Справа № 127/5553/24
Провадження № 1-кс/127/2467/24
У Х В А Л А

Іменем України

26 лютого 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2

за участю:

прокурора: ОСОБА_3 ,

слідчого: ОСОБА_4 ,

захисників: адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в режимі відеоконференції, клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області майора юстиції ОСОБА_4 про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000038 від 30.01.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

19.02.2024 Слідчий в ОВС слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області майор юстиції ОСОБА_4 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_9 , про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000038 від 30.01.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Клопотання мотивовано тим, що слідчим відділом УСБУ у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000038 від 30.01.2023 за підозрою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України.

В межах даного кримінального провадження, 06.05.2023 у порядку передбаченому ч. 3 ст. 111, ч. 8 ст. 135, п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України, громадянину України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також 11.05.2023 у порядку передбаченому ч. 3 ст. 111, ч. 8 ст. 135, п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України, громадянину України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Підозрюваний ОСОБА_7 , у встановленому кримінальним процесуальних законодавством порядку, викликався для проведення за його участю слідчих та процесуальних дій на 10, 11 та 12 травня 2023 року, тому підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Підозрюваний ОСОБА_8 , у встановленому кримінальним процесуальних законодавством порядку, викликався для проведення за його участю слідчих та процесуальних дій на 15, 16 та 17 травня 2023 року, тому підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вказані виклики не з`явилися, про поважні причини неприбуття на виклики не повідомили. Здійснення викликів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у відповідності до 135 КПК України, підтверджується матеріалами кримінального провадження.

На підставі ст. 281 КПК України, постановами слідчого у кримінальному провадженні оголошено розшук підозрюваних ОСОБА_7 29.05.2023, ОСОБА_8 29.06.2023.

Надалі, постановою про зупинення досудового розслідування від 29.09.2023 досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000038 від 30.01.2023, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України, зупинено. Після цього, 13.02.2024 досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 від 30.01.2023 відновлено слідчим з підстав, передбачених ч. 1 ст. 282 КПК України.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, наразі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 постійно перебувають на території держави-агресора російській федерації, а також здійснюють виїзди на тимчасово окуповану територію України.

Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підозрюються у вчиненні особливо тяжкого злочину, який становить значну суспільну небезпеку: санкцією ч. 2 ст. 111 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна. Наразі встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , достовірно знаючи про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину та маючи статус осіб, які перебувають у розшуку, переховуються від слідства на території держави-агресора рф, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, достовірно знаючи про здійснення стосовно них досудового розслідування, у тому числі в інших кримінальних провадженнях, а також їх розшуку компетентними органами.

На підставі викладеного слідчий звернувся до суду з клопотанням про здійснення спеціального досудового розслідування.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_9 та слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримали за обставин викладених у ньому та просили його задовольнити.

Захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував щодо поданого клопотання в частині здійснення спеціального досудового розслідування відносно ОСОБА_7 .

Захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні поклався на розсуд суду щодо поданого клопотання.

Суд, дослідивши вказане клопотання, матеріали кримінального провадження №0000038, заслухавши думку прокурора та слідчого, пояснення захисників підозрюваних, дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом УСБУ у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000038 від 30.01.2023 за підозрою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000038 від 30.01.2023 слідує, що: «Громадяни України ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи на території російської федерації, у березні квітні 2022 року надали невстановленим представникам російської федерації допомогу в проведенні підривної діяльності проти України.»

Обґрунтовуючи клопотання слідчим зазначається, що досудовим розслідуванням встановлено, що Відповідно до Конституції України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (далі рф) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент рф володимир путін, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів зс рф на територію України.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).

До складу ООН входять Україна, рф та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від

14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є рф.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і рф.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та рф уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та федеральним законом рф від 2 березня 1999 року № 42ФЗ). Відповідно до статей 2 3 зазначеного договору, рф зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та рф про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований рф 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1-2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

З метою зміни меж території та державного кордону України під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та зс рф, 7 квітня 2014 року на території Донецької області України створено терористичну організацію «донецька народна республіка» (далі «днр»), а 27 квітня 2014 року на території Луганської області України терористичну організацію «луганська народна республіка» (далі «лнр»), у складі яких утворені незаконні збройні формування.

Контроль та координація діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади та зс рф.

Основними завданнями учасників указаних терористичних організацій є насильницьке повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом застосування зброї, вчинення терористичних актів здійснення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, загрозу заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.

Ураховуючи викладене, «днр» і «лнр» є стійкими об`єднаннями невизначеної кількості осіб (більше трьох), створені з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичними організаціями.

Визнання Верховною Радою України «днр» і «лнр» терористичними організаціями, як і численні злочини вчинені їх представниками, знайшли своє відображення у Заяві Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України», схваленій постановою Верховної Ради України від 22 липня 2014 року № 1596-VII, Заяві Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтримуваного російською федерацією міжнародного тероризму», схваленій постановою Верховної Ради України від 22 липня 2014 року № 1597-VII, Зверненні Верховної Ради України до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому постановою Верховної Ради України від 14 січня 2015 року

№ 106-VIII, Заяві Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схваленій постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VIII.

Отже, Верховною Радою України, як єдиним законодавчим органом державної влади, констатовано віднесення «днр» і «лнр» до терористичних організацій, а відповідних осіб, які забезпечують їх функціонування, як учасників терористичної організації.

Керівники терористичних організацій «днр» і «лнр» за сприяння та координації представників влади рф провели фіктивні референдуми про відокремлення Донецької і Луганської областей від України та проголошення їх незалежними «державами».

В подальшому, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами України, що проживають на тимчасово окупованих територіях Донецької області, громадянами рф та світовою спільнотою, 19 лютого 2022 року керівником терористичної організації «днр» оголошено загальну мобілізацію на окупованій території Донецької області, а 21 лютого 2022 року рф визнано «днр» та «лнр» незалежними державами.

22 лютого 2022 року президент рф направив до ради федерації звернення про використання збройних сил рф за межами рф, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року приблизно о 5 годині президент рф оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

У подальшому зс рф, які діяли за наказом керівництва рф і зс рф, вторглись на територію Україну шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно увійшли на територію Україну через державні кордони України в Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків. Аналогічні дії були вчинені підрозділами терористичної організації «днр», які увійшли у склад збройних сил рф.

24 лютого 2022 року указом Президента України Володимира Зеленського № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, дію якого неодноразово та безперервно продовжено подальшими Указами Президента України, які затверджено Верховною Радою України, та який діє на даний час.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_7 з 14 травня 2002 року по 29 серпня 2019 року був народним депутатом України Верховної ради України IV, V, VI, VII, VIII скликань, маючи членство політичних партій «Відродження» та «Партія регіонів», діяльність якої заборонена рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2023 у справі № П/857/1/23 у зв`язку з її антиукраїнською політичною та організаційною діяльністю, а також програмними та статутними цілями, що містять антиукраїнську позицію.

В подальшому, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, ОСОБА_7 , у зв`язку із переховуванням від органів досудового розслідування у інших кримінальних провадженнях з 08.11.2019, виїхав за межі території України та до теперішнього часу на підконтрольній державній владі території Україні не перебуває.

Громадянин України ОСОБА_8 з 14 травня 2002 року по 27 листопада 2014 року був народним депутатом України Верховної ради України IV, V, VI, VII скликань, маючи членство політичної партії «Партія регіонів», діяльність якої заборонена рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2023 у справі № П/857/1/23 у зв`язку з її антиукраїнською політичною та організаційною діяльністю, а також програмними та статутними цілями, що містять антиукраїнську позицію.

В подальшому, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, ОСОБА_8 , у зв`язку із переховуванням від органів досудового розслідування у інших кримінальних провадженнях з 16.06.2014, виїхав за межі території України та до теперішнього часу на підконтрольній державній владі території Україні не перебуває.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , достовірно знаючи про викладені вище обставини, маючи значний досвід роботи в органах державної влади України, маючи проросійську політичну позицію та українофобні ідеологічні мотиви, керуючись метою повернення до політичної діяльності під патронатом РФ, умисно, усвідомлюючи явно злочинний характер своїх дій, їх суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, розуміючи неприпустимість вчинення злочинів проти основ національної безпеки України під час протистояння Українського народу державі-агресору, порушуючи ст. 17 та ст. 65 Конституції України, в умовах воєнного стану, зрадили Україні та Українському народу за наступних обставин.

У зв`язку із початком повномасштабного вторгнення збройних сил РФ до України 24 лютого 2022 року, ОСОБА_7 з березня 2022 року, перебуваючи на території РФ, будучи раніше знайомим з громадянином України ОСОБА_8 , та достовірно знаючи про його зв`язки з невстановленими представниками органів державної влади РФ, у тому числі Міністерства оборони РФ, представниками окупаційної адміністрації держави-агресора, а також про його діяльність на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, інформаційній безпеці України, використовуючи встановлені під час політичної та підприємницької діяльності в Україні зв`язки, почав повідомляти йому, а також іншим невстановленим досудовим розслідуванням особам, актуальну інформацію про обстановку на території України, у тому числі окупованих територіях, для спрямування та коригування зусиль РФ по встановленню та утвердженню тимчасової окупації території України, нанесення шкоди на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Так, 31 березня 2022 року о 22 год. 27 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи на території РФ, передав ОСОБА_8 отримані від керівництва Кременчуцького нафтопереробного заводу ПАТ «Укртатнафта» (далі Кременчуцький НПЗ) відомості про успішну роботу вказаного підприємства та про впевненість його керівництва у тому, що потужності Кременчуцького НПЗ не будуть піддаватися обстрілам з боку РФ. При цьому, ОСОБА_7 наголосив на необхідності невідкладного знищення зазначеного підприємства, тим самим позбавлення підрозділів Збройних Сил України на підконтрольній їм території Донбаса належного забезпечення пальним.

В подальшому, 02 квітня 2022 року, перебуваючи на території РФ, після обстрілу підрозділами збройних сил РФ Кременчуцького НПЗ, ОСОБА_7 передав ОСОБА_8 отримані від керівництва зазначеного підприємства детальні відомості про результати цього обстрілу, пошкоджені, знищені об`єкти та можливості з відновлення їх працездатності, а також прокоментував достовірність наявних у ОСОБА_8 відомостей про результати вказаного обстрілу, надав рекомендації щодо висвітлення цього обстрілу у останнім.

Таким чином, ОСОБА_7 у співучасті з ОСОБА_8 надав невстановленим представникам РФ допомогу у проведенні підривної діяльності проти України.

Відповідно до частини другої статті 297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 111-1, 111-2, 112, 113, 114, 114-1, 114-2, 115, 116, 118, частиною другою статті 121, частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1, 147, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258, 258-1, 258-2, 258-3, 258-4, 258-5, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 408, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

06 травня 2023 року старшим слідчим в ОВС слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області капітаном юстиції ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , у відповідності до статті 277 КПК України, складено повідомлення про підозру ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1 ст. 28, 2 ст. 111 КК України.

Разом з тим, 11 травня 2023 року старшим слідчим в ОВС слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області капітаном юстиції ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , у відповідності до статті 277 КПК України, складено повідомлення про підозру ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1 ст. 28, 2 ст. 111 КК України.

Проаналізувавши зміст клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування, а також доданих до клопотання доказів, слідчий суддя дійшов висновку, що на час розгляду даного клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1 ст. 28, 2 ст. 111 КК України обґрунтована.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними в ході досудового слідства доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, що в повній мірі підтверджують обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Однак, вручити дане повідомлення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у день його складення, не представилось можливим, так як останні перебувають на території держави визнаної Верховною Радою України державою-агресором та на виклики до слідчого та прокурора не з`являються.

Відповідно до частини першої статті 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Частиною восьмою статті 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У випадку наявності в особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини, захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам).

Враховуючи зазначене вище, повідомлення про підозру ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розміщені в офіційному друкованому виданні загальнодержавної сфери розповсюдження "Урядовий кур`єр" та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_7 викликався до старшого слідчого в ОВС УСБУ у Вінницькій області ОСОБА_4 на 10 травня, 11 травня та 12 травня 2023 року для допиту як підозрюваного у кримінальному провадженні №0000038 від 30.01.2023, шляхом розміщення повісток в офіційному друкованому виданні загальнодержавної сфери розповсюдження "Урядовий кур`єр" та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора

Проте, підозрюваний до слідчого не з`явився та поважність причин не повідомив.

Разом з тим, з матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_8 викликався до старшого слідчого в ОВС УСБУ у Вінницькій області ОСОБА_4 на 15 травня, 16 травня та 17 травня 2023 року для допиту як підозрюваного у кримінальному провадженні №0000038 від 30.01.2023, шляхом розміщення повісток в офіційному друкованому виданні загальнодержавної сфери розповсюдження "Урядовий кур`єр" та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора

Проте, підозрюваний до слідчого не з`явився та поважність причин не повідомив.

Таким чином, органом досудового розслідування встановлено, що підозрювані ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на даний час перебувають на території держави визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та останні переховується від органів досудового розслідування.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.06.2023 по справі №127/16271/23 обрано підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з моменту його затримання.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.08.2023 по справі №127/24687/23 обрано підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянину України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З огляду на вищенаведене, зважаючи на те, що дане клопотання відповідає вимогам статті 297-2 КПК України, а також на те, що слідчим обґрунтовано доведено, що підозрювані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 переховуються від органів слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності та на даний час перебувають на території держави визнаної Верховною Радою України державою-агресором, слідчий суддя вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 297-1, 297-3, 297-4, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000038 від 30.01.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України.

Зобов`язати слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ у Вінницькій області майора юстиції ОСОБА_4 відомості про здійснення даного спеціального досудового розслідування внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя