Справа № 591/5474/23
Провадження № 1-кп/591/200/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2024 року Зарічний районний суд м. Суми в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Суми обвинувальний акт, складений у кримінальному провадженні 0001490 від 07.05.2023 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Суми, українець, громадянин України, з професійно-технічною освітою, не одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває на обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 як старший солдат запасу, РНОКПП: НОМЕР_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Близько 21 год. 55 хв. 06.05.2023 ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (висновок №924 від 23.05.2023), керував технічно справним автомобілем «Volkswagen Tiguan», н.з. НОМЕР_2 , по проїзній частині вулиці Харківська в напрямку центру міста Суми. Перебуваючи в районі будинку №5/1. ОСОБА_5 знехтував безпекою дорожньою руху під час виникнення небезпеки для руху, або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , які перебігали проїзну частину по за межами пішохідного переходу, зліва направо, відносно напрямку руху автомобіля.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому середньої третини лівої великогомілкові кістки та лівої малогомілкової кістки зі зміщенням, рани лівої гомілки, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 21.06.2023 №572. не були небезпечними для життя, потягли за собою тривалий розлад здоров`я і за цими ознаками відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи від 30.06.2023 №115/110, у даній дорожній ситуації ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Volkswagen Tiguan», н.з. НОМЕР_3 , допустив порушення вимог Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 і введених у дію з 01.01.2002, що передбачені п. 2.9 а) - водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин; п.12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Допущені ОСОБА_5 порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали. Дії ОСОБА_5 по порушенню Правил дорожнього руху умисні, а форма вини до наслідків необережна.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, а саме порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобам у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину визнав повністю та його покази повністю відповідають фактичним обставинам справи, тому суд на підставі ч.3 ст.349 КПК України за клопотанням прокурора визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши наслідки такого порядку розгляду та впевнившись у добровільності позицій і правильному розумінні фактичних обставин усіма учасниками процесу.

Суд вважає, що вина обвинуваченого доведена в повному обсязі та його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286-1 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобам у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, які є тяжким злочином, особу винного, його поведінку, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

До пом`якшуючих покарання обставин слід віднести повне визнання вини обвинуваченим, активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, добровільне відшкодування шкоди потерпілому, наявність на утриманні неповнолітньої дитини з інвалідністю ІІ групи.

Характеризуючи особу обвинуваченого слід зазначити, що ОСОБА_5 раніше не судимий, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, негативно оцінює вчинене діяння, має молодий вік, позитивно характеризується за місцем мешкання, був учасником АТО, вчинив необережний злочин однак потерпілий не має до нього жодних претензій та просив не позбавляти права керування та суворо не карати обвинуваченого.

Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків, засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

У п. 8 вище вказаної постанови Пленуму зазначено, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за конкретний злочин може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286-1 КК України, не відноситься до кримінальних правопорушень, щодо яких встановлено застереження для застосування положень ст. 69 КК України.

Судом встановлено кілька обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого - повне визнання вини обвинуваченим, активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, наявність на утриманні неповнолітньої дитини з інвалідністю ІІ групи, добровільне відшкодування шкоди потерпілому та відсутність претензій зі сторони потерпілого, що в свою чергу істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також з урахуванням зазначених вище характеризуючих особу винного даних, суд приходить до висновку про можливість застосування положення ч.1 ст.69 КК України при призначенні покарання та перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті, а саме штрафу.

Відповідно до ч.2 ст. 69 КК України на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, не передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а отже перешкод у застосуванні цієї норми немає.

Отже, враховуючи підстави, зазначені вище для застосування положень ч.1 чт. 69 КК України, а також враховуючи особу обвинуваченого, ті обставини, що м.Суми віднесене до територій можливих бойових дій, що свідчить про високу вірогідність бойових дій та необхідність евакуації дитини з інвалідністю, суд вважає за можливе не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції ч.1 ст. 286-1 КК України як обов`язкове.

Обраний обвинуваченому такий вид покарання, на переконання суду, відповідає не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання.

У справі цивільний позов не подавався, судові витрати відсутні.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 118, 124, 368-376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, та призначити йому покарання за цим законом із застосуванням ч.1 та ч.2 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м.Суми від 08.05.2023, скасувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Вирок суду може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м.Суми.

Суддя ОСОБА_1