Справа № 752/8144/24
Провадження № 1-кс/752/3500/24
У Х В А Л А

03 травня 2024 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000282 від 05.03.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбачених ч. 5 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

до Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000282 від 05.03.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбачених ч. 5 ст. 190 КК України.

Клопотання обгрунтовується тим, що Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000282 від 05.03.2024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбачених ч. 5 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, до слідчого управління ГУНП у м. Києві надійшла заява гр. ОСОБА_4 щодо неправомірних дій ОСОБА_5 , який у період часу з лютого до грудня 2023 року, під виглядом інвестування грошових коштів у діяльність, пов`язану з перепродажем сільськогосподарської продукції, зловживаючи довірою ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, заволодів належними йому грошовими коштами, спричинивши тим самим останньому шкоду в особливо великих розмірах.

Зокрема допитаний як потерпілий ОСОБА_4 показав, що приблизно в жовтні 2022 року він познайомився із ОСОБА_5 , на момент знайомства з яким у власності ОСОБА_5 нічого не було, офіційно він ніде працевлаштований не був. В подальшому, ОСОБА_5 запропонував займатися спільним бізнесом, який полягав у торгівлі сільськогосподарською продукцією. При цьому повну схему як вона здійснювалась, він йому не розповідав, а лише давав окремі доручення. В подальшому, ОСОБА_5 запропонував йому інвестувати власні грошові кошти у його діяльність. А саме, як пояснив ОСОБА_5 , інвестовані кошти він витратить на придбання сільськогосподарської продукції у фермерів, після чого реалізує її на заводи за більшою ціною, а отриману різницю вони повинні були розподілити між собою.

Так, приблизно наприкінці січня 2023 року він передав ОСОБА_5 власні грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США в якості інвестиції у вказану діяльність.

В подальшому, він передав інвестував у діяльність ОСОБА_5 позичені у знайомих грошові кошти у розмірі 330 000 доларів США. При цьому ОСОБА_5 пояснив, що вказані кошти він інвестує у закупівлю сільськогосподарської продукції, яку в подальшому реалізує, а їх загальний прибуток буде становити 5 доларів США за тону реалізованої продукції.

Через деякий час, а саме 12.03.2023 він продав власний автомобіль «БМВ Х7» та частину отриманих від продажу грошових коштів у розмірі 55 000 доларів США передав ОСОБА_5 у якості інвестиції у його бізнес, пов`язаний з торгівлею сільськогосподарської продукції.

Після цього, 23 червня 2023 року, йому зателефонував ОСОБА_5 та попросив мене знайти ще 100 000 доларів США для закриття контракту щодо закупівлі кукурудзи. Вказані кошти були передані ОСОБА_5 в борг знайомими ОСОБА_6 . Нападайлом ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Після цього ОСОБА_5 повідомив, що все добре та вони виконали контракт. При цьому прибуток склав по 160 000 доларів США на кожного. Однак, ОСОБА_5 вказані кошти ОСОБА_4 не передав, а залишив його для того щоб він далі працював.

Далі, 17 серпня 2023 року, ОСОБА_5 в його присутності передали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 раніше позичені 115 000 доларів США, з яких 100 000 доларів США ОСОБА_5 вмовив ОСОБА_8 знову позичити для інвестування у вказану діяльність. Крім цього, ОСОБА_5 вмовив ОСОБА_7 продати йому в розстрочку гідроцикл «BRP GTX 300» вартістю 30 000 доларів США, при цьому вказані кошти інвестувались у діяльність ОСОБА_5 під 5% на місяць.

Також, 24 серпня 2023 року, він інвестував через свого брата ОСОБА_13 передав ОСОБА_5 у якості інвестицій 48 000 доларів США.

Приблизно на початку вересня 2023 року, ОСОБА_5 повідомив, що у нього є контракт на 3,5 тис. тон насіння соняшника для реалізації якого йому не вистачає 200 000 доларів США. Після цього, він звернувся до свого знайомого ОСОБА_14 , який в подальшому передав вказані кошти ОСОБА_5 при умові, що він також отримає 50% прибутку від зазначеного контракту, який повинен був становити 40 доларів США на тонні.

Також, наприкінці вересня 2023 року, ОСОБА_5 запропонував його знайомій ОСОБА_15 інвестувати грошові кошти у закупівлю насіння соняшника для подальшої її поставки на завод для переробки та подальшим продажем олії, отриманої з його переробки. При цьому прибуток повинен був скласти 70 доларів США на тонні. Після цього, ОСОБА_15 передала ОСОБА_5 200 000 доларів США.

10.10.2023 він позичив у знайомого ще 30 000 доларів США, які в подальшому також інвестував у діяльність ОСОБА_5 під 5% на місяць.

В подальшому він почав просити ОСОБА_5 повернути кошти, який до теперішнього часу їх не повернув та постійно придумує якісь причини щоб їх не повертати.

Також йому відомо, що ОСОБА_5 брав грошові кошти у багатьох людей під різними приводами та на даний час має велику заборгованість перед ними. Також в розмовах з ним він зрозумів, що більшу частину отриманих грошових коштів ОСОБА_5 привласнює, а передає лише відсотки для того щоб люди вважали, що все працює та інвестували у нього більше коштів.

За весь період ОСОБА_5 повернув йому грошові кошти у розмірі 143 000 доларів США.

Заборгованість ОСОБА_5 становить 1 162 224,00 доларів США. У вказану суму зокрема входять 452 464,50 доларів США, які ОСОБА_5 повинен віддати ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , 200 000 доларів США, які він брав у ОСОБА_15 , 168 000 отриманих від ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_20 , а також належних ОСОБА_4 особисто 341 800 доларів США.

Також за вказаний період, ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_21 не маючи офіційних джерел доходів постійно купують коштовне рухоме та нерухоме майно.

Таким чином, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 з самого початку не збирався виконувати взяті на себе зобов`язання, а після отримання коштів та здійснення часткового погашення відсотків заволодів ними.

24 квітня 2024 року на підставі ухвали слідчого суді Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_22 від 22.04.2024 проведено обшук в ході якого за адресою: АДРЕСА_1 було вилучено автомобіль «TESLA MODEL Y» д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ключ до нього.

Вилучений автомобіль та ключ до нього визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

У зв`язку з зазначеним вище в органу досудового розслідування на даний час у кримінальному провадженні виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене вище майно, з метою досягнення дієвості даного кримінального провадження, в частині збереження речових доказів.

Прокурор звернувся до суду з заявою про розгляд клопотання за його відсутності, просив задовольнити.

Власник майна у судовому засіданні відсутній, про дату, час і місце розгляду клопотання повідомлялася належним чином.

За правилами ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання про накладення арешту, фіксування технічними засобами судового засідання не здійснювалось у зв`язку з відсутністю у судовому засіданні осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Дослідивши клопотання та додані до нього додатки, приходжу до висновку, що заявлені вимоги про накладення арешту підлягають задоволенню за наступних підстав.

Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000282 від 05.03.2024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбачених ч. 5 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 22.09.2023 року надано дозвіл на обшук автомобіля «TESLA MODEL Y» д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За даними протоколу обшуку складеного 24.04.2024 року у межах кримінального провадження № 0000282 від 05.03.2024 року виявлено та вилучено автомобіль «TESLA MODEL Y» д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, до зазначеного вище протоколу обшуку додані зауваження адвоката, відповідно до яких останній зазначив, що автомобіль вилучено всупереч ухвалі про дозвіл на обшук.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали судового провадження, зокрема протокол допиту свідка ОСОБА_24 , слідчий суддя вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, за яким здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що автомобіль «TESLA MODEL Y» д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , вилучений 24.04.2024 року під час обшуку, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки можуть бути набутими кримінально-протиправним шляхом, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Як убачається з положень ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

З урахуванням наведеного, відсутність автомобіля «TESLA MODEL Y» д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 у переліку, щодо якого прямо було надано дозвіл на відшукання в ухвалі слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 22.04.2024 року про дозвіл на обшук, не є перешкодою для тимчасового вилучення такого майна та звернення у подальшому з клопотанням про арешт такого майна, а тому посилання представника власника майна у своїх зауваженнях до протоколу обшуку на вказану обставину не може бути підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000282 від 05.03.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбачених ч. 5 ст. 190 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на вилучений в ході обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого суді Голосіївського районного суду міста Києва від 22.04.2024, автомобіль «TESLA MODEL Y» д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ключ запалювання до нього.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1