ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1866/24 Справа № 175/6006/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисниці ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 , подану на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України (далі -КК України) ОСОБА_8 строком на 60 діб, тобто до 29 червня 2024 року,

встановила:

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області на розгляді перебуває кримінальне провадження № 0000190 від 10 березня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_8 , достовірно знаючи про введення на території України режиму воєнного стану, 09 березня 2024 року, приблизно з 10 години 30 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , на території торгівельно-розважального центру «Караван», а саме у приміщенні магазину «Ашан» взяв з полиць товар, а саме: «Бекон елітний в/г, ТМ Верест», вага 0.3829 кг, вартістю 66,93 грн., «Сир королівський 45%, ХМЗ», вага 0.1709 кг, вартістю 48,28 грн., «Сир пармід. Реджано 44%, DGIDETT», вага 0.1629 кг, вартістю 201,13 грн., « ОСОБА_9 », власне виробництво «Ашан», вага 0,192 кг, вартістю 41,32 грн., які, з метою приховування правопорушення, сховав до кишені куртки, одягнутої на ньому.

Після вчинення вказаних дій ОСОБА_8 , не розрахувавшись за вказаний товар, покинув касову зону та вийшов за межі гіпермаркету «Ашан» у коридор торгівельно-розважального центру « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де був виявлений та затриманий працівниками служби безпеки ТОВ «АШАН Україна ГУПЕРМАРКЕТ».

Умисні дії ОСОБА_8 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Під час судового засідання ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2024 року продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України ОСОБА_8 строком на 60 діб, тобто до 29 червня 2024 року.

Суд вважав необхідним продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 ще на 60 днів. виходячи з мети і підстав застосування такого виду запобіжного заходу, а та з урахуванням ризиків, що були підставою для обрання такого запобіжного заходу під час досудового розслідування, які не відпали і не зменшилися на момент винесення оскаржуваної ухвали, а саме ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України: можливості переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду, а також можливості вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Крім того, судом враховано, що ОСОБА_8 не має міцних соціальних зв`язків у місті свого постійного проживання, неодружений, постійного місця роботи не має, що свідчить про відсутність у останнього постійного джерела доходу.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції захисниця ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо її підзахисного біль м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби з 22:00 до 06:00 години за адресою: АДРЕСА_2 . В разі, якщо суд не вважає за необхідне змінити міру запобіжного заходу просить визначити мінімальний розмір застави, передбачений ч.5 ст.182 КПК України 58 400 гривень, з покладенням на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є невмотивованою, необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку із недотриманням судом першої інстанції положень КПК України.

Так, суд належним чином не дослідив обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою та необґрунтовано дійшов до висновків про продовження існування процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Суд першої інстанції, на переконання сторони захисту, ретельно не перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та доводи захисника щодо можливості обрання більш м`якого запобіжного заходу, неналежно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про необхідність продовження строку найсуворішого запобіжного заходу.

Сторона захисту звертає увагу суду, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, має усталені соціальні зв`язки, раніше не судимий та, внаслідок тяжкої травми, визнаний особою з інвалідністю. ОСОБА_8 запевнив суд, що, визнаючи провину у вчиненому ним кримінальному правопорушення, не буде ухилятись від явки до суду та правоохоронних органів, сприятиме у встановленні об`єктивної істини у справі, не буде здійснювати вплив та тиск на свідків в межах даного кримінального провадження, а майно, яке він намагався викрасти повернуто адміністрації ТОВ «АШАН Україна ГУПЕРМАРКЕТ».

Під час апеляційного перегляду:

- захисниця ОСОБА_7 підтримала доводи поданої апеляційної скарги у повному обсязі, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, або застосувати щодо нього альтернативний запобіжний захід у вигляді застави;

- прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК є тяжким, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, а також продовження існування, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування і суду та вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчиняти інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

З такими висновками місцевого суду, які стали підставою для задоволення клопотання прокурора, погоджується й суд апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо можливості застосування до обвинуваченого іншого, альтернативного запобіжного заходу, слід визнати безпідставними.

Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, врахував те, що ОСОБА_8 обвинувачується, у вчинені умисного тяжкого злочину, пов`язаного з правопорушенням проти власності, що у разі доведеності вини йому загрожує реальне покарання, а тому останній може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання.

Суд першої інстанції встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився і не припинив існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування щодо останнього менш суворого виду запобіжного заходу.

Покарання, передбачене санкцією інкримінованої ОСОБА_8 статті позбавлення волі стоком від п`яти до восьми років. Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте, як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на застосуванні якого наполягає захисник.

У судовому засіданні також доведено наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого вчинити нове кримінальне правопорушення, або продовжити вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки останнім було вчинено тяжке кримінальне правопорушення, вчинене під час дії воєнного стану в України.

Додатково судом враховано те, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що обвинувачений може продовжити злочинну діяльність чи продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.

Посилання захисника обвинуваченого на те, що ОСОБА_8 є особою з інвалідністю, має постійне місце проживання, а також те, що останній вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнає, заслуговують на увагу, однак не можуть бути самостійною підставою для скасування вірного по суті судового рішення. Вказане було оцінено судом в сукупності з іншими обставинами по справі та ним було надано належну правову оцінку даним фактам.

Апеляційний суд, також, не вбачає й підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту.

Доводи сторони захисту в частині недоведеності ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризиків переховування обвинуваченого від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення не заслуговують на увагу суду, оскільки сукупність даних про тяжкість злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , покарання, яке загрожує останньому у разі визнання винуватим, а також відомості про особу обвинуваченого доводить факт продовження існування даних ризиків та доведеність їх стороною обвинувачення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішені питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України ОСОБА_8 . На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Судом враховані та застосовані вимоги ч.4 ст.183 КПК України та обґрунтовано прийнято рішення про неможливість застосування до обвинуваченого за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України ОСОБА_8 застави.

Так, суддею та колегією суддів Дніпровського апеляційного суду враховано тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , а також особу останнього та стадію судового розгляду справи. Також враховано доведеність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисниці ОСОБА_7 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2024 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2024 року, якою продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України ОСОБА_8 строком на 60 діб, тобто до 29 червня 2024 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4