвітній особі ОСОБА_7 , проведеного на підставі наказу № 24 від 03.11.2014, було встановлено загальну заборгованість по працівнику ОСОБА_7 16951,53грн. (т.1а.м.у.п.67-68).

Доводи сторони захисту про незаконність проведення цієї інвентаризації істотно не впливають на висновки суду першої інстанції, адже підсумки цієї інвентаризації частково, в сумі 12 943,53 грн. (суд першої інстанції визнав доведеним привласнення обвинуваченим коштів на загальну суму 12 768,53 грн.), знайшли своє підтвердження у відповідності до висновків судово-економічної експертизи № 1171/1552/17-23 від 12.12.2017 ( т.2 а.к.п.232-237).

Вказана експертиза проведені на підставі ухвали суду першої інстанції від 27.09.2017, що узгоджується з нормами ст. 242, 332 КПК (т. а.к.п. 204). При розгляді клопотання прокурора про призначення цієї експертизи у судовому засіданні був присутній обвинувачений та його захисник, котрі вислови свої заперечення проти його задоволення. Внаслідок чого апеляційний суд не вбачає порушення права на захист обвинуваченого, яке перешкодили чи могли перешкодити ухвалити суду законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів вважає, що висновки зазначеної експертизи відповідає вимогам статей 101 та 102 КПК, оскільки вони містять докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені перед ним на підставі наданих йому матеріалів.

Водночас апеляційний суд враховує, що сторона захисту, поставивши під сумнів вказаний висновок судово-економічної експертизи, не навела належного мотивування, внаслідок чого не погоджується з ним.

Експертом не ставилось питання про надання додаткових матеріалів, тому посилання сторони захисту на ненадання експерту певних документів, як на окрему підставу для визнання висновку необґрунтованим, є безпідсатвними.

Судом першої інстанції не встановлено підстав, з чим погоджується апеляційний суд, вважати висновок експерта необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.

Посилання сторони захисту на недотримання ТОВ «Колос-Авто» п. 2.11 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою НБУ від 15.12.2004 за № 637 (в ред. від 06.06.2013) щодо неможливості видання кожного наступного видаткового касового ордеру без наявного звіту про використання попередніх коштів, чи порушення податкового законодавства не спростовує пред`явлене обвинувачення, адже матеріалами кримінального провадження достовірно встановлено, що обвинувачений з каси Товариства отримував готівки кошти, разом з тим не кожного разу надавав звіт щодо їх використання.

Так само, сторона захисту не навела належного мотивування на спростовання пред`явленого обвинувачення щодо використання обвинуваченим готівкових коштів, отриманих від ТОВ «Колос-Авто» за призначенням і в інтересах цього Товариства: купівля бензину для проведення тестдрайву, купівля запчастин для автомобілів тощо на загальну суму 12768,53 грн.

Посилання сторони захисту на довідку про доходи №2120 від 24.07.2014, яка формується податковою, на підставі поданих звітів за формою 1ДФ, як на доказ, що спростовує обвинувачення є безпідставним (т. 1 а.к.п. 66).

Загалом наведеною довідкою визначено про нарахування та виплату ОСОБА_7 у період з березня 2023 року по квітень 2014 року заробітної плати, а також сплату підприємством суми податку.

Наведена інформація в цій довідці не дає підстав вважати, що ОСОБА_7 не вчинив привласнення коштів, які були йому ввірено та перебували у його віданні.

Сторона захисту не навела належного обґрунтування, як не вжиття заходів посадовими особами ТОВ «Колос-Авто» щодо відрахування із заробітної плати ОСОБА_7 сум неповернутих підзвітних коштів, може істотно вплинуло на висновки суду. Внаслідок чого посилання сторони захисту на недотримання посадовими особами ТОВ «Колос-Авто» чи п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 № 13 є безґрунтовним.

Щодо доводів сторони захисту про порушення ч. 1 ст. 330 КПК з приводу не надання можливості обвинуваченому ознайомитися з доказами, які були досліджені, за його відсутності, надання йому останнього слова та порядку проголошення вироку судом першої інстанції, слід зауважити на такому.

Передбачене законом право головуючого видалити обвинуваченого із зали судового засідання на весь час судового розгляду суди практикують лише в тому разі, якщо він своєю поведінкою грубо порушує порядок у судовому засіданні і перешкоджає подальшому розгляду справи. Якщо ж судом було прийняте таке рішення, обвинувачений позбавляється можливості брати участь у судовому розгляді, виступати в судових дебатах чи з останнім словом.

Згідно з журналами судового засідання за час судового розгляду ОСОБА_7 тричі видалявся судом першої інстанції із залу судового засідання. Перший раз це було 20 липня 2020 року (Т-4, а.с.105). В подальшому 14 вересня 2021 року ОСОБА_7 знову був видалений з зали суду до кінця судового розгляду. 23.05.2022 обвинувачений був присутній на початку судового засідання без дозволу суду, після суперечки із судом покинув зал суду, оскільки не був допущений до участі за неодноразові порушення та неповагу до суду під час судових засідань. 21.07.2022 судом відкладено розгляд справи на 17.08.2022 та вирішено повернути обвинуваченого ОСОБА_7 для участі у розгляді справи щодо нього. У судовому засіданні 17.08.2022 обвинувачений після самовідводу захисника особисто покинув зал судового засідання, посилаючись на небажання брати участь у розгляді справи. Після повернення до залу суду обвинувачений знову виявляв неповагу до суду, а тому суд неодноразово попередивши обвинуваченого про неповагу до суду, був вкотре вимушений видалити його із зали суду до кінця судового розгляду, призначивши обвинуваченому іншого захисника для участі у наступному судовому засіданні.

Така поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 простежується під час усього розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції, в тому числі і в іншому складі суду.

Заразом захист прав та законних інтересів у судовому засіданні здійснював адвокат ОСОБА_9 , якому було надано можливість виступити в судових дебатах та повідомити суду узгоджену з обвинуваченим позицію захисту.

Проголошення вироку за відсутності обвинуваченого не є безумовною підставою для скасування вироку, адже це не перешкодило та не могло перешкодити ухвали законний та обґрунтований вирок.

За таких обставин твердження в апеляційних скаргах про порушення права ОСОБА_7 на захист є безпідставними і не відповідають матеріалам кримінального провадження.

У цьому кримінальному провадженні дотримано вимоги ст. ст. 10, 22 КПК України, створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у поданні доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Всі клопотання учасників процесу розглянуті у відповідності до вимог закону.

Колегія судді також відхиляє доводи засудженого про те, що під час судового провадження йому не було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій було надано обвинуваченому всі матеріали справи для ознайомлення, що підтверджується його розписками, які містяться у матеріалах кримінального провадження.

Також судом першої інстанції були здійснено дії щодо вручення обвинуваченому зміненого прокурором обвинувального акту та встановлено, що обвинувачений отримав його, що підтверджується його письмовими клопотання від 18.01.2023 та 01.02.2023, отже апеляційний суд не вбачає таких порушень ч. 4 ст. 338 КПК, що може бути підставою для скасування вироку суду.

Щодо порушення судом принципу безпосередності дослідження доказів, скаржник указує, що в судовому засіданні на стадії дослідження доказів суд доручив прокурору оголошення відомостей з матеріалів кримінального провадження, а останній обмежився лише переліком матеріалів, що містяться в справі.

Апеляційний суд не вбачає порушення судом першої інстанції порядку дослідження доказів, оскільки ці докази були досліджені безпосередньо у судовому засіданні.

Статтею 358 КПК України регламентовано, що долучені до матеріалів кримінального провадження документи, якщо в них викладені чи посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, повинні бути оголошені в судовому засіданні.

З цієї норми випливає, що оголошує документи суд або сторона судового провадження, яка подає ці документи.

Із матеріалів кримінального провадження видно, що усі письмові докази, надані стороною обвинувачення, були оголошені прокурором в судовому засіданні. Учасникам провадження була забезпечена можливість ознайомлюватися із ними та, у разі необхідності, ставити запитання. Тому застосована судом процедура повністю відповідає визначеній у ст.23 КПК України засаді безпосередності дослідження доказів.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду (постанова від 17.11.2022 (справа № 750/3475/19).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були досліджені повно за відсутності порушень всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Вирок ухвалений судом першої інстанції на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК.

Колегія суддів переконана, що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримано стандарт доведення поза розумним сумнівом, оскільки сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений ОСОБА_7 є винним у його вчиненні.

Стороною захисту не спростовані встановлені фактичні обставини цієї справи. Отже немає обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення, також відсутня реальна можливість іншої версії інкримінованої події.

З урахуванням наведеного, колегія суддів робить висновок про відсутність підстав для розумного сумніву в доведеності винуватості ОСОБА_7 , через те що версія сторони захисту була відкинута фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

Всім доказам у справі судом першої інстанції надана належна оцінка, з якою погоджується апеляційний суд, оскільки вона ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

Судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для повторного дослідження доказів, оскільки під час апеляційного перегляду не було встановлено даних, які могли б свідчити про дослідження таких обставин судом першої інстанції не повністю або з порушенням.

Суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними. Колегія суддів вважає, що немає потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторони захисту є необґрунтованими, а посилання на упередженість суду першої інстанції - надуманими. Водночас апеляційний враховує, що обґрунтованих підстав вважати існування обставин, що очевидно викликали сумнів у неупередженості судді суду першої інстанції, у цьому кримінальному проваджені не має.

Покарання обвинуваченому призначено у відповідності до вимог статей 50 та 65 КК, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Рішення суду щодо цивільного позову відповідає положенням кримінального процесуального закону, узгоджується приписами ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які є підставою скасування чи зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_3