ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 678/615/24

Провадження № 11-сс/4820/220/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника третьої особи ОСОБА_6

третьої особи ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференцзв`язку спільну апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 та його представника - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Летичівського районного суду Хмельницької області від 06 травня 2024 року про задоволення клопотання дізнавача про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000072, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 травня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 249 КК України, та

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені слідчим суддею обставини

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні сектору дізнання Відділу поліції №3 Хмельницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області перебуває кримінальне провадження №0000072 від 01.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною1 статті 249 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30 квітня 2024 року близько 22.00 год. на березі річки Вовк, що в селищі Летичів Летичівської селищної територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області, працівниками водної поліції сектору превенції Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області під час проведення оперативно-профілактичного відпрацювання території Хмельницького району Хмельницької області щодо протидії браконьєрству та іншим порушенням правил рибальства, в період встановленої Державним агентством меліорації та рибного господарства у Хмельницькій області весняно-літньої заборони на лов риби та інших водних біоресурсів, під час природного нересту, було виявлено ОСОБА_7 , який із використанням заборонених знарядь лову, а саме сіткоснастевого знаряддя риболовецьких сіток, здійснював незаконний вилов риби на річці Вовк.

01 травня 2024 року з 02 год. 18 хв. по 04 год. 30 хв. дізнавачем проведено огляд місця події та складено протокол з фототаблицею, в якому зазначено, що під час огляду виявлено сітки, а на пристані у воді - саморобний металевий ящик із сіткою, в якому знаходилася риба, в подальшому з вказаного ящика було витягнуто рибні біоресурси.

01 травня 2024 року вилучені в ході проведення огляду місця події речі визнані постановою дізнавача речовими доказами.

02 травня 2024 року до суду надійшло клопотання дізнавача про накладення арешту на тимчасово вилучене під час огляду майно три сітки і рибу різних видів.

Ухвалою слідчого судді Летичівського районного суду Хмельницької області від 06 травня 2024 року клопотання дізнавача про арешт майна задоволено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із ухвалою слідчого судді, третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 та його представник - адвокат ОСОБА_6 звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати зазначену ухвалу слідчого судді та накладений арешт на вилучене майно, а саме 31 рибину виду «лящ», 37 рибин виду «лящ», 169 рибин виду «карась сріблястий», одну рибину виду «окунь» та одну рибину виду «судак».

ОСОБА_7 вважає, що працівники поліції незаконно та без дозволу власника вилучили належну йому рибу.

Апелянти наголошують, що під час затримання працівниками поліції, ОСОБА_7 був при виконанні посадових обов`язків єгеря Летичівської районної організації УТМР та виконував рейд по охороні мисливських угідь. Частина риби, яка була вилучена, належить ОСОБА_7 , оскільки він придбав її на ринку та у підприємця самостійно для власного використання. На підтвердження цих обставин ОСОБА_7 надав слідчому судді видаткову накладну.

Також просив допитати свідка ОСОБА_8 , у якого він придбав рибу, та ОСОБА_9 , з яким вони перебували на рейді, однак слідчий суддя необґрунтовано відмовив.

Позиції учасників судового провадження

Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 та його представник - адвокат ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги, просили ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання дізнавача про арешт майна.

ОСОБА_7 наполягав, що вилучена риба належить йому, він її купив для особистих потреб, а не виловив. Зберігав рибу до свята на пристані у воді.

Прокурор просив оскаржуване рішення слідчого судді залишити без змін, як законне та обґрунтоване, ОСОБА_7 , як єгер не мав права вилучати сітки без повідомлення поліції, на теперішній час збираються докази, жодній особі не повідомлено про підозру.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали судової справи та дослідивши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог статей 98, 132, 167-168, 170-173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Згідно зі статтею 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачається, що будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до частини 3 статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовим доказом в розумінні статті 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінальних протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання дізнавача та накладаючи арешт на риболовецькі сітки та водні ресурси, слідчий суддя послався на вимоги статті 98, пункт 1 частини 2 статті 170 КПК України та зазначив, що ці речі обґрунтовано визнані постановою дізнавача речовими доказами у цьому кримінальному провадженні, і тому з метою забезпечення збереження речових доказів, які необхідні органу досудового розслідування для проведення слідчих (розшукових) дій (експертиз, слідчого експерименту, тощо), є всі підстави для накладення арешту.

Колегія суддів погоджується з зазначеним вище висновком слідчого судді.

Відповідно до вимог частини 2 статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Перевіркою наданих суду матеріалів кримінального провадження встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 травня 2024 року внесені відомості за № 0000072 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 249 КК України (а/с 7). Утім, наразі підозра за цим кримінальним провадженням жодній особі не оголошувалася.

01 травня 2024 року в період з 02 год. 18 хв. по 04 год. 30 хв. дізнавачем СД відділу поліції №3 Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_10 проведено огляд місця події на ділянці місцевості, яка розташована на лівому березі річки Вовк, що в селищі Летичів Летичівської селищної територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області, з координатами: широтою 49,3745283, довготою 27,5886729 і при огляді вилучено: сітку риболовецьку №1 довжиною - 115 м 78 см, висотою 1 м 80 см, розміром вічка 5 х 5 см; сітку риболовецьку №2 довжиною 103 м 95 см, висотою 1 м 70 см, розміром вічка 7 х 7 см; сітку риболовецьку №3 довжиною 246 м 12 см, висотою 2 м, розміром вічка 4,5 х 4,5 см; 169 рибин виду «карась сріблястий»; 68 рибин виду «лящ»; 1 рибину виду «окунь»; 1 рибину виду «судак»; 17 раків (а/с 10-16).

Того ж дня зазначені вище речі під час проведення огляду місця події вилучені та постановою дізнавача від 01.05.2024 визнані речовими доказами (а/с 17).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи певний вид обтяження, зокрема арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що такі докази можуть надати підстави для обґрунтованого повідомлення про підозру у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що у цьому кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З огляду на вказані обставини справи та диспозицію статті 249 КК України, що передбачає відповідальність за незаконне зайняття рибним, звіриним або іншим водним добувним промислом, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо правильності висновку слідчого судді про наявність правових підстав для задоволення клопотання дізнавача й накладення арешту на риболовецькі сітки та водні біоресурси. Вилучені речі відповідають критеріям частини 1 статті 98 КПК України, оскільки мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у даному кримінальному провадженні та є доказами вчинення розслідуваного кримінального правопорушення. Надані суду матеріали кримінального провадження містять належне обґрунтування необхідності накладення арешту на ці речі, тимчасово вилучені під час проведення огляду події, з метою збереження їх як речових доказів.

Тож, на поточному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника (законного володільця) майна, як накладення арешту на майно, що є співмірним тимчасовим обмеженням його прав. Тоді як не накладення арешту на тимчасово вилучене майно може призвести до настання негативних наслідків, що можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.

Так, зокрема, в рішенні у справі «Новоселецький проти України», Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення згаданого вище права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (п.101).

Дійсно, формальне посилання на положення статті 98 КПК України не може розцінюватися як відповідне обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи внаслідок накладення арешту на належне такій особі майно.

Однак, як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду з матеріалів кримінального провадження було встановлено достатньо підстав, щоб вважати вилучені органами досудового розслідування речі такими, що відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Крім того, слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна врахував розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На підставі зазначеного, доводи апелянтів ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_6 щодо незаконності вилучення у першого належної йому риби та необґрунтованості накладення на неї арешту є неспроможними та голослівними.

Щодо надання ОСОБА_7 слідчому судді видаткової накладної про придбання ним риби «карась» вагою 60 кг та прохання допитати як свідка ОСОБА_11 , в якого ОСОБА_7 придбав рибу виду «лящ», то колегія суддів вважає достатньо вмотивованим роз`яснення слідчого судді щодо вилучення цих речей, визнання їх речовими доказами та необхідності накладення на них арешту у порядку статті 170 КПК України. Вжиття заходу забезпечення кримінального провадження шляхом накладання арешту на майно є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними вище нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених статтею 2 КК України.

Водночас, апелянти не навели переконливих доводів, які б підтверджували, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження заподіяло власнику арештованого майна невідворотні негативні наслідки, чи що такий засіб забезпечення кримінального провадження є невиправданим. До того ж, усі вилучені водні біоресурси перебувають у належних умовах при застосуванні термальної обробки (замороження), а тому зберігають свої якісні властивості.

Крім того, колегія суддів звертає увагу і на те, що арешт майна може бути скасований повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала слідчого судді Летичівського районного суду Хмельницької області від 06 травня 2024 року про задоволення клопотання дізнавача та накладення арешту на тимчасово вилучене 01 травня 2024 року в ході проведення огляду місця події майно у кримінальному провадженні № 0000072, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 травня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 249 КК України, постановлена з урахуванням усіх обставин справи, з додержанням вимог кримінального процесуального закону, з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини в контексті захисту права власності особи, апеляційних підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Спільну апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 та його представника - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Летичівського районного суду Хмельницької області від 06 травня 2024 року про задоволення клопотання дізнавача та накладення арешту на тимчасово вилучене 01 травня 2024 року в ході проведення огляду місця події майно у кримінальному провадженні № 0000072, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 травня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 249 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2