УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року

м. Київ

справа № 361/3707/21

провадження № 51-2559ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 березня 2024 року у кримінальному провадженні стосовно

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2

ст. 286 КК.

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня

2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та долі речових доказів.

Відповідно до обставин кримінального правопорушення, встановлених у вироку суду, неповнолітній ОСОБА_5 06 лютого 2021 року, близько 22:40, керуючи технічно-справним автомобілем «Honda Accord» реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 "а" Правил дорожнього руху (далі - ПДР), не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом, рухався проїзною частиною АДРЕСА_1 , в напрямку до м. Києва зі швидкістю, відповідно до висновку судової фототехнічної експертизи від 23 березня 2021 року № СЕ-19/111-21/8490- ФП, 141,76 км/год+_5,67 км/год.

В цей же час, на вул. Київській, поблизу перехрестя з вул. Ярослава Мудрого у м.Бровари розташувався автомобіль «Chevrolet Lacetti» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який стояв на червоний сигнал світлофорна із увімкненим покажчиком лівого повороту.

Під час руху, водій ОСОБА_5 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити небезпеку для руху, яку йому становив автомобіль «Chevrolet Lacetti», не вжив заходів для зменшення швидкості та зупинки керованого ним автомобіля, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем «Chevrolet Lacetti» під керуванням водія ОСОБА_6 .

Своїми діями водій ОСОБА_5 згідно з висновками судової інженерно-транспортної експертизи від 15 квітня 2021 року № СЕ-19/111-21/16438-ІТ порушив вимоги п. 12.1. п. 12.4 ПДР.

Невідповідність у виконанні указаних вимог ПДР водієм ОСОБА_5 , з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_6 від отриманих тілесних ушкоджень помер в кареті швидкої допомоги при транспортуванні до лікарні.

Київський апеляційний суд ухвалою від 28 березня 2024 року вирок місцевого суду змінив.

Пом`якшив ОСОБА_5 призначене за ч. 2 ст. 286 КК основне покарання, а саме до позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

В іншій частині вирок місцевого суду залишено без змін

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі представник, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції у кримінальному провадження стосовно ОСОБА_5 , а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Вважає, що призначене засудженому покарання є занадто м`яким за своїм розміром.

На переконання представника потерпілого, апеляційний суд в ухвалі не навів переконливих аргументів, які дають підстави для призначення ОСОБА_5 покарання в мінімальних межах ч. 2 ст. 286 КК. Крім цього на думку представника, неможливо призначити особі покарання в мінімальній межі, враховуючи те, що злочин цією особою вчинено у стані алкогольного сп`яніння.

Мотиви Суду

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши викладені в касаційній скарзі доводи та копії судових рішень, колегія суддів доходить висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі, не має.

Так, згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На будь-яких інших підставах, зокрема через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, суд касаційної інстанції не вправі приймати рішення про скасування чи зміну оскаржуваних судових рішень, а виходить з обставин, установлених судом.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Суд також бере до уваги, що касаційна скарга захисника не містить будь-яких посилань, які свідчать про недотримання судами попередніх інстанцій процесуального закону, що не були взяті до уваги та перешкодили або могли перешкодити прийняти законне та обґрунтоване рішення у цьому кримінальному провадженні.

Доводи представника потерпілого про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок м`якості,

на переконання колегії суддів є необґрунтованими.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 65 КК, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Згідно із ст. 414 КПК, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається з ухвали суду апеляційної інстанції, суд встановив, що призначене місцевим судом ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК основне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років є суворим, а тому дійшов висновку про необхідність його зменшення до 3 років позбавлення волі.

Водночас апеляційний суд, взяв до уваги, обставини, які передували вчиненню злочину, подальша поведінка ОСОБА_5 , керування ним автомобілем без дозволу його володільця, без отримання посвідчення водія, грубе умисне порушення елементарних вимог ПДР в частині недотримання режиму швидкості в населеному пункті, обставина, яка обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, тобто відверте ігнорування вимог закону та байдуже ставлення до наслідків своїх дій, намагання виправдати своїм дії виключно віком (крім стану сп`яніння), свідчать про відчуття ним безкарності. Також суд враховав, наслідки у виді смерті людини, які є невиправними, позицію потерпілих, які просили призначити найсуворіше покарання.

Апеляційний суд дійшов висновку, що покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення, буде відповідати принципу невідворотності покарання, і буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Узявши до уваги всі обставини, які за законом мають правове значення при призначенні виду та розміру покарання, суд апеляційної інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_5 без реального відбування ним призначеного покарання.

Доводи представника потерпілого про те, що при наявності обтяжуючої покарання обставини перебування в стані алкогольного сп`яніння не можливо призначити покарання у мінімальних межах не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки суд при призначенні покарання використовує свої дискреційні повноваження, враховуючи при цьому конкретні обставини справи, сукупність пом`якшуючих і обтяжуючих покарання обставин.

Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд ухвалою від 20 травня 2024 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 28 березня 2024 року у цьому кримінальному провадженні. Зокрема в касаційній скарзі захисник ставив питання про суворість призначеного ОСОБА_5 покарання.

З урахуванням наведеного, касаційним судом не встановлено будь-яких обставин, які свідчать, що засудженому ОСОБА_5 призначено покарання, яке є явно несправедливим через м`якість та не відповідає вчиненому ним кримінальному правопорушенню і його особі.

Касаційна скарга представника потерпілого не містить інших аргументів та обставин, які суд апеляційної інстанції не взяв до уваги або необґрунтовано врахував при визначенні виду і розміру покарання, що дають підстави вважати, що призначене ОСОБА_5 покарання є занадто м`яким.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК

Оскільки з касаційної скарги та судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілих ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 березня 2024 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3