Провадження № 11-кп/824/1326/2024 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

20 лютого 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Київської області, громадянки України, українки, освіта середня спеціальна, не одруженої, працюючої маляром на будівництві, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначи їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання щодо цивільних позовів та речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_7 визнана винною у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, за наступних обставин.

Так, період часу приблизно з 23:00 год. 24.07.2020 року до 00:30 год. 25.07.2020 року ОСОБА_7 знаходилась за місцем проживання, зі своїм співмешканцем ОСОБА_9 у квартирі АДРЕСА_2 , де сумісно вживали спиртні напої.

В подальшому, 25.07.2020 року приблизно о 00:30 год. під час вживання спиртних напоїв на кухні вищевказаної квартири, між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт, який поступово переріс в штовханину між ними.

Так, під час штовханини у ОСОБА_7 на фоні раптово виниклої особистої неприязні виник умисел на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, 25.07.2020 року приблизно о 00:30 год., перебуваючи в приміщенні між кухнею та коридором квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , схопила правою рукою з кухонного столу ніж та нанесла удар в область живота.

Відповідно висновку експерта № 042-1278-2020 від 28.09.2020 року виявлене тілесне ушкодження у потерпілого, а саме проникаюче колого-різане поранення черевної порожнини є небезпечним для життя, а тому, зазначене тілесне ушкодження, відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказує, що при призначаючи обвинуваченій покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд не навів жодних переконливих доводів щодо можливості виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, адже в матеріалах справи такі дані відсутні, вході судового розгляду кримінального провадження їх не отримано. Вказує, що не заслуговують на увагу також посилання суду на те, що обвинувачена раніше не судима, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, за місцем проживання характеризується нейтрально, працевлаштована та можливість не ізолювати останню від суспільства, адже вказані обставини жодним чином не знижують суспільну небезпеку вчиненого злочинного діяння та вже враховані судом під час обрання виду та розміру кримінального покарання. Зазначає, що повторне посилання на ті самі обставини при вирішенні питання про можливість звільнення обвинуваченої від відбування призначеного покарання з випробуванням є неприпустимим. Також вказує, що суд безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 - щире каяття.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку обвинуваченої, яка проти неї заперечила, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч.2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги прокурора, в частині призначеного ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку, про можливість її виправлення без відбування покарання. Такий висновок суду повинен ґрунтуватися на відомостях про вчинене особою кримінальне правопорушення, її посткримінальну поведінку та характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки, наявність чи відсутність судимості тощо. Лише проаналізувавши в сукупності всі зазначені обставини у конкретному кримінальному провадженні, суд може дійти висновку про наявність підстав для звільнення особи від відбування покарання в умовах застосування ст. ст. 75, 76 КК України.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції на виконання наведених вимог закону, призначаючи ОСОБА_7 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винної, яка раніше не судима, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується посередньо, працевлаштована. Судом визнано обставиною, що пом`якшує покарання, - щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставиною, що обтяжує покарання, судом визнано вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. Зваживши в сукупності вказані обставини, суд призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, що прокурором в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з тим, враховуючи наявність пом`якшуючих покарання обставин, особу винної, яка раніше не судима, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працює малярем на будівництві, має постійне місце реєстрації та проживання, свою вину визнала, її поведінка в суді свідчить про щире каяття, тяжких наслідків не настало, потерпілий претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої не має, не наполягає на призначенні покарання, пов`язаного з позбавленням волі, суд дійшов висновку, що її перевиховання й виправлення можливе без ізоляції від суспільства та звільнив її від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень ст. 75 КК України та покладенням на неї обов`язків, що передбачені ст. 76 КК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду і вважає їх достатньо мотивованими.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що вказані судом обставини для звільнення обвинуваченої від відбування покарання жодним чином не знижують суспільну небезпеку вчиненого злочинного діяння є неспроможними, а крім того, судом додатково враховано те, що потерпілий претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої не має, не наполягає на призначенні покарання, пов`язаного з позбавленням волі.

Також колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне визнання судом обставиною, яка пом`якшує покарання - щире каяття обвинуваченої, оскільки ОСОБА_7 беззаперечно визнала свою винуватість, щиро покаялась, про що свідчила її поведінка в суді.

Будь-яких інших доводів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного вироку чи не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли б свідчити про те, що виправлення і перевиховання ОСОБА_7 неможливе без реального відбування покарання прокурором не наведено.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом першої інстанції вироку щодо ОСОБА_7 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції вимог ст.75 КК України, у зв`язку з чим апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя