ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/293/24 Справа № 706/560/22 Категорія: глава 18 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8

(в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси виділені матеріали кримінального провадження №0000937 від 06.09.2021 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26 січня 2024 року, якою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб, починаючи з 26 січня 2024 року по 25 березня 2024 року включно, без визначення застави,

в с т а н о в и л а :

У провадженні Монастирищенського районного суду Черкаської області перебувають матеріали кримінального провадження №0000937 від 06.09.2021 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України.

У підготовчому судовому засіданні 26.01.2024 ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області продовжено відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб, починаючи з 26.01.2024 по 25.03.2024 включно, без визначення застави.

Вирішуючи питання про доцільність продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу суд виходив з того, що судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням останнього у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів по суті не розпочато, однак строк дії попередньо застосованого щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу спливає, а ризики, передбачені п. 1, п. 3 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих і свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, не зменшились, і продовжують існувати. При цьому, судом не встановлена можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, як таких, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти доведеним ризикам. Так як ОСОБА_7 обвинувачується, в тому числі, у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства, судом, на виконання положень ч. 4 ст. 183 КПК України, розмір застави не визначався.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26.01.2024 та застосувати щодо нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Як на підставу для зміни запобіжного заходу зазначає, що місцевий суд розглянув клопотання прокурора про продовження щодо нього запобіжного заходу за участі захисника ОСОБА_8 , якого він просив замінити через неналежне виконання адвокатом своїх обов`язків і призначити нового.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про задоволення апеляційної скарги з наведених в ній підстав, прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, вивчивши виділені матеріали кримінального провадження, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Частиною 3 ст. 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії наведені вище.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд, відповідно до ст. 178 КПК України, дотримуючись практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється/обвинувачується особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення/зменшення ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, наявність обставин, що виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

В будь якому випадку суд має дотримуватися вимог ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

При цьому враховувати, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, має забезпечити виконання засад судочинства і змагального процесу.

На думку колегії суддів, ухвалюючи рішення про доцільність продовження застосованого щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу, місцевий суд цілком врахував положення процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на існування ризиків, передбачених п. 1, п. 3 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Із виділених матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України. При цьому, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст.187 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна.

Крім того ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення корисливого тяжкого злочину, реально відбував покарання у виді позбавлення волі, ніде не працює, немає постійного джерела доходів, негативно характеризується за місцем проживання, що обґрунтовано дає підстави вважати, що він може продовжити злочинну діяльність та вчиняти нові кримінальні правопорушення.

При цьому, зважаючи на санкцію інкримінованого ОСОБА_7 злочину за ч. 4 ст. 187 КК України та міру покарання, що загрожує йому у випадку визнання винуватим, з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, він може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєне, адже суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінці ризиків переховування.

Тоді як застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою не виключає ризиків впливу на потерпілих та свідків, які підлягають допиту в кримінальному провадженні, з метою надання ними свідчень на його користь, для уникнення ним від відповідальності за вчинене. Окрім того, кримінальні правопорушення ОСОБА_7 вчинені відносно осіб похилого віку, які проживають одиноко, хворіють, а відтак відносяться до незахищеної та вразливої категорії населення і можуть піддаватися впливу зі сторони обвинуваченого.

В апеляційній скарзі, як підставу для зміни запобіжного заходу обвинувачений посилається на те, що місцевий суд не змінив йому адвоката ОСОБА_8 , який неналежно виконує свої обов`язки та не призначив нового.

На думку колегії суддів зазначені доводи є неприйнятними, оскільки питання щодо порушення права обвинуваченого на захист через неналежне виконання захисником своїх обов`язків під час розгляду доцільності продовження запобіжного заходу у кримінальному провадженні не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, позаяк, у даному випадку, вони не стосується предмета доказування.

Більш того на даний час захист інтересів ОСОБА_7 здійснює адвоката ОСОБА_8 щодо виконання обов`язків якого по здійсненню захисту, обвинувачений будь-яких нарікань не висловлював.

Інших доводів апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не містить.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо необхідності залучення йому перекладача, оскільки він не володіє мовою судочинства, колегією суддів визнаються необґрунтованими та такими, що направлені на затягування апеляційного розгляду.

Враховується, що ОСОБА_7 є українцем та громадянином України, тривалий час проживає в Христинівському районі Черкаської області, раніше судимий вироком Христинівського районного суду Черкаської області в кримінальному провадженні, за яким судочинство здійснювалось українською мовою.

На думку колегії суддів, з врахуванням сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та особи обвинуваченого ОСОБА_7 , обрання останньому менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, є необґрунтованим та невиправданим.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги з мотивів, наведених в ній, та скасування чи зміни ухвали суду із застосуванням до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, на думку апеляційного суду, відсутні.

Керуючись ст.ст.183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26 січня 2024 року, якою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб, починаючи з 26 січня 2024 року по 25 березня 2024 року включно, без визначення застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: