Справа № 369/6061/24
Провадження №1-кс/369/1322/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2024 року м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання слідчого СВ Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002542 від 23 червня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 191, частиною 2 статті 364 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 надійшло клопотання слідчого СВ Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002542 від 23 червня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 191, частиною 2 статті 364 Кримінального кодексу України.

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчими слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0002542 від 23 червня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 191, частиною 2 статті 364 Кримінального кодексу України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Києво-Святошинською окружною прокуратурою Київської області.

Під час досудового розслідування встановлено, що 17 жовтня 2016 року між Інститутом садівництва Національної академії аграрних наук України, як державною науковою організацією, на яку покладено функції з управління майном, що перебуває у державній власності, в особі директора ОСОБА_7 та громадянином України ОСОБА_4 укладено контракт (далі - Контракт), відповідно до якого останній призначається на посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України на термін з 17 жовтня 2016 року по 17 жовтня 2019 року.

Наказом директора Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України від 17 жовтня 2016 року № 138-к ОСОБА_4 призначено на посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України з 17 жовтня 2016 року.

Відповідно до пункту 1 Контракту, керівник зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію підприємства здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна, а Орган управління зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці Керівника.

Згідно пункту 3 Контракту, Керівник, який уклав цей контракт, є повноважним представником підприємства під час реалізації повноважень, функцій, обов`язків підприємства, передбачених актами законодавства, статутом підприємства, іншими нормативними документами.

На підставі положень пункту 4 Контракту, Керівник діє на засадах єдиноначальності.

Пунктом 6 Контракту визначено, що Керівник здійснює поточне (оперативне) керівництво підприємством, організує його виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань підприємства, передбачених законодавством, статутом підприємства та цим контрактом.

Відповідно до пункту 16 Контракту, Керівник має право: діяти від імені підприємства, представляти його на всіх підприємствах, в установах та організаціях; укладати господарські та інші угоди; видавати доручення; відкривати рахунки в банках; користуватися правом розпорядження коштів підприємства, накладати на працівників стягнення відповідно до законодавства; в межах своєї компетенції видавати накази та інші акти, давати вказівки, обов`язкові для всіх підрозділів та працівників підприємства; вирішувати інші питання, віднесені законодавством, Органом управління майном, статутом підприємства і цим контрактом до компетенції Керівника.

08 грудня 2016 року затверджено нову редакцію Статуту Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України (далі - Статут).

Відповідно до пункту 1.6. Статуту У своїй діяльності Підприємство керується Конституцією України, Законами України «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», Цивільним, Господарським та Податковим кодексами України, іншими законами України, актами президента України, Кабінету Міністрів України, Статутом Академії та цим Статутом.

Згідно пункту 2.1. Статуту Підприємство створено з метою організаційно-господарського забезпечення науково-дослідним установам Академії умов для проведення досліджень, випробувань і доопрацювання наукових розробок, їх апробації проведення виробничої перевірки і впровадження їх у виробництво та іншої господарської діяльності.

Підприємство, як юридична особа, є державним сільськогосподарським підприємством, яке створене з метою організаційно-господарського забезпечення Науковій установі умов для своєчасного та високоякісного проведення наукових досліджень та їх апробації, виробництва оригінального, елітного та репродукційного насіння сільськогосподарських культур і саджанців.

Положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Статуту визначено, що Підприємство є державним комерційним унітарним підприємством, що діє на основі державної форми власності, як самостійний суб?єкт господарювання. Підприємство є юридичною особою. Права та обов?язки юридичної особи Підприємство набуває з дня його державної реєстрації, яка здійснюється в установленому законодавством порядку за місцем знаходження.

На підставі пункту 3.5. Статуту, економічною основою діяльності Підприємства є державна власність України на основні фонди, інше державне майно, а також землі Академії, які закріплені за нею постановою Президії Верховної Ради Української РСР «Про статус Української академії аграрних наук» від 29 липня 1991 року № 1370 - XII, що перебувають у розпорядженні установ Академії.

Майновий комплекс Підприємства складають усі матеріальні та нематеріальні активи, що обліковуються на балансі Підприємства і передані йому Академією на праві господарського відання, а також придбані Підприємством за рахунок коштів від фінансово-господарської діяльності та/або набуті іншим шляхом, не забороненим законодавством.

Відповідно до пунктів 4.14. та 4.16. Статуту, відчуження нерухомого майна Підприємства, що перебуває у віданні Академії, здійснюється лише з дозволу Президії Академії в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Списання майна, яке знаходиться на балансі Підприємства, здійснюється з дозволу Президії Академії в порядку, встановленому законодавством.

Згідно пункту 6.2.1. Статуту Підприємство зобов`язане забезпечувати ефективне та цільове використання закріпленого за ним державного майна та виділених державних коштів.

Ні підставі положзень пунктів 7.2., 7.5., 7.6. та 7.7. Статуту, управління Підприємством здійснюється його директором, який підзвітний Академії.

Директор Підприємства призначається на посаду на конкурсній основі та звільняється з неї директором Наукової установи після погодження з президентом Академії, відповідно до її статуту.

Директор, діючи від імені Підприємства та в його інтересах, відповідно до законодавства та в межах цього Статуту і контракту, самостійно вирішує питання діяльності Підприємства, за винятком тих, що віднесені до компетенції Наукової установи, Академії і трудового колективу Підприємства, зокрема: організовує і здійснює керівництво науково-дослідною і виробничо-господарською діяльністю Підприємтсва; має право, без окремої на те довіреності, представляти Підприємство у всіх установах, організаціях та підприємствах; укладає господарські договори, видає довіреності іншим особам, відкриває рахунки в установах банків та реєстраційні рахунки - у відділеннях Державного казначейства; розпоряджається майном та коштами Підприємства відповідно до чинного законодавства та цього Статуту; в межах своєї компетенції видає накази та розпорядження у встановленому порядку, самостійно визначає структуру і в установленому порядку затверджує штатний розпис в межах фонду оплати праці; затверджує положення про структурні підрозділи Підприємства і визначає посадові обов?язки їх працівників; забезпечує дотримання працівниками правил внутрішнього трудового розпорядку; несе відповідальність за формування та використання прибутку Підприємства та за взаєморозрахунки з бюджетами всіх рівнів.

Директор здійснює управління Підприємством. Він несе персональну відповідальність за стан та діяльність Підприємства, за збереження та ощадливе використання майна Підприємства, забезпечення пожежної безпеки його об?єктів, а також створення належних соціально-побутових умов для трудового колективу.

Таким чином, будучи директором Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України ОСОБА_4 постійно обіймає на вказаному підприємстві посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, а тому відповідно до положень частини 3 статті 18 Кримінального кодексу України він є службовою особою.

При цьому встановлено, що ОСОБА_4 обіймаючи посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України, здійснюючи повноваження, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, вчинив зловживання владою та службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної особи використання службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки, за наступних обставин.

Відповідно до Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» (далі - Закон), цей Закон визначає особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук - Національної академії аграрних наук України, Національної академії медичних наук України, Національної академії педагогічних наук України, Національної академії правових наук України, Національної академії мистецтв України - та особливості управління державним майном, яке закріплено за установами, організаціями та підприємствами, що перебувають у віданні Національної академії наук України та національних галузевих академій наук.

Згідно статті 2 Закону, об`єкти майнового комплексу Національної академії наук України та об`єкти майнового комплексу національних галузевих академій наук належать відповідно Національній академії наук України та національним галузевим академіям наук на праві господарського відання і передаються ними організаціям, що віднесені до відання Національної академії наук України та до відання національних галузевих академій наук, на праві оперативного управління з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Положеннями статті 5 Закону визначено, що об`єкти майнового комплексу Національної академії наук України та національних галузевих академій наук використовуються відповідно до законодавства України, а також статуту Національної академії наук України та статутів національних галузевих академій наук, а також статутів організацій, що віднесені до їх відання.

Національна академія наук України, національні галузеві академії наук та організації, що віднесені до їх відання, мають право використовувати належне їм майно для участі у цивільних відносинах, у тому числі для ведення фінансово-господарської діяльності, відповідно до цілей їх утворення та в межах їх цивільної правоздатності.

Відчуження нерухомого майна Національної академії наук України та національних галузевих академій наук і організацій, що віднесені до їх відання, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За положеннями статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно зі статтею 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Право на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не підлягають приватизації квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових.

У відповідності частини 1 статті 4 Житлового Кодексу Української РСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України, утворюють житловий фонд.

Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським об`єднанням (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до законодавства України до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду.

До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Частиною 1 статті 5 Житлового Кодексу Української РСР передбачено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Відповідно до статті 58 Житлового Кодексу Української РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною 1 статті 118 Житлового Кодексу УРСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього.

У відповідності до статті 122 Житлового Кодексу УРСР на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. Народному депутату України спеціальний ордер видається Управлінням справами Верховної Ради України. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Відповідно до пункту 2 Положення про порядок надання службових житлових приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року № 37 (далі - Положення про порядок надання службових житлових приміщень), службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Підприємства, установи, організації мають використовувати службові жилі приміщення за їх цільовим призначенням.

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 6 Положення про порядок надання службових житлових приміщень, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідно районної, міської, районної в місті ради народних депутатів.

Положеннями статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено вичерпний перелік підстав державної реєстрації права власності та інших речових прав, серед яких: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності; актів приймання-передачі нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості неплатоспроможного банку перехідному банку, що створюється відповідно до статті 42 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Таким чином, ордер не визначено підставою для державної реєстрації права власності та інших речових прав.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 25 липня 2018 року, у директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України ОСОБА_4 , виник злочинний умисел, спрямований на зловживання владою та службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної особи використання службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки.

25 липня 2018 року ОСОБА_4 перебуваючи за місцем виконання своїх службових обов`язків - адміністративній будівлі Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом та з корисливих мотивів, в порушення вищенаведених вимог Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Житлового Кодексу Української РСР, Положення про порядок надання службових житлових приміщень і користування ними в Українській РСР, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зловживаючи владою та службовим становищем, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної особи, використав свою владу та службове становище всупереч інтересам служби та підписав ордер № 4 на жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_2 площею 59,6 кв. м.

У подальшому, 11 червня 2019 року державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстрація плюс», у порушення вимог статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» прийняв наступні рішення про державну реєстрацію прав № 47291388 та зареєстрував на підставі ордеру від 25 липня 2018 року № 4 за ОСОБА_8 право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Внаслідок зловживання директором Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України ОСОБА_4 владою та службовим становищем, тобто умисного, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної особи використання службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, з державної власності неправомірно вибуло державне майно, а саме приміщення будівлі - квартира АДРЕСА_4 .

Відповідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи від 27 жовтня 2023 року, ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224) загальною площею 59,6 кв. м (житлова площа 21,3 кв. м.) станом на 11 червня 2019 року становить 583 351,00 (п`ятсот вісімдесят три тисячі триста п`ятдесят одна гривня) гривень, що відповідає 607,34 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а тому відповідно до примітки 4 до статті 364 Кримінального кодексу України є тяжкими наслідками.

Внаслідок зловживання директором Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України ОСОБА_4 владою та службовим становищем, тобто умисного, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної особи використання службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, з державної власності неправомірно вибуло державне майно загальною вартістю 583 351,00 (п`ятсот вісімдесят три тисячі триста п`ятдесят одна гривня) гривень, що спричинило тяжкі наслідки.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 364 Кримінального кодексу України, а саме у зловживанні владою та службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної особи використанні службовою особою влади та службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки.

В березні 2024 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 364 Кримінального кодексу України

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Гути Богодухівського району Харківської області, українця, громадянина України, директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України (), зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, а саме про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 364 Кримінального кодексу України.

Обгрунтогваність підозри ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, підтверджується, зокрема, наступними доказами: заявою про вчинення кримінального правопорушення; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 25 липня 2023 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 25 липня 2023 року; висновком експерта №СЕ-19/111-23/39328-ОБ від 26 жовтня 2023 року; протокол огляду місця події від 04 жовтня 2023 року; протоколом огляду інтернет ресурсу ІС ДП «НАІС» від 20 листопада 2023 року; листом ФДМУ від 04 листопада 2023 року № 10-25-28750 та доданими до нього матеріалами, а саме: інформація про нерухоме державне майно, яке перебуває на балансі ДП «Дослідне господарство «Дмитрівка» інституту садівництва національної академії аграрних наук України»; матеріалами тимчасових доступів до документів які перебували у володінні: ДП ДГ "Дмитрівка", НААН України, Інституту садівництва НААН України; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_4 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою отримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених статтею 2 Кримінального процесуального кодексу України.

Підозра ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, повністю обґрунтована і підтверджується доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження.

Згідно частини 2 статті 181 Кримінального процесуального кодексу України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

В даному випадку, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи вищевикладене, у ході досудового розслідування задля об`єктивного його розслідування в розумні строки, виникла необхідність в обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в період часу з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня підозрюваному ОСОБА_4 , з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1, 2, 4 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, та які вказують, що підозрюваний може: переховуватися від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні, частина з яких отримала квартири та перебуває у прямому підпорядкуванні ОСОБА_4 .

Крім того, інший запобіжний захід не дозволить проконтролювати та перешкодити спілкуванню ОСОБА_11 зі свідками у кримінальному провадження, частина з яких працює на підприємстві де останній є директором.

Ризик передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України обґрунтовується тяжкістю покарання, яке загрожує підозрюваному у разі доведення його вини в суді. Зокрема, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, у разі доведення його вини в суді, останньому загрожує покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому є всі підстави вважати, що у разі обрання менш суворого запобіжного заходу він буде переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

При цьому, кримінальне правопорушення відноситься до корупційного правопорушення відповідно до приписів статті 45 Кримінального кодексу України, а тому в разі засудження останньому загрожує лише реальна міра покарання.

Аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду із захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись із посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenkov. Russia (Панченко проти Росії). Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciew. Moldova (Бекчиев проти Молдови).

Також, органом досудового розслідування встановлено існування ризику передбаченого пунктом 2 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, а саме, що в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_4 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

На даний час органом досудового розслідування встановлюються інші особи, причетні до вчинення вказаного кримінального правопорушення, речі, письмові записи та інші документи, які складалися, видавалися та використовувалися задля незаконного заволодіння грошовими коштами. Знаючи про місце зберігання вказаних речей підозрюваний ОСОБА_4 може їх знищити з метою уникнення відповідальності, що в свою чергу унеможливить встановленню істини у справі.

Щодо наявності ризику, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким ОСОБА_4 може впливати на свідків та інших осіб у кримінальному провадженні. Даний ризик обґрунтовується тим, що підозрюваний маючи вільну можливість у пересуванні та знаючи про фактичне місце проживання свідків, які ще не допитані безпосередньо в суді, може незаконно впливати на них, змушуючи із застосуванням фізичного чи психологічного примусу змінювати свої показання, давати неправдиві показання або відмовитися від дачі будь-яких показань.

Сторона обвинувачення також просить суд врахувати, що міра запобіжного заходу має на меті попереджати спроби особи вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, а не бути лише наслідком такого перешкоджання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи вищевикладене та аналізуючи зібрані в сукупності докази, можливо прийти до висновку, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та виконання підозрюваною обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для застосування такого виду запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт.

На підставі викладеного, слідчий просив слідчого суддю, застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 23 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 60 діб та покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такі обов`язки: не залишати місце свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; з`являтись до слідчого, прокурора чи суду на першу вимогу; не спілкуватись із свідками без дозволу на це слідчого, прокурора чи суду.

У судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав, просив його задовольнити з підстав наведених у клопотанні.

Підозрюваний у судовому засіданні заперечував щодо застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у повному обсязі.

Захисник у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання у повному обсязі.

Вислухавши сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього докази, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно з ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення із під варти. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Так, ні в самому клопотанні, ні прокурором у судовому засіданні не було наведено індивідуальних підстав для підтвердження необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

ЄСПЛ наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (див. рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями).

Між тим, відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи особу підозрюваної, а саме той факт, що підозрюваний ОСОБА_4 раніше ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності не притягувався, відсутність негативної репутації підозрюваного, а також те що прокурор не довів обставин, передбачених пунктом 3 частини першої статті 194 КПК України, а саме недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого та застосування більш м`якого запобіжного заходу підозрюваному, ніж той, який зазначений у клопотанні, а саме особистого зобов`язання, котрий згідно зі ст. 179 КПК України полягає у покладенні на підозрюваного зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 202, 205, 532, 534 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Бучанського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002542 від 23 червня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 191, частиною 2 статті 364 Кримінального кодексу України - відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Гути Богодухівського району Харківської області, українця, громадянина України, директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Дмитрівка» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України (), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 - запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 30 (тридцять) діб, тобто до 12 травня 2024 року (включно).

Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 30 (тридцять) діб, тобто до 12 травня 2024 року (включно) наступні обов`язки:

прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду, котрі будуть здійснювати розслідування чи розгляд по суті кримінального провадження щодо нього;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання чи роботи;

утримуватися від спілкування із свідками та потерпілими у вказаному провадженні;

здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за межі території України, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1