1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/6209/24 1-кс/335/2441/2024
13 червня 2024 року м. Запоріжжя
У ході досудового розслідування по даному кримінальному провадженню встановлено, що впродовж 2023-2024 років, на території м. Запоріжжя та Запорізької області, невстановлена особа здійснює незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу серед військовослужбовців. Збут наркотичних засобів здійснюється за попереднім замовленням у визначеному місці за готівкові кошти. Передача наркотичного засобу відбувається одразу після сплати визначеної суми грошових коштів. У ході розслідування було встановлено, що однією з осіб, що здійснюють незаконний збут наркотичних засобів є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 05.06.2024 у період часу з 17:27 по 18:15, на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, було проведено санкціонований обшук за місцем мешкання ОСОБА_7 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого було виявлено та вилучено: грошові кошти у сумі 1150 (одна тисяча сто п`ятдесят) доларів США купюрами номіналом: 100 (сто) доларів США у кількості 11 (одинадцяти) штук; 50 (п`ятдесят) доларів США у кількості 1 (однієї) штуки.
З метою забезпечення збереження речових доказів та подальшого використання як доказ факту чи обставини, що встановлюються на час кримінального провадження, слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучені грошові кошти.
У судовому засіданні слідчий ОСОБА_6 клопотання підтримав, просив його задовольнити. Зазначив, що ОСОБА_7 за збут наркотичних засобів надавав банківську картку своєї дружини ОСОБА_4 , на яку скидували грошові кошти.
Володілець майна ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначила, що вилучені грошові кошти належать їй, це її особисті кошти (збереження). Також пояснила, що вона офіційно працює у державній службі, отримує заробітну плату у розмірі 12 000,00 грн. та зареєстрована як ВПО і отримує кошти у розмірі 5 000,00 грн.
Адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Зазначив, що 05.06.2024 незаконно та необгрунтовано у житловому приміщенні, де також мешкає ОСОБА_4 з дитиною. було вилучено 1150 доларів США, які належать особисто ОСОБА_4 . Слідчим у клопотанні не мотивовано, що грошові кошти є знаряддям та речовими доказами у даному кримінальному провадженні. Жодних доказів того, що ці кошти мають будь-яке значення для розслідування вказаного кримінального провадження, та відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, слідчий у клопотанні не навів. Також, слідчим не мотивовано мету накладення арешту на грошові кошти. До клопотання долучено письмові заперечення.
Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення учасників, слідчий суддя дійшов до таких висновків.
05 червня 2024 року, у ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , а саме за адресою АДРЕСА_1 , вилучено вказані у клопотанні грошові кошти.
06 червня 2024 року слідчим винесено постанову про визнання вказаних грошових коштів речовим доказом у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, метою арешту майна є забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Частиною 1 ст. 98 КПК України, встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України, передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Разом з цим, звернувшись на виконання вимог статті 170 КПК України, після вилучення вказаного майна з клопотанням про його арешт, слідчий, обмежившись загальним посиланням на норми КПК України, не навів жодної правової підстави для арешту вказаного у клопотанні майна, не вмотивував приводів припускати, що невжиття таких заходів забезпечення кримінального провадження може призвести до настання негативних наслідків.
Слідчий суддя звертає увагу на те, що до клопотання про арешт майна слідчим не долучено жодних доказів та не наведено жодних аргументованих доводів, що дозволяли б слідчому судді встановити розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також того, що у застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження є виправдана необхідність.
Згідно зі статтею 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
Враховуючи викладені обставини, а також те, що органом досудового розслідування, не доведено той факт, що вилучені грошові кошти мають відношення до обставин, які підлягають дослідженню у відповідному кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на вказане майно, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 та ч. 3 ст. 173 КПК України, є підставою для повернення тимчасово вилученого майна.
Керуючись ст.ст. 131-132, 170-173, 369, 372 КПК України, слідчий суддя,
У задоволення клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 про арешт майна відмовити.
Вилучені 05.06.2024 у ході проведення обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти у розмірі 1150 доларів США, - повернути ОСОБА_4 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали суду оголошено 14 червня 2024 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1