Справа №592/5731/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/541/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 липня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, в порядку ст. 89 КК України, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , відповідно якої, останній просить змінити вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 липня 2023 року та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 03 років 06 місяців позбавлення волі.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч.4 ст.185 КК України зі застосуванням ст.69 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

- за ч.4 ст.186 КК України зі застосуванням ст.69 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з 17.04.2023 р., зарахувавши на підставі ч.5 ст.72 КК України строк тримання під вартою з 17.04.2023 р. по день набрання вироком законної сили з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишено в силі застосований обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 1 283 (одна тисяча двісті вісімдесят три) грн. 34 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 зазначає про те, що при визначенні останньому покарання, судом допущено невідповідність ступеню суспільної небезпеки вчинених дій та не враховано наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому.

Так, призначаючи покарання, судом безпідставно застосовано положення Закону України № 2117-ІХ «Про внесення змін до Кримінального Кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство», яким внесено зміни до статей 185-187 КК України.

На думку апелянта, обвинуваченим не вчинялися злочини в умовах воєнного стану, оскільки 25 лютого 2023 року та 17 квітня 2023 року активних бойових дій на території обласного центру не відбувалося, повітряні тривоги не оголошувалися.

Положення вказаного Закону України, покликані саме на посилення відповідальності за привласнення чужого майна на полі бою або використання трагічних обставин бойових дій для власної наживи, шляхом пограбування людей, у тому числі вбитих або поранених.

Також апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що обвинувачений є раніше не судимим, в силу ст. 89 КК України, має на утриманні неповнолітнього сина, в повному обсязі відшкодував завдані потерпілим збитки, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищевикладене, наявні обґрунтовані підстави для зменшення обвинуваченому ОСОБА_7 призначеного покарання .

Згідно з вироком суду першої інстанції, 25.02.2023 р., близько 09 год. 00 хв., ОСОБА_7 , діючи таємно, з корисливих мотивів, перебуваючи у кв. АДРЕСА_3 , де гостював у ОСОБА_9 , вирішив здійснити крадіжку належного йому майна.

Реалізуючи свій злочинний намір, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальних збитків та бажаючи настання таких наслідків, користуючись тим, що поблизу нікого не було і за ним не спостерігали, ОСОБА_7 , діючи таємно, в умовах воєнного стану, введеного на території України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 строком на 30 діб, в подальшому неодноразово продовженим та діючого в Україні по теперішній час, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, з бильця дивану, здійснив крадіжку мобільного телефону марки «Nokia С 21 ТА», вартістю 3328 грн., з сім-картою оператора « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яка для потерпілого матеріальної цінності не представляє.

Із викраденим чужим майном ОСОБА_7 із місця скоєння правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд.

Вказаними діями ОСОБА_7 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України.

17.04.2023 р., близько 19 год. 25 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи поруч компресорного заводу, який розташований по АДРЕСА_4 , побачив раніше незнайому йому ОСОБА_10 . У той момент у ОСОБА_7 виник умисел на незаконне заволодіння майном останньої.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , перебуваючи поруч компресорного заводу, який розташований по АДРЕСА_4 , діючи відкрито, повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, введеного на території України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 строком на 30 діб, в подальшому неодноразово продовженим та діючого в Україні по теперішній час, з корисливих мотивів, самостійно, наздогнавши потерпілу зі спини, штовхнув її, від чого вона впала на землю та відчула фізичну біль. Відразу ж після цього шляхом ривку заволодів її майном, а саме: мобільним телефоном марки «Xiaomi Redmi 9А» з сім-картою оператора «ВФ Україна», жіночою шкіряною сумкою бренду «Christian Lacroix», жіночим гаманцем з замінника шкіри, окулярами для зору, чохол для окулярів, банківськими картками банків «А-Банк», «Ощадбанк», ключами від квартири в кількості 3 шт., шкіряним брелком, пачкою цигарок «Jade» з 19 цигарками, запальничкою «Fox», на загальну суму 3136,2 грн.

Із викраденим чужим майном ОСОБА_7 із місця скоєння правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд.

Вказаними діями ОСОБА_7 скоїв відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала щодо поданої апеляційної скарги, просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 ніким не оспорюються і докази щодо них на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Положеннями ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

У п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Тобто, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів (ч. 2 ст. 50 КК України).

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку вказаних вимог було дотримано в повному обсязі.

Відповідно до мотивувальної частини вироку, суд при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є тяжкими, особу обвинуваченого, який є особою віком 37 років, в порядку ст. 89 КК України раніше не судимий, має неповнолітнього сина, не перебуває під динамічним спостереженням у лікарів нарколога та психіатра, офіційно не працевлаштований, військовозобов`язаний, за місцем мешкання характеризується формально, як особа, яка неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності.

До обставин, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції відніс: щире каяття обвинуваченого у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, добровільне відшкодування завданих збитків.

Обставин, що обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.

З огляду на ці обставини, суд першої інстанції дійшов правильного переконання, що не можливе виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та вважав за доцільне застосувати вимоги ч. 1 ст. 69 КК України, визначивши йому основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкціях ч. 4 ст. 185 КК України та ч. 4 ст. 186 КК України, визначивши остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 05 років, оскільки таке покарання є достатнім, справедливим і необхідним для його виправлення та для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції в повній мірі врахував ті обставини, на які посилається апелянт в апеляційній інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що визначене судом першої інстанції остаточне покарання ОСОБА_7 у виді 05 років позбавлення волі є законним та справедливим, відповідає принципам індивідуалізації покарання та гуманізму, є балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Доводи захисника щодо невірної кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, з посиланням на те, що злочини були вчинений на території, на якій не відбувалися бойові дії, є безпідставними.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 р., з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжує діяти.

Вирішальним для кваліфікації дій особи за ч. 4 ст.185, ч. 4 ст. 186 КК України за кваліфікуючою ознакою "в умовах воєнного стану" є час вчинення крадіжки, грабежу - до введення воєнного стану чи після цього. При цьому не має значення, чи велися в населеному пункті, де були вчинені кримінальні правопорушення, бойові дії, чи мало місце масове вогневе ураження, тимчасова окупація, прохід військ, оголошення повітряної тривоги тощо. На користь такого висновку свідчить формулювання кваліфікуючої ознаки "в умовах воєнного стану" та обставини, яка обтяжує покарання, передбаченої п.11 ч.1 ст.67 КК України, - "вчинення злочину з використанням умов воєнного стану", яку суд може врахувати саме у разі використання особою негативних наслідків, спричинених воєнним станом, під час вчинення злочину.

При цьому, наведені доводи апелянта, взяті з пояснювальної записка до Закону України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство" № 2117-ІХ від 03.03.2022 не можуть бути враховані, оскільки вона не є джерелом права.

Відтак, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, вчинені в умовах воєнного стану є вірною.

Всупереч доводів апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, підстав для його зміни не встановлено, у зв`язку з чим вирок суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 липня 2023 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4