ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження №001395 від 13.12.2023 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17 січня 2024 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Верховцево, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню технічну освіту, непрацевлаштованого, розлученого, раніше судимого 31 травня 2023 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області за ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України (далі- КК) до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК від відбування покарання звільнений з іспитовим строком два роки, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винним та засуджено за ч.4 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

На підставі ст.71 КК, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання у вигляді одного місяця позбавлення волі, за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 травня 2023 року, остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у вигляді позбавлення волі строком на сім років один місяць.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави ОСОБА_8 залишено без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахується з моменту фактичного затримання 13 грудня 2023 року.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до ст.100 та ст.124 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у скоєні кримінального правопорушення за наступних обставин.

12 грудня 2023 року, близько 16 години 55 хвилин, ОСОБА_8 перебував у приміщенні магазину «Продукти-261», що належить ТОВ «АТБ-Маркет» (), розташованого за адресою: м. Дніпро, проспект Петра Калнишевського 62, та пересуваючись вздовж торгівельних прилавків у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), яке знаходиться на торгових полицях вищевказаного магазину, реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчиняючи злочин повторно, підійшов до торгівельних прилавків та взяв упаковку тушки курки ТМ «Своя лінія» вагою 1,140 кг, вартістю 148 гривень 09 копійок без врахування ПДВ, цукерку ТМ «Рошен» «Корівка Київська», вагою 0,016 г, вартістю 1 гривня 67 копійок без врахування ПДВ, плюшку здобну ТМ «Розумний вибір» вагою 0,90 г, вартістю 7 гривень 55 копійок без врахування ПДВ, після чого поклав вказані товари під кофту, яка була вдягнена на ньому в той час.

Однак, протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_8 були помічені співробітником охорони магазину «Продукти-261» ОСОБА_9 , який висловив категоричну вимогу показати вміст кишень та повернути викрадений товар. На вимогу охоронця ОСОБА_8 відреагував негативно, та усвідомлюючи, що його злочинні дії перестали бути таємними та набули відкритого характеру для оточуючих, доводячи свій злочинний умисел до кінця, маючи мету покинути місце вчинення кримінального правопорушення та не бути затриманим, дістав з кишені учбово-тренувальну гранату типу ПІРО-5М, продемонструвавши її ОСОБА_9 щоб він його не переслідував, та продовжуючи свій рух вийшов через двері з приміщення магазину «Продукти-261», що належить ТОВ «АТБ-Маркет», розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_8 спричинив ТОВ «АТБ-Маркет» майнову шкоду на загальну суму 157 гривень 31 копійку без врахування ПДВ.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.4 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, висновків суду щодо доведеності своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення та правову кваліфікацію його дій за ч.4 ст.186 КК, просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку із суворістю призначеного йому покарання.

В судове засідання апеляційної інстанції представник потерпілого ТОВ АТБ-маркет ОСОБА_10 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак його неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні у повному обсязі та просив пом`якшити обвинуваченому покарання, вислухавши думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація його дій за ч.4 ст.186 КК ґрунтуються на зібраних по справі, перевірених та оцінених судом в порядку ч.3 ст.349 КПК доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими, не оспорюються обвинуваченим в апеляційній скарзі, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.404 КПК, не перевіряються.

Зі змісту апеляційної скарги убачається, що обвинуваченим ОСОБА_8 фактично порушується питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 ККта роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У постанові від 06 лютого 2020 року (справа № 756/6268/18, провадження №51-1763 км 19) ККС ВС зазначив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й в межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Зміст оскаржуваного вироку свідчить про те, що суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , належним чином врахував суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, а також наявність обставинами, що згідно статей 66 КК пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме - відшкодування потерпілій стороні ТОВ «АТБ-Маркет» обвинуваченим ОСОБА_8 вказаної суми грошових коштів та його щире каяття. Водночас визначених ст.67 КК обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Суд також врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше був засуджений 31 травня 2023 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області за ч.4 ст.185 та ст.ст.75,76 КК до 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком два роки, але покарання не відбув, та вчинив новий злочин у період відбування покарання з випробуванням, а тому правильно прийшов до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому за правилами ст. 71 КК.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про наявність підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання саме у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі, в межах санкції статті закону України про кримінальну відповідальність, за якою обвинуваченого визнано винним. Разом з цим апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення покарання винному, оскільки воно є мінімально можливим за санкцією ч.4 ст.186 КК, а отже - є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Тому підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , на чому наполягає сторона захисту, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає, а вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2024 року є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.370 КПК. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.4 ст.186 КК залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою - в той саме строк з дня вручення копії ухвали апеляційного суду.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4