ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 червня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001131, за апеляційними скаргами заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 березня 2024 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, українця, із неповною-середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, в останній раз: 08.12.2023 року Ленінським районним судом міста Миколаєва за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років;

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_7

захисник ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_7 , скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.4 ст.185 КК України до 6 років 3 місяців позбавлення волі.

Виключити з резолютивної частини вироку рішення суду про призначення ОСОБА_7 покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України та про зарахування у строк остаточного покарання відбутого частково покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.12.2023 (період з 30.01.2024 до 06.03.2024 включно).

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, визначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.12.2023 та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на

строк 8 років. В іншій частині вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати частково, та ухвалити новий вирок яким визнати ОСОБА_7 винним за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.12.2023 більш суворим, призначеним за цим вироком, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 6(шести) років 2(двох) місяців позбавлення волі.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 3 (трьох) місяців.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.12.2023 більш суворим, призначеним за цим вироком остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 6 (шести) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання, призначеного за цим вироком, покарання відбуте в період з 30 січня 2024 по 06.03.2024 (включно) за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.12.2023 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 4986,50 грн. матеріальної шкоди та 5000,00 гривень моральної шкоди завданої злочином. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого, вважає, що зазначений вирок суду у частині призначення ОСОБА_7 покарання є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню, та застосування закону, що не підлягав застосуванню.

Зазначає, що судом першої інстанції визнано доведеним, що ОСОБА_7 02.07.2023, 06.07.2023, 15.07.2023, 01.01.2024, 07.01.2024, 17.01.2024 вчинив крадіжки, які містять такі кваліфікуючі ознаки, як «повторність», «проникнення у житло та сховище», «вчинення в умовах воєнного стану». Кожне із злочинних діянь (кожен епізод злочинної діяльності) відповідає складу злочину, передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України. Вказує, що також суд з`ясував, що вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.12.2023 ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі. Отже, чотири крадіжки обвинувачений вчинив до, а три після ухвалення цього вироку.

На думку прокурора, суд першої інстанції правильно ухвалив рішення не призначати за кожен із тотожних злочинів окремі покарання, проте вважає, що суд не врахував правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 08.02.2021 у справі № 390/235/19., в якій визначено, що якщо в діях особи має місце повторність кримінальних правопорушень, передбачена ч. 1 ст. 32 КК України, і ця особа засуджується за вчинення кількох тотожних кримінальних правопорушень, які кваліфікуються за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК України, і при цьому одне або кілька з них були вчинені до ухвалення попереднього вироку, а ще одне або декілька після його ухвалення, то спеціальні правила ч. 4 ст. 70 КК України не застосовуються. У такому випадку суд кваліфікує зазначені кримінальні правопорушення за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК України та призначає покарання, передбачене її санкцією, а остаточне покарання визначає за правилами ст. 71 КК України за сукупністю вироків. Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України та не застосував положення ст. 71 КК України, у зв`язку з чим через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.03.2024 стосовно ОСОБА_7 підлягає скасуванню (п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України) з ухваленням нового вироку (п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України).

В апеляційній скарзі захисник зауважує на те, що в судовому засіданні прокурор просив призначити покарання ОСОБА_7 за вчинення кримінальних правопорушень передбаченого ч.4 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 6 (шість) років. На підставі ч. 4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.12.2023 більш суворим, призначеним за цим вироком остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 6(шести) років 2(двох) місяців позбавлення волі. Проте, судом не аргументуючи своє рішення, чому саме визначив покарання ОСОБА_7 інше ніж просив прокурор, та призначив остаточне покарання у виді 6(шести)років 3(трьох)місяців позбавлення волі. На думку сторони захисту, покарання у виді 6 років позбавлення волі, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 .

Вважає, що оскаржуваний вирок суду є необґрунтованим і незаконним в частині призначення покарання, а тому вирок в цій частині має бути скасованим.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що будучи обізнаним про введення воєнного стану в Україні, та не дивлячись на це, ОСОБА_7 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, повторно вчинив корисливі злочини за наступних обставин.

Так, 06.07.2023, в обідній час доби, точного часу в ході судового слідства не встановлено, ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , керуючись злочинним умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та переслідуючи мету незаконного збагачення, діючи повторно, за допомогою заздалегідь заготовлених для здійснення злочину ножиць, проник шляхом відкриття водійських дверей салону автомобіля марки «ВАЗ 2106» державний номер « НОМЕР_1 », звідки таємно викрав сумку марки «CILD» вартістю 256,66 грн. та авто-магнітолу марки «Pioneer» вартістю 839,69 грн., які належали ОСОБА_10 .

Після чого, утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 заподіяв потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 1096,35 грн.

Крім того, 02.07.2023, у ранковий час доби, точного часу в ході судового слідства не встановлено, ОСОБА_7 , знаходячись біля заводу МБТРЗ, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , будучи обізнаним про введення воєнного стану в Україні, керуючись злочинним умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та переслідуючи мету незаконного збагачення, діючи повторно, за допомогою заздалегідь заготовлених для здійснення злочину ножиць, проник шляхом відкриття багажного відділення автомобіля марки «ВАЗ 2107» державний номер НОМЕР_2 , звідки таємно викрав гідравлічний домкрат марки «Intertool» моделі «GT0023» на 5 т., вартістю 600,00 грн. та домкрат марки «Vitol» моделі «ДВ-1132Т» на 2 т., вартістю 510,00 грн., які належали ОСОБА_11 .

Після чого, утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальний збиток на загальну суму 1110 гривень.

Також, 02.07.2023, у ранковий час доби, точного часу в ході судового слідства не встановлено, ОСОБА_7 , знаходячись біля заводу МБТРЗ розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , будучи обізнаним про введення воєнного стану в Україні, керуючись злочинним умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, із корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та переслідуючи мету незаконного збагачення, діючи повторно, за допомогою заздалегідь заготовлених для здійснення злочину ножиць, проник шляхом відкриття багажного відділення автомобіля марки «ВАЗ 2101» державний номер « НОМЕР_3 », звідки таємно викрав автомобільний електричний компресор марки «URAGAN» моделі «90110» вартістю 616,67 грн., який належав ОСОБА_12 .

Після чого, утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальний збиток на загальну суму 616,67 грн.

Крім того, в період часу з 16-00 год. 01.01.2024 року по 06-40 02.01.2024, більш точного часу під час судового слідства встановити не надалось можливим, ОСОБА_7 перебував біля транспортного засобу марки ВАЗ 2107, д/н НОМЕР_4 , належного ОСОБА_13 , який був припаркований поблизу домоволодіння розташованого за адресою АДРЕСА_4 та у нього виник раптовий, злочинний, корисливий умисел направлений на повторне вчинення крадіжки.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 з метою заволодіння чужим майном та оберненням його на свою користь, діючи повторно, умисно, в умовах воєнного стану, підійшов до багажника транспортного засобу марки ВАЗ 2107, д/н НОМЕР_4 , після чого, використовуючи викрутку, проник до багажника вказаного автомобіля, провернувши його замикаючий пристрій, звідки повторно викрав наступні речі:

- набор металевих ключів у кількості 8 шт. та металеву головку марки «CHROME VANADIUM» у кількості 1 шт. загальною вартістю 2369,97 грн;

- пластмасовий ящик для інструментів, вартістю 422,50 грн;

- компресор торговельної марки «Vitol» серії «Ураган», модель «КА-У12030» вартістю 790, 50 грн.

Після чого, утримуючи вищевказане майно при собі ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальний збиток на загальну суму 3582, 97 грн.

Крім того, в період часу з 07.01.2024 21-00 год. по 08.01.2024 11-00 год., більш точного часу під час судового слідуства встановити не надалось можливим, ОСОБА_7 перебував поблизу будинку АДРЕСА_5 , який розташований за адресою АДРЕСА_5 , де в нього виник раптовий, злочинний, корисливий умисел направлений на повторне вчинення крадіжки.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 з метою заволодіння чужим майном та оберненням його на свою користь, діючи повторно, умисно, протиправно, в умовах воєнного стану, використовуючи драбину, піднявся на 2 поверх будинку АДРЕСА_5 , після чого, розбивши скло балкону, проник до квартири АДРЕСА_6 . В подальшому, ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні квартири повторно викрав наступні речі:

- ноутбук марки «Asus», чорного кольору у непрацюючому стані; дві електричні дрелі марки «Дніпро-М» у несправному стані; мобільний телефон марки; праску марки Philips у несправному стані; переноску, з довжиною дроту 30 м.; мобільний телефон марки Iphone 5 C, білого кольору на 16Гб у несправному стані; ікону «Божої матері», у дерев`яній рамці, які будь-якої матеріальної цінності для потерпілої ОСОБА_14 не становлять;

- настільний механічний годинник марки «Lisheng», вартістю 450,00 грн.

Після чого, утримуючи вищевказане майно при собі, ОСОБА_7 покинув місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_14 матеріальний збиток на загальну суму 450,00 грн.

Також, 17.01.24 в період часу з 07- 40 год. по 18-30 год., більш точного часу під час судового слідства встановити не надалось можливим, ОСОБА_7 перебував біля транспортного засобу марки ВАЗ 21011, д/н НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_15 та був припаркований на перетині АДРЕСА_7 та у нього виник раптовий, злочинний, корисливий умисел направлений на повторне вчинення крадіжки.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 з метою заволодіння чужим майном та оберненням його на свою користь, діючи повторно, умисно, в умовах воєнного стану, підійшов до транспортного засобу марки ВАЗ 21011, д/н НОМЕР_5 , після чого, використовуючи викрутку провернув замикаючий пристрій водійської двері та проник салону вказаного автомобіля, звідки повторно викрав автомобільну магнітолу, яка матеріальної цінності для потерпілого не становить, після чого, з салону, відчинив капот автомобіля, звідки викрав акумулятор марки «FB HYBRID» 6СТ-60А3 (1); 60 Ач; 540 А (EN) вартістю 1240,00 грн.

Після чого, утримуючи вищевказане майно при собі, ОСОБА_7 , з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_15 матеріальний збиток на загальну суму 1240,00 грн.

Так, 15.07.2023, в період часу з 06:45 по 07:20 год., ОСОБА_7 , знаходився біля будинку АДРЕСА_8 , де проходячи повз намет, де продавались ковбасні вироби побачив, що біля вищевказаного намету, на візку, висить сумка типу «барсетка» чорного кольору, що належала потерпілому ОСОБА_9 та у нього виник раптовий злочинний корисливий умисел, направлений на вчинення таємного викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний корисливий умисел, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , із корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та переслідуючи мету незаконного збагачення, діючи повторно, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю уваги з боку власника, розуміючи, що майно опинилося поза увагою останнього та власник фактично не втратив над ним контролю, таємно викрав вищевказану сумку типу «барсетка» чорного кольору, вартістю 200,00 грн, в якій знаходились:

- мобільний телефон марки «Redmi 9A Peacock Green» IMEI1: НОМЕР_6 , IME12: НОМЕР_7 , бірюзового кольору, вартістю 2066,67 грн.;

- шкіряний гаманець чорного кольору, вартістю 600,00 грн; в якому знаходились грошові кошти різними купюрами на суму 600,00 грн.;

- 3 ювілейні монети номіналом 10,00 грн., вартістю 31,50грн.;

- дві купюри номіналом в один долар США та два долари США, що відповідно до офіційного курсу НБУ, вартість яких станом на 15.07.2023 становила 112,71 грн.;

- зв?язка ключів, яка матеріальної цінності для потерпілого не становить,

Після чого, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та останні являються непомітними для потерпілого ОСОБА_9 та оточуючих, ОСОБА_7 утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 3410,88 гривень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло, сховище, в умовах воєнного стану.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та захисника на підтримку доводів своїх апеляційних скарг, думку обвинуваченого, який просив задовольнити апеляційну каргу його захисника, апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджені зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винуватість у вчинені інкримінуємого кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочинів обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України, є вірною і апелянтами не оспорюється.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника, щодо невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок суворості, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції у відповідності до ст. 65, 66, 67 КК України з урахуванням характеру та ступеню суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, врахувавши дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, за які він відбував покарання у місцях позбавлення волі, та протягом нетривалого періоду часу після звільнення з місць позбавлення волі, вчинив нові умисні тяжкі корисливі злочини, тобто належних висновків для себе не зробив, офіційно не працює, суспільно-корисною діяльністю не займається, натомість шляхом вчинення корисливих кримінальних правопорушень задовольняє свої матеріальні потреби, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, характеризується посередньо, обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлено, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано вважав за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 3 місяці.

Врахувавши вищенаведене, суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, передбачена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 міри покарання у виді позбавлення волі, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з призначеним ОСОБА_7 покаранням за ч.4 ст. 185 КК України, та вважає, що таке покарання, відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, апеляційний суд не вбачає.

Що стосується доводів прокурора про те, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягав застосуванню, та застосував закон, що не підлягав застосуванню, колегія суддів вважає їх слушними з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції визнано доведеним, що ОСОБА_7 02.07.2023, 06.07.2023, 15.07.2023, 01.01.2024, 07.01.2024, 17.01.2024 вчинив крадіжки, які містять такі кваліфікуючі ознаки, як «повторність», «проникнення у житло та сховище», «вчинення в умовах воєнного стану». Кожне із злочинних діянь (кожен епізод злочинної діяльності) відповідає складу злочину, передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України. Крім того, суд з`ясував, що вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.12.2023 ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі. Отже, чотири крадіжки обвинувачений вчинив до, а три після ухвалення цього вироку.

Суд першої інстанції правильно ухвалив рішення не призначати за кожен із тотожних злочинів окремі покарання. Проте, суд не врахував правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 08.02.2021 у справі №390/235/19.

У цій постанові визначено, що якщо в діях особи має місце повторність кримінальних правопорушень, передбачена ч. 1 ст. 32 КК України, і ця особа

засуджується за вчинення кількох тотожних кримінальних правопорушень, які

кваліфікуються за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК України, і при цьому одне або кілька з них були вчинені до ухвалення попереднього вироку, а ще одне або декілька після його ухвалення, то спеціальні правила ч. 4 ст. 70 КК України не застосовуються. У такому випадку суд кваліфікує зазначені кримінальні правопорушення за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК У країни та призначає покарання, передбачене її санкцією, а остаточне покарання визначає за правилами ст. 71 КК України за сукупністю вироків.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтовано застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України та не застосував положення ст. 71 КК України, що призвело до призначення ОСОБА_7 за сукупністю вироків занадто м`якого покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчинених ним злочинів.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду в частині призначення покарання скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку відповідно до положень ст. 413, 414, 420 КПК України.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 426, 532 КПК України апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 , задовольнити.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 березня 2024 року в частині призначення покарання ОСОБА_7 , скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.4 ст.185 КК України до 6 років 3 місяців позбавлення волі.

Виключити з резолютивної частини вироку рішення суду про призначення ОСОБА_7 покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України та про зарахування у строк остаточного покарання відбутого частково покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.12.2023 (період з 30.01.2024 до 06.03.2024 включно).

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, визначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08.12.2023 та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 , рахувати з дня набрання вироком законної сили, тобто з 05.06.2024р.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді