УХВАЛА

Справа № 495/969/24

Номер провадження 1-і/495/4/24

04 березня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі :

головуюча : суддя ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білгород-Дністровський Одеської області в режимі відеоконференції клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження застосування тримання під вартою у кримінальному провадженні,яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідування за № 0001148 від 22.09.2023 за обвинуваченням:

громадянина Молдови ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України.

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністроської окружної прокуратури Одеської області- ОСОБА_3

обвинувачений - ОСОБА_6 ( ОСОБА_5 )

захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 )

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеській області знаходиться кримінального провадження яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідування за № 0001148 від 22.09.2023 за обвинуваченням громадянина Молдови ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України.

Прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотання про продовження у відношенні обвинуваченого строку дії запобіжного заходу,в якому вказано , що обвинувачений ОСОБА_6 ( ОСОБА_5 ) обвинувачується в тому,що у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановлений час, придбав порошкоподібну кришталеву речовину білого кольору, яка є психотропною речовиною та 21 вересня 2023 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин, діючи умисно, маючи умисел на незаконне переміщення через митний кордон України психотропних речовин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді порушення встановленого порядку переміщення наркотичних засобів через митний кордон України, слідуючи з України до Молдови у якості пасажира легкового автомобілю «LEXUS ES 300H» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , незаконно намагався перемістити через митний кордон України з приховуванням від митного контролю у міжнародному пункті пропуску «Старокозаче-Тудора» порошкоподібну кришталеву речовину білого кольору, яка є психотропною речовиною, помістивши її під особистий одяг загорнувши у прозорий поліетиленовий пакет вагою брутто 178,73 г. приховавши їх від митного контролю. Вказаний психотропну речовину обвинувачений ОСОБА_6 ( ОСОБА_5 ) , не задекларував у встановленому порядку при здійсненні митного контролю.

Того ж дня, о 22 годині 35 хвилин, в ході митного контролю громадянина Республіки Молдова ОСОБА_6 ( ОСОБА_5 ) , під час проведення його митного огляду співробітниками Державної митної служби, які не надали можливості довести вказаний злочин до кінця, під особистим одягом у ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), було виявлено порошкоподібну кришталеву речовину білого кольору, яка є психотропною речовиною, а саме у прозорому поліетиленовому пакеті вагою брутто 178,73 г., заховані у зазначений вище спосіб, який він незаконно намагався перемістити через митний кордон України з приховуванням від митного контролю. Вважає що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) , у скоєнні кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами.

22.09.2023 слідчим суддею Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області відносно ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави 67 100 (шістдесят сім тисяч сто) гривень строком до 20.11.2023.

15.11.2023 слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси відносно ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави строком до 11.01.2024 яке продовжено ухвалою слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 10 січня 2024 року на строк до 08 березня 2024 року. Оскільки досудовий розгяд по справі не розпочато, обвинувачений ОСОБА_6 ( ОСОБА_5 ) обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, пов*язаного з незаконниим оборотом наркотичних засобів, існують ризики передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України є підстави для продовження в відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання в повному обсязі та просила його задовольнити, посилаючись на те, що ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані при застосуванні запобіжного заходу, ще мають місце.

Обвинувачений ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) та його захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу, просили змінити запобіжний захід та визначити розмір застави, яку застосував ще Білгород-Дністровський районний суд Одеської області.

Дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання прокурора, допитавши обвинуваченого, заслухавши учасників судового розгляду, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (частина 5 статті 9 КПК України).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

Висновки органу досудового розслідування щодо причетності обвинуваченого ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) до вчинення кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються, не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими, тому суд дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Суд на вказаному етапі судового розгляду не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

22.09.2023 повідомлено про підозру ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) , уродженця міста Кишинів Республіки Молдова.

22.09.2023 слідчим суддею Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області відносно ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави 67 100 (шістдесят сім тисяч сто) гривень строком до 20.11.2023. 15.11.2023 слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси відносно ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без можливості внесення застави строком до 11.01.2024. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 ( ОСОБА_5 )продовжено до 08 березня 2024 року .

Щодо існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що наразі продовжують існувати ризики, визначені ст. 177 КПК, і що необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) .

Запобіжні заходи застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження. Їх дія носить превентивний (попереджувальний) характер реалізації особами дій, направлених на перешкоджання здійсненню правосуддя у справі.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Крім того, суд враховує, що вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення як обставина, яка впливає на вибір судом виду запобіжного заходу (пункт 1 частини 1 статті 178 КПК), має опосередкований вплив й на оцінку рівня ймовірності вчинення підозрюваним тих чи інших дій, які кваліфікуються як ризики за статтею 177 КПК. Чим меншою є вагомість зібраних доказів на підтвердження підозри та чим нижчим є рівень її обґрунтованості, тим меншою є вірогідність незаконного втручання особи підозрюваного у хід досудового розслідування чи переховування від правосуддя, і навпаки.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні.

Метою продовження строку дії запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинувачним ОСОБА_6 ( ОСОБА_5 ) покладених на нього процесуальних обов`язків, а також уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Щодо ризику переховування від суду.

Обвинувачений ОСОБА_6 ( ОСОБА_5 ) обвинувачуєтьсяу вчиненні злочинів, один з яких відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України. Санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років з конфіскацією майна. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при констатації наявності вказаного ризику. При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58). Тому суд, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, який інкримінується обвинувачений у сукупності з іншими обставинами, якими в цьому випадку є законодавчі приписи щодо неможливості застосування «пільгових» інститутів кримінального права у відповідній категорії справ, та наявність документів для виїзду закордон.

Отже, оцінюючи можливість обвинувачеченого переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, суд вважає такі дії вірогідними в будь-який момент кримінального провадження. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Тому з метою нівелювання такого ризику переховування, застосування до обвиинуваченого ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) запобіжного заходу в у вигляді тримання під вартою, вбачається обґрунтованим.

Тому, суд погоджується з прокурором, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від органу досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування обвинуваченого від суду.

Крім того, як встановлено з матеріалів клопотання, що ОСОБА_6 ( ОСОБА_5 ) є громадянином Молдови, не працевлаштований, на території Республіки Молдова розшукується компетентними органами Інтерполу.Наведені обставини в сукупності дають підстави дійти висновку про наявність ризику ймовірного переховування від органу досудового розслідування чи суду.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При цьому, суд бере до уваги, що:

- інкримінований обвинуваченому злочин ймовірно вчинений у співучасті, що дозволяє йому координувати свої дії та показання;

- на цій стадії досудового розслідування не допитані всі особи, яким можуть бути відомі обставини розслідуваного злочину;

- в ході ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому стали відомі матеріали кримінального провадження, зокрема, протоколи допиту свідків, з яких вони дізнались зміст його показань та особисті дані, що уможливлює вплив на останніх.Вказані обставини формують у суду переконання щодо наявності ризику впливу обвинуваченим на учасників цього кримінального провадження.

Щодо застосування менш суворого запобіжного заходу.

Встановлені під час судового засідання обставини у свої сукупності та взаємозв`язку формують у суду переконання, що запобігти доведеним під час розгляду клопотання прокурора ризикам неможливо без застосування запобіжного заходу. Однак, суд в цьому випадку не може погодитися з прокурором, що наявність цих ризиків є безумовною підставою для ізоляції підозрюваного і взяття його під варту.

Частиною 1 ст. 176 КПК України встановлена відповідна ієрархія запобіжних заходів від найбільш м*якого (особисте зобов*язання) до найбільш суворого (тримання під вартою). Суд відмовляє у застосуванні чи продовженні строку дії запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (ч. 3 ст. 176 КПК України).

Проте, в цьому кримінальному провадженні на даному етапі досудового розслідування, суд не вбачає за можливе запобігти ризикам кримінального провадження із застосуванням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, в тому числі цілодобового, який хоча і пов`язаний з ізоляцією обвинуваченого від суспільства, однак зважаючи на встановлені на цьому етапі судового розгляду ризики, може виявитися неефективним з таких же підстав.

Окрім цього, суд враховує, що в рамках вказанного кримінального провадження ще не розпочато судове слідство, тобто розгляді справи по суті обвинувачення, а тому вірогідність наявності зазначених ризиків дуже висока.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги тяжкість кримінального правопорушення та роль обвинуваченого ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) у його вчиненні, встановлені у ході досудового розслідування ризики, які суд визнав обґрунтованими, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочинів, передбачених ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України, а також враховуючи недостатність застосування інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні прокурора, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з неможливістю внесення застави є обґрунтованим.

Тож, наведені вище обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу.

В цьому кримінальному провадженні на даному етапі суд не вбачає за можливе запобігти ризикам кримінального провадження із застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, тому на підставі викладеного, суд констатує про наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Таким чином, суд приходить до переконання, що стороною обвинувачення була доведена неможливість застосування на даному етапі судового розгляду відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання встановленим вище ризикам та забезпечення його належної процесуальної поведінки.А тому, суд доходить висновку, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки ще існують зазначені ризики.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, а тому саме на такий термін суд може продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України суд не визначає розмір застави щодо ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) , оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України.

Таким чином, на підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, суд приходить до висновку, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) потрібно продовжити на строк до 60 днів .

Керуючись ст.ст. 132, 176, 177, 178, 183, 186, 193-199, 205, 369-372 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) , - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_8 ( ОСОБА_5 ) в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» до 60 днів, тобто до 02.05.2024 року включно з триманням в ДУ " Одеській слідчий ізолятор".

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обчислюється з моменту винесення ухвали суду, тобто з 04 березня 2024 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя : ОСОБА_1