Провадження №11-кп/824/29/2024 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 23 жовтня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, директора ТОВ «Арм Еліт», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду І-ї інстанції, ОСОБА_7 невстановленим способом у невстановленому слідством місці та час, однак не пізніше 04.03.2021 року, набув вогнепальну зброю - 7,63 мм нарізний карабін «Маузер К 96» з серійним номером НОМЕР_1 , бойові припаси - 7,62 мм пістолетні набої зразка 1930 року з кулею «П» стальним сердечком (НОМЕР_2), калібру 7,62х25ТТ в кількості 4 шт., 9 мм пістолетний набій з експансивною кулею JHP, калібру 9х19 мм LUGER, 9 мм, пістолетний набій з кулею FMG (зі свинцевим сердечком), калібру 9х19 мм LUGER, після чого діючи умисно, всупереч передбаченому законом порядку, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та можливість настання суспільно-небезпечних наслідків, маючи умисел на незаконне зберігання зброї і бойових припасів без передбаченого законом дозволу, в порушення Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 року, Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1988 року, Постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 року «Про право власності на окремі види майна» та додатку № 1 до вказаної постанови («Перелік видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України»), зберігав їх за місцем свого проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , чим здійснив зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

04.03.2021 року в ході обшуку приміщення квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 і де він фактично проживає виявлено та вилучено на балконі, який примикає до кімнати, розташованій зліва від входу, у шафі із особистими речами замотану у поліетиленовий пакет вогнепальну зброю - 7,63 мм нарізний карабін «Маузер К 96» з серійним номером НОМЕР_1 , у шафі тієї ж кімнати бойові припаси - 7,62 мм пістолетні набої зразка 1930 року з кулею «П» стальним сердечком ( НОМЕР_2 ), калібру 7,62х25ТТ в кількості 4 шт., 9 мм пістолетний набій з експансивною кулею JHP, калібру 9х19 мм LUGER, 9 мм, пістолетний набій з кулею FMG (зі свинцевим сердечком), калібру 9х19 мм LUGER, які ОСОБА_7 зберігав без передбаченого законом дозволу.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурором подано апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Мотивуючи такі вимоги вказує, що при призначенні ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання не в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який тривалий час працює директором магазину, який спеціалізується на продажі зброї та бойових припасів, має у своєму користуванні декілька одиниць вогнепальної зброї із наявністю відповідних дозволів, у зв`язку з його професійною діяльністю обізнаний з порядком поводження зі зброєю, що, на думку прокурора, вказує на підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого.

Також, зазначає, що судом залишено поза увагою відношення обвинуваченого до скоєного, який вину свою не визнавав, намагався ввести слідство та суд в оману своїми не правдимими показами.

Таким чином, на думку апелянта, призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 є несправедливим внаслідок м`якості.

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 -адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаною можливістю їх отримати.

Також, просить повторно дослідити наявні в матеріалах кримінального провадження письмові докази та повторно допитати обвинуваченого та свідків.

Свої вимоги мотивує тим, що вирок Дарницького районного суду міста Києва від 23 жовтня 2023 року є незаконним, необгрунтованим та невмотивованим, а висновки зазначеного вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, зазначає, що суд у вироку посилається на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 26.02.2021 року у справі №554/1633/21 про надання дозволу на проведення обшуку за адресою проживання обвинуваченого, проте, дана ухвала винесена з порушенням ч. 2 ст.234 КПК України, а тому вважається недопустимим доказом у розумінні ст. 86 КПК України та на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. В свою чергу, враховуючи доктрину «Плодів отруйного дерева» всі отримані докази похідні від ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави також є не допустимими.

Вказує, що протокол НСРД №14/2/1-3381 від 29.04.2021 року та (Том 2 а.с.205) та ухвалу Київського апеляційного суду від 23.02.2021 року (Том 2 а.с. 198) також є недопустимими доказами, з огляду на те, що негласну слідчу (розшукову) дію та склав протокол співробітник 2 управління ГУ БКОЗ СБ України старший лейтенант ОСОБА_10 , без наявності відповідного доручення на проведення негласної слідчої (розшукової) дії. При цьому, звертає увагу на те, що з ухвали Київського апеляційного суду від 23.02.2021 року та протоколу НСРД №14/2/1-3381 від 29.04.2021 року, вбачається що дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії та фактично сама вказана слідча дія була проведена в рамках кримінального провадження № 0002376 від 08.12.2020 року, в той же час як, оскаржуваний вирок винесено в рамках кримінального провадження № 0000048 від 21.02.2022 року.

Захисник зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки протоколу обшуку. Так, звертає увагу, що в протоколі обшуку окрім прокурора, понятих, власників житла та захисників, вказані ще співробітник СБУ ОСОБА_11 та співробітник СБУ ОСОБА_12 під час дослідження відеозапису обшуку встановлено що на обшуку були присутні ще два співробітники СБУ які не були внесені в протокол обшуку, доручення від прокурора на проведення обшуку оперативним співробітникам СБУ в матеріалах кримінального провадження відсутнє.

Також, вказує, що обвинуваченому була вручена ухвала про обшук, після вивчення вказаної ухвали обвинуваченим був наданий доступ до його квартири, після чого не внесені до протоколу обшуку співробітники СБУ, фактично розпочали обшук шляхом отримання доступу та візуального огляду сейфу із зброєю. І тільки після цього прокурор почала роз`яснювати права учасникам слідчої дії, що є порушенням норм ч. 3 ст. 223 КПК України,

Звертає увагу, що вилучення під час проведення обшуку нарізного карабіну «Маузер К 96» з серійним номером НОМЕР_1 , то процедура отримання даного доказу викликає дуже об`єктивні сумніви, оскільки на долученому до протоколу обшуку відеозаписі не зафіксовано де і ким було виявлено дану зброю, будь-яких відбитків пальців або слідів ДНК обвинуваченого та будь-кого, оскільки в матеріалах справи відсутні профільні експертизи з вказаних питань.

Крім того, захисник зауважує, що судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження не було належним чином оцінено доводи сторони захисту щодо порушення підслідності у даному кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, заперечували проти апеляційної скарги прокурора, доводи прокурора, який підтримав власну апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення апеляційних вимог захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.

Згідно з ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України, колегія суддів вважає обгрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на сукупності допустимих, достовірних та достатніх для цих висновків доказів, які повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено досліджені в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також про невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстнції.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєному не визнав, та показав, що є директором магазину зброї. В той час коли до нього прийшли із обшуком, вони із дружиною саме перебували за містом, коли повернулися, то біля квартири стояло багато людей, йому зачитали його права та роз`яснили за яким кримінальним провадженням буде проводитись обшук. Вони увійшли до квартири та розпочали обшук, проведення обшуку розпочали без присутності адвоката. При обшуку в спальні він разом із представником прокуратури знаходилися в коридорі, а коли проводився обшук на балконі, там були лише оперативники, поняті в цей час були в кімнаті. Він почув шурхіт і наче щось знайшли. Один із оперативників забрав все, в тому числі і патрони, на які у нього був відповідний дозвіл. Зазначив, що між понятими була розмова з приводу коробок, хоча одна із коробок була з-під ялинки, а у двох інших були іграшки, при цьому знайшли якійсь пакет. В квартирі проживають він, його дружина та донька. При цьому зазначив, що зброю і набої він дійсно зберігав за місцем свого проживання, однак зберігав виключно те, на що мав відповідні дозволи. 2 карабіни і мисливську гладкоствольну рушницю він зберігав у сейфі, деякі патрони зберігались у шафі, бо у сейфі не було достатньо місця. Звідки взялися патрони та карабін Маузер і ким вони зберігались йому невідомо.

Незважаючи на позицію обвинуваченого стосовно невизнання вини у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, його винуватість доводиться наступними доказами:

- показаннями свідка ОСОБА_13 , яка показала, що із обвинуваченим не знайома, була запрошена в якості понятої при обшуку житла. При обшуку були присутні слідчі, адвокати, власник житла, дружина та донька. Обшук проводився у трьох кімнатах, в її присутності та в присутності іще одного понятого у великій кімнаті, при них відкрили сейф, у якому було виявлено зброю, під телевізором у шухляді було виявлено патрони і гільзи. Під час обшуку на балконі дістали коробку, в якій також була зброя, після чого було складено відповідний протокол. Під час обшуку велася зйомка, все описувалося. На питання про дозволи на зброю власник житла показував слідчому документи, однак на зброю в коробці сказав, що не знає як вона туди потрапила. Сказав, що у нього магазин зброї, він ходить на полювання, із полювання залишилися патрони, які було знайдено в шафі.

- поясненнями свідка ОСОБА_14 яка показала, що була пристуня в якості понятої при обшуку, окрім неї були присутні адвокат, працівники СБУ, прокурор і власник квартири, його дружина і їх дитина. У великій кімнаті зліва знаходиться балкон, на якому на полці в коробці, було виявлено як ручку від зброї - приклад, замотану як у сітку чи папір, ткань, а у шухляді в кімнаті знайшли патрони. Був сейф зі зброєю і власник сказав, що він тримає магазин зброї, документи були.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду показала, що вже 13 років проживає спільно із батьком ОСОБА_7 та матір`ю ОСОБА_16 за місцем проведення обшуку. Зазначила, що коли прийшли із обшуком, то стали вибивати двері, вона в цей час була в квартирі, однак спала. У батька забрали паспорт, телефон, сім-картки та мамин записник. Поняті, які були присутні при обшуку, на кухні дуже детально вказували, де і що шукати. Коли з цього приводу вона з рідними зробили зауваження - їм сказали, щоб вони йшли в кімнату. Вказала, що поняті під час обшуку на балкон не виходили, а знаходилися в кімнаті.

Свідок ОСОБА_17 показав, що він є братом обвинуваченого, дійсно спілкувався із племінницею ОСОБА_18 з приводу того, щоб остання сховала зброю, належну її батьку ОСОБА_7 , яка залишена ним після полювання і на яку він має відповідні дозволи, до сейфу, з метою уникнення адміністративної відповідальності за порушення правил зберігання зброї. Вказав, що під «батьковою коробкою» мав на увазі сейф. При цьому вказав, що з приводу того, що він радив племінниці розібрати щось на запчастини, одну із яких викинути - сказати нічого не може, оскільки не пам`ятає. Також зазначив, що його брат ОСОБА_7 був здивований тим, що знайшли на балконі, оскільки було знайдено лише частину Маузера .

Свідок ОСОБА_16 в суді показала, що обвинувачений ОСОБА_7 приходиться її чоловіком. Вона була присутня під час обшуку, Зазначила, що вони просили зачекати на адвоката, однак їм було відмовлено. Двері квартири їм відкрила донька, і вони всі зайшли. Підтвердила наявність зброї і набоїв у приміщенні квартири, які належать виключно її чоловіку, оскільки вона взагалі не розбирається у зброї. Також зазначила, що під час обшуку одна із понятих сиділа на дивані, а інша у кріслі, при цьому на балкон ніхто не виходив, і взагалі вона не пам`ятає, щоб хтось із них вставав. В подальшому, два чоловіки, які були на балконі, щось знайшли.

Колегія суддів вважає покази ОСОБА_20 та ОСОБА_14 детальними та чіткими щодо обставин проведеного обшуку та результатів, які узгоджуються не тільки між собою, а й з іншими доказами по справі, а саме:

- ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 26.02.2021 року у справі № 554/1633/21, про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 ; протоколом обшуку від 04.03.2021 року, згідно якого прокурором ОСОБА_21 , за участю захисників ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , інших осіб співробітників СБУ - ОСОБА_11 та ОСОБА_24 , ОСОБА_7 , а також ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , в присутності двох понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , проведено обшук квартири АДРЕСА_2 , де фактично проживає ОСОБА_7 , в ході якого здійснювалась відеофіксація даної слідчої дії на відеокамеру «Canon LEGRIA HF R67»з додатками: описом та флеш накопичувачем «Kingston micro SD 32GB» на якому зафіксовано хід проведення обшуку (т. 2 а. п. 115-123); довідкою з ВКЗОЗ НП України, проте що станом на 03.12.2021 року та 30.12.2021, за даними автоматизованих обліків, вогнепальна зброя - 7,63 мм нарізний карабін «Маузер К 96» з серійним номером НОМЕР_1 не значиться, та згідно із вище зазначених обліків за ОСОБА_7 чи іншою особою не зареєстрована (т. 2 а. п. 188, 190); інформаційною довідкою № 297569198 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (т. 2 а. п. 166, 167).; ухвалою про арешт майна вилученого під час обшуку; висновком судово-балістичної експертизи № 137/6 від 06.09є.2021 року, що наданий на дослідження предмет, зовні схожий на вогнепальну зброю марки MAUSER, заводський номер НОМЕР_1 (об`єкт № 6), є вогнепальною зброєю - 7,63 мм нарізним карабіном Маузер К 96 з серійним номером НОМЕР_1 . Карабін до стрільби придатний. Надані на дослідження предмети, зовні схожі на набої ймовірно калібру 7,62 мм, в кількості 4 шт., (об`єкти № 5), є бойовими припасами пістолетними набоями зразка 1930 р. з кулею «П» стальним сердечком ( НОМЕР_2 ), калібру 7,62х25ТТ. Об`єкти № 5 придатні до використання призначенням (стрільби) (т. 2 а. п. 173-184); постановою від 03.12.2021 року про визнання майна вилученого 04.03.2021 року в ході обшуку речовими доказами; ухвалою від 23.02.2021 року про дозвіл на проведення НСРД; протоколом фіксації змісту проведеної НСРД у кримінальному провадженні № 002376 від 29.04.2021 року, матеріали якої зафіксовані на оптичному диску DVD-R «Verbatim» № 55/9 від 01.03.2021 року, знято інформацію з транспортних телекомунікаційних мереж з номеру НОМЕР_3 , яким користувався ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із якого вбачається, що 04.03.2021 року о 8 год. 08 хв. 59 сек. відбулась розмова ОСОБА_17 та особи на ім`я « ОСОБА_18 », тривалістю 1 хв. 13 сек. Дзвінок відбувся із номеру НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_17 на мобільний термінал із номером НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_15 . З телефонної розмови вбачається, що ОСОБА_25 , знаючи про знаходження працівників правоохоронних органів біля дверей квартири із ухвалою на обшук, намагалась переховати та розібрати, слідуючи порадам брата батька - ОСОБА_17 вогнепальну зброю, при цьому коробка зі зброєю належить її батьку ОСОБА_7 , про що їй достовірно відомо (т. 2 а.с. 205-207).

Вищезазначені, досліджені безпосередньо судом першої інстанції докази суд апеляційної інстанції вважає належними, допустимими та в сукупності достатніми для встановлення існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, та які у своїй сукупності вказують на умисний характер дій обвинуваченого і відтворюють обставини вчиненого ОСОБА_7 злочину та його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Всупереч доводів апеляційної скарги захисника, фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_7 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення.

Твердження сторони захисту про порушення правил підслідності у даному кримінальному провадженні, через проведення досудового розслідування не слідчими Національної поліції, а слідчими СБУ, до компетенції яких не відноситься розслідування справ, пов`язаних із роботою дозвільної системи, є безпідставними, на що вірно звернув увагу суд першої інстанції, оскільки заступник Генерального прокурора своєю постановою від 04.06.2021 року, в порядку ч. 5 ст. 36 КПК України, у зв`язку із неефективністю здійснення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002376 слідчими Державного бюро розслідувань, доручив здійснення подальшого досудового розслідування Головному слідчому управлінню Служби безпеки України. При цьому, в ході досудового розслідування слідчими СБУ вказаного кримінального провадження було виявлено предмети, які є вогнепальною зброєю та бойовими припасами, про що було внесено відповідні відомості до ЄРДР за № 0000396 та проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні доручено слідчому ГСУ СБУ. В подальшому матеріали вказаних кримінальних проваджень та кримінального провадження за № 0000395 були об`єднані в одне провадження за № 0002376, з якого виділено матеріали досудового розслідування з внесенням відомостей до ЄРДР за № 0000410 за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 209-1, ч. 1 ст. 366 КК України та належним чином мотивованою постановою прокурора Офісу Генерального прокурора від 31.125.2021 року визначено підслідність за слідчими СБУ. 21.02.2022 року з вказаного кримінального провадження виділено матеріали досудового розслідування, з внесенням відомостей до ЄРДР за № 0000048, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, з дорученням на проведення досудового розслідування слідчим СБУ.

З огляду на зазначене вище, безпідставними є посилання захисника не недопустимість як доказів результатів проведеного НСРД на підставі ухвали Київського апеляційного суду від 23.02.2021, оскільки кримінальне провадження № 0000048, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, було виділено з кримінального провадження, яке розслідувалося стосовно тих самих фактичних обставин, щодо однієї і тієї ж особи, тому вимоги ст. 257 КПК України у цьому випадку не застосовуються.

Таким чином, порушення встановленого КПК України порядку отримання доказів, як про те зазначає захисник, колегією суддів не встановлено.

Доводи захисника про те, що ухвала Октябрського районного суду м. Полтави від 26.02.2021 року, на підставі якої 04.03.2021 було проведено обшук, винесена з порушенням ч. 2 ст. 234 КПК України, а тому є недопустимим доказом, як і всі похідні від неї докази, є непереконливими, з огляду на те, що дозвіл на проведення обшуку було надано за клопотанням у кримінальному провадженні №0002376 від 08.12.2020, яке перебувало в провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві.

Твердження сторони захисту про те, що в протоколі обшуку окрім прокурора, понятих, власників житла та захисників, вказані ще співробітник СБУ ОСОБА_11 та співробітник СБУ ОСОБА_24 , а з відеозапису обшуку встановлено присутність ще двох співробітників СБУ, за відсутності доручення від прокурора на проведення обшуку оперативним співробітникам СБУ, не заслуговують на увагу, оскільки у протоколі обшуку від 04.03.2021 року, чітко вказано прізвище, ім`я та по батькові всіх присутніх під час обшуку осіб.

При цьому, слід зазначити, що обшук було проведено прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_21 , на підставі ухвали слідчого судді від 26.02.2021 року, у відповідності до вимог ст. ст. 234 - 236 КПК України, у зв`язку з чим, доводи захисника про відсутність доручення від прокурора на проведення обшуку, є неспроможними.

На переконання колегії суддів, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, та дійшов обгрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Висновки наведені у вироку суду першої інстанції не спростовуються доводами апеляційної скарги захисника.

Підстав, за яких сторона захисту наполягала на скасуванні вироку суду та закритті кримінального провадження у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаною можливістю їх отримати, апеляційним судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 внаслідок м`якості, колегія суддів вважає непереконливими.

За змістом положень ст. 50 КК України покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, фактичні обставини справи та характер злочинного діяння, те, що обвинуваченому достеменно відомий порядок поводження з вогнепальною зброєю та бойовими припасами, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, працює, на спеціальних обліках не перебуває. Відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції визнав за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 263 КК України, з чим повністю погоджується колегія суддів, оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження скоєння ним нових злочинів.

Підстав вважати призначене ОСОБА_7 покарання явно несправедливим через м`якість, як на те вказує прокурор, апеляційним судом не встановлено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що підстави для скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні поданих апеляційних скарг слід відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 23 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України - без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: