Справа №621/1408/21
Провадження №1-кп/621/114/24
УХВАЛА

Іменем України

29 лютого 2024 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Зміївського відділу Чугуївської окружної прокуратури ОСОБА_5 , про продовження строку запобіжного заходу тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000023 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Лиман Зміївського району Харківської області, є громадянином України, має неповну середню освіту, одружений, не працює, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 125, частиною 2 статті 15 частини 1 статті 115 Кримінального кодексу України,

у с т а н о в и в:

Згідно обвинувального акту № 0000023 від 28.03.2021 ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 125, частиною 2 статті 15 частини 1 статті 115 Кримінального кодексу України, тобто в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та закінченому замаху на вбивство, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявила письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

На обґрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого зазначила, що продовжують існувати ризики, передбачені статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному правопорушенню іншим чином вважала, що інший більш м`який запобіжний захід не може забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 , процесуальних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, у свою чергу заявили клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. На обґрунтування заперечень проти клопотання прокурора та клопотання про зміну запобіжного заходу посилались на необґрунтованість обвинувачення, незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, наявності на утримання матері яка є особою з інвалідністю та потребує стороннього догляду, відсутність ризиків, на які посилається у клопотанні прокурор, наявність постійного місця проживання та реєстрації.

Вислухавши думку учасників судового провадження щодо заявлених клопотань, суд дійшов наступного:

Відповідно до статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно статті 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 статті 12 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Згідно пункту 1"с" статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: - законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 1 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Ухвалою слідчого судді Зміївського суду Харківської області від 30.03.2021 відносно обвинуваченого ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави, який в подальшому неодноразово було продовжено, востаннє ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 10.01.2024 на строк до 09.03.2024, включно.

Враховуючи, що в межах строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 судове провадження не буде завершене, суду належить розглянути питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченої під вартою.

Пункт 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (пункт 79 рішення ЄСП у справі "Харченко проти України" від 10.02.2011 року).

Право на справедливий суд у розумінні положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року № ETS № 005, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція), то зазначеною нормою передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄС у справі "Авшар проти Туреччини"). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄС у справі "Веренцов проти України" пункт 86, "Яллох проти Німеччини").

У справі "Корнєв і Карпенко проти України" (пункт 54 Рішення від 21.10.2010 року) Європейський Суд визначив, що пункти 1 і 3(d) ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, як загальне правило, вимагають надання підсудному відповідної та належної можливості заперечувати докази свідка обвинувачення і допитати його або під час надання останнім своїх показань, або пізніше. З цього рішення вбачається, що якщо засудження виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, допитати яку чи домогтися допиту якої підсудний не мав можливості ані під час досудового слідства, ані під час судового розгляду, права захисту виявляються обмеженими в тій мірі, що є несумісною з гарантіями, передбаченими ст. 6 Конвенції.

Наведені положення Конвенції та практики Європейського Суду, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" застосовуються при розгляді справ як джерело права.

У відповідності до частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час судового розгляду клопотання прокурором доведено наявність ризику визначеного пунктом 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Водночас доказів переховування обвинуваченого від суду прокурором не надано, а посилання на ризик, визначений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України є лише припущенням сторони обвинувачення.

Також прокурором не наведено нових ризиків, існування яких є обов`язковим для продовження строку тримання під вартою, а тому відсутні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Встановлено, що ОСОБА_6 має постійне зареєстроване місце проживання, раніше не судимий, 21.09.2017 був призваний та проходив на військову службу до часу визнання непридатним до військової служби у мирний час та обмежено придатним у воєнний час, відповідно до висновку ВЛК №1099 від 14.06.2018 (т.1, а.п. 174), проходив лікування з приводу встановлених захворювань (т. 1 а.п. 177-179), згідно інформації в.о. завідувача Харківської міської медичної частини №27 філії ЦОЗ ДКВС України у Харківській та Луганській областях у період з 22.05.2023 по 31.05.2023 перебував на стаціонарному лікуванні в умовах Харківської міської медичної частини №27 з діагнозом тривожно деприсивний синдром.

Вказане, на розсуд суду, вказує на наявність підстав та можливості, з урахуванням тривалості строку перебування ОСОБА_6 під вартою, для вирішення питання про застосування більш мякого запобіжного заходу, а відомості про його особу, свідчать про наявність таких соціальних зв`язків, які реально гарантують належну процесуальну поведінку обвинуваченого в контексті завдань судового провадження.

Отже, судом враховано відомості щодо стану здоров`я ОСОБА_6 надані стороною захисту, та наявності на утримання матері похилого віку, яка за станом здоров`я потребує догляду.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, тривалості судового провадження, строку перебування ОСОБА_6 в умовах ДУ "Харківський слідчий ізолятор", зменшення ступеню встановленого ризику, суд вважає за доцільне змінити запобіжний захід, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_6 із тримання під вартою на домашній арешт, з покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 194 Кримінального процесуального кодексу України, таким чином задовольнивши клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу.

ОСОБА_6 слід заборонити залишати своє фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово, що на розсуд суду забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

У задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.

Відповідно до частини 6 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 177,178, 194,331, 350 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

1.У задоволенні клопотання прокурора - відмовити.

2. Клопотання сторони захисту задовольнити.

3. Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 з тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор" на запобіжний захід - цілодобовий домашній арешт.

4. Заборонити ОСОБА_6 цілодобово залишати місце проживання за адресою АДРЕСА_1 .

5. Зобов`язати ОСОБА_6 з`являтись за вимогою до суду чи прокурора Зміївського відділу Чугуївської окружної прокуратури, повідомляти про неможливість прибуття.

6. Строк дії ухвали до 28 квітня 2024, включно.

7. Звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі суду.

8. Виконання ухвали покласти на відділ поліції №2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області.

9. Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення, а обвинуваченим у цей же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3