ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2085/24 Справа № 646/6806/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2024 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком 60 днів, тобто до 21 липня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_8 під вартою, суд виходив із того, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, його характер, розмір покарання, встановлений санкціями ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України, дані про особу обвинуваченого та дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою без визначення застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

На думку апелянта, рішення винесене незаконним складом суду. Колегія суддів не мала права брати участь у кримінальному провадженні, оскільки даною колегією 18.03.2024 року було прийнято рішення про повернення обвинувального акту прокурору, яке було скасовано судом апеляційної інстанції, наслідком чого в силу ч. 2 ст. 76 КПК України, дана колегія суддів є незаконним складом суду.

Зазначає, що ОСОБА_8 не набув статусу підозрюваного у провадженні, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали та унеможливлює подальший розгляд провадження. Вважає, що слідчим порушено процедуру вручення повідомлення про підозру. Вказує, що повідомлення про підозру, складене 21 липня 2017 року та відправлене 24 липня 2017 року, нікому не вручене, про його існування ОСОБА_8 не знав, а тому не набув статусу підозрюваного. Вважає, що прокурором не доведено факту переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Вказує, що прокурором не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, матеріали справи не містять відомостей, що ОСОБА_8 викликався для проведення слідчих дій за його участю.

Просив скасувати ухвалу суду та відмовити прокурору у задоволенні клопотання.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник обвинуваченого апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Обвинувачений підтримав апеляційну скаргу свого захисника, просив її задовольнити.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Вказані вимоги процесуального закону колегією суддів суду першої інстанції дотримано.

Так, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження виключного запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 прийшов до об`єктивного висновку про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, у разі визнання його винуватим передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, а отже з метою уникнення покарання він може переховуватись від суду. Враховано, що на стадії досудового розслідування та після призначення підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_8 ухилявся від органів досудового розслідування та суду, був оголошений у розшук.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Аналізуючи обставини справи та відомості про особу обвинуваченого у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що існує вагома вірогідність того, що обвинувачений з метою уникнення відповідальності може вдатися до відповідних дій.

При цьому, колегія суддів зважає на те, що суворість можливого покарання, хоча сама по собі і не може бути підставою для тримання особи під вартою, втім підлягає врахуванню у сукупності з іншими встановленими ризиками та свідчить про їх особливу вагомість, оскільки ОСОБА_9 небезпідставно підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів.

Колегія суддів приймає до уваги і те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох дітей, втім погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що дані обставини не свідчать про те, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

З огляду на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і те, що з часу обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 вони продовжують існувати та не зменшились, суд першої інстанції прийшов обгрунтованого висновку про необхідність продовження строку дії застосованого до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення застави.

Доводи захисника щодо позитивних характеризуючих даних про особу обвинуваченого, його міцні соціальні зв`язки колегія суддів вважає непереконливими, оскільки вказані обставини не слугували стримуючим фактором у здійсненні ОСОБА_8 протиправної діяльності і не зменшують достатньою мірою вагомість встановлених щодо нього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України.

Продовжений запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондує характеру суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу, що узгоджується з позицією ЄСПЛ у справі "Самойлович проти України" (Samoylovich v. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

Щодо доводів апеляційної скарги захисника щодо необгрунтованості підозри, колегія суддів зазначає наступне.

Суд апеляційної інстанції не входить у вирішення питання про обґрунтованість підозри, як підстави для застосування тримання ОСОБА_8 під вартою, з огляду на стадію кримінального провадження, а саме наразі триває стадія судового розгляду обвинувального акта, яким пред`явлено останньому обвинувачення.

Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Державне обвинувачення - процесуальна діяльність прокурора, що полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення та інші (ст. 368 КПК).

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що стандарт доказування "обґрунтованої підозри" є нижчим, ніж "поза розумним сумнівом", яким керується суд під час ухвалення судового рішення за результатами судового розгляду обвинувального акта.

Так, суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для... продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: (1) ухвалу про... продовження строку тримання під вартою; (2) клопотання про... продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті (ч. 2 ст. 422-1 КПК).

Апеляційний суд зауважує на особливостях апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який з одного боку має забезпечити судовий контроль та перевірку законності судового рішення про обмеження права обвинуваченого на свободу, а з іншого боку обмежений кримінальним процесуальним законом досліджувати докази, обставини та витребувати у суду першої інстанції матеріали кримінального провадження окрім тих, які регламентовані ч. 2 ст. 422-1 КПК, здійснювати перевірку та давати оцінку на цій стадії показання потерпілих, свідків, які вони надали суду, перевіряти об`єм вже досліджених доказів місцевим судом, тощо. В іншому випадку, апеляційний суд візьме на себе функцію судового розгляду обвинувачення по суті, яке ще не розглянуто судом першої інстанції, що є неприпустимим.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції не входить в перевірку доводів захисника щодо недоведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів, порядку вручення повідомлення про підозру, набуття статусу ним підозрюваного тощо, оскільки це є завданням судового розгляду, за результатами проведення якого суд першої інстанції має оцінити докази та ухвалити відповідне судове рішення. На даній стадії у суду апеляційної інстанції немає фактичних та правових підстав для здійснення перевірки та оцінки вищевказаних доводів захисника.

Інші доводи апеляційної скарги захисника зводяться до посилання на обставини, які були відомі суду першої інстанції і дістали належну оцінку, а також вони у своїй сукупності не спростовують наявності ризиків з переліку встановлених судом та не можуть бути прийняті до уваги з огляду на вищенаведене.

У зв`язку з викладеним, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України, до 21 липня 2024 року включно без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4