Номер провадження: 11-сс/813/452/24
Справа № 494/293/24 1-кс/494/91/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» матеріали кримінального провадження №0000109 від 18.02.2024 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 20.02.2024 року про обрання запобіжного заходу виді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Березівка, Березівського району, Одеської області, громадянина України, не одруженого, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

встановив:

В провадженні Березівського РВП ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000109 від 18.02.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України за підозрою ОСОБА_7 , вчиненого за наступних обставин.

18.02.2024 року, приблизно о 00:30 год., між ОСОБА_7 та його раніше знайомим ОСОБА_8 , які перебували за місцем мешкання останнього за адресою: АДРЕСА_3 та вживали алкогольні напої, виникла сварка. В ході сварки у ОСОБА_7 виник умисел спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті його знайомому ОСОБА_8 . З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в літній кухні житлового будинку за вказаною адресою, умисно, протиправно заподіяв смерть ОСОБА_8 шляхом нанесенням ударів ножем та сокирою в область грудей, паху та голови. Заподіяні тілесні ушкодження ОСОБА_8 у вигляді колото-різаних проникаючих травм декількох ділянок тіла, які виникли внаслідок ударів гострим предметом, потягли за собою гостру крововтрату, яка стала причиною смерті та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння, від яких миттєво настала смерть потерпілого.

18.02.2024 року ОСОБА_7 затримано в порядку статті 208 КПК України та того ж дня в порядку ст. 278 КПК України повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України..

19.02.2024 року слідчий СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором ОСОБА_10 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному без визначення розміру застави.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження підозра, пред`явлена ОСОБА_7 знайшла своє підтвердження та встановлено наявність ризиків: переховування від органу досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання органу досудового розслідування та підозрюваному обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 18.04.2024 року.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри та доведеність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК. Слідчий суддя також врахував тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні інкримінованих йому дій за результатами розгляду кримінального провадження по суті пред`явленого обвинувачення, а також дані про особу підозрюваного.

Слідчий суддя дійшов до висновку, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити виконання покладених на підозрюваного обов`язків.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою обрати підозрюваному запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Захисник стверджує про відсутність ризиків, оскільки підозрюваний не має на меті переховуватись від органу досудового розслідування, з огляду на те, що він має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягався.

Апеляційний розгляд проведено без участі прокурора, у відповідності до вимог ст.405 КПК, який у свою чергу звернувся з клопотанням про здійснення розгляду за його відсутності та заперечував проти задоволенні апеляційної скарги сторони захисту.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу, просила її задовольнити; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання органу досудового розслідування, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти існуючим ризикам.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість підозрюваного у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Апеляційний суд також звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, що долучені до клопотання, а саме: протокол огляду місця події від 18.02.2024 року, в ході якого зафіксовано місце вчинення злочину та вилучено речові докази; протоколом огляду трупа від 18.02.2024 року, в ході якого було детально оглянуто тілесні ушкодження та вилучено речовий доказ; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 18.02.2024 року, який повідомив про обставини кримінального правопорушення; протокол затримання ОСОБА_7 , в ході якого вилучено його одяг зі слідами РБК; протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 18.02.2024 року, який повідомив про обставини кримінального правопорушення; протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 18.02.2024 року, який повідомив про обставини кримінального правопорушення; протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 18.02.2024 року, який повідомив про обставини кримінального правопорушення; протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 18.02.2024 року, який повідомив про обставини кримінального правопорушення; протокол допиту свідка ОСОБА_15 від 18.02.2024 року, яка повідомила про обставини кримінального правопорушення; протокол допиту свідка ОСОБА_16 від 18.02.2024 року, яка повідомила про обставини кримінального правопорушення; протокол допиту свідка ОСОБА_17 від 18.02.2024 року, яка повідомила про обставини кримінального правопорушення; протокол допиту свідка ОСОБА_18 від 18.02.2024 року, яка повідомила про обставини кримінального правопорушення; повідомленням про підозру ОСОБА_7 від 18.02.2024 року.

Зазначені докази в повній мірі враховані слідчим суддею та вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання слідчого докази, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний можливо вчинив інкримінований йому злочин. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

За наведених обставин посилання сторони захисту щодо необґрунтованості підозри колегія визнає безпідставними, оскільки обставини кримінального провадження підлягають перевірці шляхом дослідження сукупності всіх доказів під час судового розгляду кримінального провадження по суті пред`явленого обвинувачення.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Так, підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_7 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому може загрожувати у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на учасників кримінального провадження, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Оскільки покази осіб, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, оскільки досудове розслідування перебуває на початковій стадії, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому, апеляційний суд вважає, що може існувати ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК у виді перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином, натомість ризик у виді вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, є настільки мізерним, що не може бути взятий до уваги за основу застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу, оскільки прокурором не надано доказів того, що ОСОБА_7 мав інші факти притягнення його до кримінальної відповідальності, як і наявності щодо нього вироків суду, що набрали законної сили.

Наявність вище зазначених ризиків, дають достатні підстави вважати, що застосування на даному етапі досудового розслідування кримінального провадження найсуворішого запобіжного заходу є обґрунтованим та дієвим, поряд з менш суворими запобіжними заходами, які на переконання апеляційного суду не будуть здатні забезпечити належну поведінку підозрюваного під час досудового розслідування.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення щодо не визначення застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Колегія судів звертає увагу, що відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК слідчий суддя, суд має право не визначати розмір застави, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або з погрозою його застосування, та враховуючи, що законодавцем вказана норма не визначена обов`язком слідчого судді, а є правом, а тому апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді щодо не визначення підозрюваному альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Доводи захисника про можливість застосування підозрюваному запобіжного заходу не пов`язаного з тримання під вартою, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки інший запобіжний захід вочевидь може виявитися неспроможним для запобігання існуючих ризиків. Крім того, посилання захисника на не врахування слідчим суддею особи підозрюваного, апеляційний суд також визнає безпідставними, оскільки обставини, передбачені ст.178 КПК знайшли своє відображення у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.

Апеляційний суд критично відноситься до доводів захисника з приводу наявності у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, оскільки стороною захисту доказів на підтвердження цих обставин не надано.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду також не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні особливо тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Разом з цим, апеляційним судом встановлені обставини, які мають бути виправлені місцевим судом шляхом виправлення описки в частині дати строку дії запобіжного заходу підозрюваному, оскільки з моменту затримання 18.02.2024 року, строк дії ухвали має спливати 17.04.2024 року, але визначивши строк дії ухвали 60 днів, слідчий суддя припустився арифметичної помилки та зазначив дату 18.04.2024 року. Однак вказані обставини визнаються судом не суттєвими та такими, що можуть потягти за собою скасування рішення слідчого судді, оскільки слідчий суддя може виправити цей недолік в порядку ст.379 КПК.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Березівського районного суду Одеської області від 20.02.2024 року, якою підозрюваному ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України в кримінальному проваджені №0000109 від 18.02.2024 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави залишити без змін.

Рекомендувати слідчому судді виправити описку в резолютивній частині ухвали щодо дати закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4