КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4440/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 04 червня 2024 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого суддіСвятошинського районного суду м. Києва від 04 червня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , та продовжено підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, тобто до 12.07.2024 року включно, з утримуванням його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 08.04.2024 року стосовно продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк до 12 липня 2024 року включно, без визначення розміру застави, застосувавши альтернативний запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_7 у вигляді застави в розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240,00 гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншими фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Просив визначити, що у разі внесення застави у визначеному судом розмірі вважати, що до обвинуваченого обрано запобіжний захід у виді застави та покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою;

- не відлучатися із міста Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) та інші документи, що дають право для виїзду за кордон.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник вказує, що жодний ризик у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, передбачений ст. 177 КПК України, слідчим та прокурором не доведений та не підтверджується доказами.

Посилається на те, що в даній справі розумність строку тримання під вартою порушена, оскільки жодних доказів, які б підтверджували існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення не надано, а судом оскаржуване рішення приймалося без зіставляння заявлених ризиків з конкретними фактами, яких стороною обвинувачення не наведено і не надано.

Зазначає, що слідча суддя не врахувала, що на стадіях досудового розслідування та на стадії судового розгляду особа лише підозрюється (обвинувачується) у вчиненні того чи іншого злочину. До набрання обвинувальним вироком суду законної сили така особа вважається невинуватою у його вчиненні (ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 1 ст. 17 КПК). Отже, сама по собі підозра (обвинувачення) у вчиненні навіть особливо тяжкого злочину без урахування особи підозрюваного (обвинуваченого), способу вчинення злочину, доказів, які підтверджують її винуватість та інших обставин, які мають відношення до справи, не може бути підставою для автоматичного взяття під варту підозрюваного чи обвинуваченого, а також для відмови у застосуванні альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Захисник у скарзі звертає увагу на мету застосування запобіжного заходу в межах відповідного кримінального провадження, зазначаючи, що згідно приписів ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання визначеним законом ризиків.

На думку захисника, слідчим суддею прийнято оскаржувану ухвалу без врахування того, що стороною обвинувачення не надано жодних належних доказів, які можуть свідчити про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не наведені обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, не зазначені обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Апелянт звертає увагу на те, що слідчою суддею не враховано стан здоров`я підозрюваного, якому поставлено діагноз: «Вроджена вада серця у дорослих. Двостулковий аортальний клапан, тип 0. Початковий фіброз стулок аортального клапана. Розширення висхідної аорти. Артеріальна гіпертензія. СН І ст.» та «протрузії, остеохондроз хребта». Зазначені хвороби потребують періодичних обстежень у профільних лікарів та проходження постійних курсів лікування. Тримання під вартою може призвести до значного погіршення та ускладнення стану здоров`я підозрюваного.

Також зазначає, що слідчою суддею не надано належної оцінки того факту, що за час перебування у Державній установі «Київський слідчий ізолятор», ОСОБА_7 неодноразово звертався до адміністрації зі скаргами на стан свого здоров`я, але так звану «консультацію» він отримав лише після направлення захисником адвокатського запиту до Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України».

З відповіді на зазначений адвокатський запит вбачається, що ОСОБА_7 за час перебування у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» за медичною допомогою до медичного персоналу Київської міської частини не звертався, що, однак, спростовується копіями заяв ОСОБА_7 до начальника медичної частини від 09.05.2024, 13.05.2024, 15.05.2024 та 17.05.2024 року.

Таким чином, з огляду на те, що слідчим та прокурором не доведено наявність достатніх підстав вважати, що продовжує існувати хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а відповідно і недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою є недоцільним та незаконним, тим більше без визначення альтернативного запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, з наведених в ній підстав, пояснення прокурора ОСОБА_8 , який заперечував щодо задоволення вказаної апеляційної скарги, вважав оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підозрюваного не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 184, 194, 199 КПК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Ухвала слідчого судді про продовження строку тримання особи під вартою повинна відповідати вимогам ст. ст. 177, 178, 183, 184, 194, 199 КПК України.

Доводи апелянта про те, що слідчий суддя виніс незаконну та необґрунтовану ухвалу, не ґрунтуються на змісті оскаржуваної ухвали.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, встановлено, що ГСУ НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0001358 від 02.11.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України.

12.01.2024 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

12.01.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

04.04.2024 року Святошинським районним судом міста Києва продовжено строк досудового розслідування до 6 місяців, тобто до 12.07.2024 року.

08.04.2024 року ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва підозрюваному ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на 60 днів, тобто до 06.06.2024 року включно.

31.05.2024 року старший слідчий в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України підполковник поліції ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без визначення розміру застави, в межах досудового розслідування, тобто до 12 липня 2024 року включно.

Клопотання обґрунтоване тим, що ГСУ НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0001358 від 02.11.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України.

Строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 закінчується 06.06.2024 року, однак завершити досудове розслідування до вказаного строку не видається можливим, внаслідок необхідності проведення ряду слідчих та інших процесуальних дій, а саме: зняти гриф секретності та долучити до матеріалів кримінального провадження протоколи за результатами проведених негласних слідчих (розшукових) дій; зняти гриф секретності та долучити до матеріалів кримінального провадження матеріали, що стали підставою для проведення НСРД; на підставі ухвал слідчих суддів здійснити тимчасовий доступ до речей та документів, які можуть зберігатись у володінні банківських установ (зокрема АТ «Універсал Банк», АТ «ПУМБ», АТ «Акцент-Банк»); долучити висновок судової транспортно-товарознавчої експертизи, проведення якої доручено судовим експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України; на підставі ухвали слідчого судді здійснити тимчасовий доступ до речей та документів - інформації, яка знаходиться у володінні Державної податкової служби України; провести огляд та аналіз матеріалів (речей та документів), які будуть отримані в результаті проведення вказаних заходів забезпечення кримінального провадження - тимчасових доступів до речей та документів; встановити шляхи надходження цифрових активів (криптовалюти) на криптовалютні гаманці підозрюваного, а також здійснити детальний аналіз/огляд отриманої інформації; встановити осіб, які 11.01.2024, 15.01.2024 та 24.01.2024 здійснили поштові відправлення, в яких були приховані речовини, що містили наркотичні засоби та психотропні речовини, та шляхом проведення комплексу слідчих (розшукових) дій перевірити їх на причетність до вчинення вказаних кримінальних правопорушень та правопорушень, до яких причетний ОСОБА_7 ; встановити інші кримінальні правопорушення, до вчинення яких може бути причетний ОСОБА_7 ; встановити осіб, які в сховках залишали для ОСОБА_7 пакунки з речовинами, що містили наркотичні засоби та психотропні речовини, з метою їх подальшого збуту; встановити осіб, які виконували роль «адміністраторів» телеграм-каналів, на які працював ОСОБА_7 та інших осіб, причетних до вчинення вказаних злочинів; після зняття грифів секретності з протоколів за результатами проведення НСРД та матеріалів, що стали підставою для їх проведення (постанови, клопотання, ухвали) у кримінальному провадженні №0001773 від 20.09.2023, підготувати клопотання, отримати ухвалу та здійснити тимчасовий доступ до оригіналів вказаних матеріалів; підготувати клопотання та звернутись до слідчого судді Київського апеляційного суду з метою отримання дозволу на використання результатів НСРД, здобутих у кримінальному провадженні №0001773 від 20.09.2023, для подальшого використання в межах кримінального провадження №0001358; на підставі всієї сукупності зібраних матеріалів (висновків експертів, оглядів, результатів проведення НСРД, тощо) внести відомості до ЄРДР за фактами додаткової злочинної діяльності ОСОБА_7 та вирішити питання щодо об`єднання вказаних матеріалів з кримінальним провадженням №0001358; на підставі всієї сукупності зібраних матеріалів підготувати повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру та вручити вказане повідомлення ОСОБА_7 ; виконати інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, які необхідні для закінчення досудового розслідування у цьому провадженні; виконати вимоги ст. 290 КПК України; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Тобто, в обґрунтування поданого клопотання слідчий посилається на обставини вчинення підозрюваним інкримінованого злочину, його характер та значну суспільну небезпеку, а також те, що є достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється. Також вказує, що для виконання необхідних слідчих та процесуальних дій потрібен додатковий час.

04.06.2024 року ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого задоволено та продовжено раніше застосований до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, в межах строку досудового розслідування, тобто до 12.07.2024 року.

Прийняте слідчим суддею рішення ґрунтується на фактичних обставинах провадження та на вимогах кримінально-процесуального закону.

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно ч. 4 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного під час досудового розслідування не повинен перевищувати дванадцяти місяців у кримінальному провадження щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею належно дотримані.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою перевірялись судом при розгляді клопотання. При цьому був вислуханий підозрюваний ОСОБА_7 , його захисник ОСОБА_6 , з`ясовані доводи прокурора ОСОБА_8 в підтримку поданого клопотання та заперечення сторони захисту щодо його задоволення, викладено позиції сторін обвинувачення та захисту в оскаржуваній ухвалі, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою слідчий суддя з`ясував питання про те,чи зазначені у клопотанні слідчого обставини підозри мають місце та підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю даних та прийшов до правильного висновку, що слідчим в повному обсязі доведено вказані обставини.

На переконання слідчого судді, дані, що містяться у матеріалах, які додані до клопотання, у своїй сукупності доводять обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Слідчий суддя вважав, що при розгляді клопотання прокурором доведена наявність ризиків, які можуть спонукати підозрюваного ОСОБА_7 вчинити зазначені у ч.1 ст.177 КПК України спроби, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інші кримінальні правопорушення.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що всупереч доводам апеляційної скарги рішення про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою прийнято слідчим суддею з дотриманням кримінального процесуального законодавства. При прийнятті вказаного рішення враховано, що матеріали справи містять достатньо даних для висновку про продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини справи, дані про особу підозрюваного, а також те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, віднесеного до особливо тяжких, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

При продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею також було враховано вік підозрюваного та стан його здоров`я, його майновий та сімейний стан, репутацію, міцність його соціальних зв`язків, а також інші обставини, що характеризують його особу та спосіб життя.

При цьому, слідчим суддею вірно встановлено, що матеріали клопотання містять достатньо обґрунтувань необхідності збереження обраного стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу, оскільки ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на момент вирішення слідчим суддею питання про застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів таких даних не встановлено.

З урахуванням наведених обставин у їх сукупності, враховуючи дані про особу підозрюваного, та ту обставину, що стороною захисту не надано належних даних на підтвердження зменшення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого, а тому слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 . Підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали не встановлено.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи, в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку із чим ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, який на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, тому підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає.

Посилання апелянта на недоведеність продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегією суддів перевірялись, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу підозрюваного, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня ( Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Також слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про продовження існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_7 , зокрема можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється.

Ураховуючи конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, та дані про особу підозрюваного, колегія суддів вважає, що стороною захисту не надано належних даних на підтвердження зменшення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому слідчий суддя обґрунтовано продовжив підозрюваному винятковий запобіжний захід.

Всупереч тверджень апелянта, колегією суддів встановлено, що прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які дають підстави для продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам, які на даний час не зменшилися та продовжують існувати, що підтверджується вищевикладеним.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307КК України.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі "Соловей і Зозуля проти України" зазначено, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень, в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри.

Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 307КК України, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Більш того, у відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Доводи сторони захисту про те, що у ОСОБА_7 відсутні ризики, перелічені у ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах судового провадження. Слідчим суддею прийнято рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Щодо тверджень захисника про те, що ОСОБА_7 має діагноз:вроджена вада серця у дорослих; двостулковий аортальний клапан, тип 0; початковий фіброз стулок аортального клапана; розширення висхідної аорти; артеріальна гіпертензія. СН І ст.» та «протрузії, остеохондроз хребта», що є підставою для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді застави, колегія суддів зазначає, що з наданої стороною захисту медичної документації не вбачається неможливість перебування ОСОБА_7 у слідчому ізоляторі.

При цьому, твердження сторони захисту, що тримання під вартою підозрюваного беззаперечно призводить до погіршення стану його здоров`я, оскільки в умовах слідчого ізолятору немає можливості забезпечити належний догляд, необхідне лікування, медичні процедури тощо, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки не спростовують висновків суду про те, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України.

Погоджується колегія суддів і з висновками слідчого судді щодо незастосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави відносно підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки слідчий суддя, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, не визначив йому розмір застави у відповідності до положень п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, що згідно вищевказаної процесуальної норми давало слідчому судді право не визначати розмір застави.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не знаходить.

Зважаючи на те, що рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, апеляційна скарга сторони захисту з викладеними в ній доводами задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

постановила:

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 04 червня 2024 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4