УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року

м. Київ

справа № 202/10423/22

провадження № 51-734ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2024 року,

встановив:

Зі змісту оскарженого судового рішення, наявних у суду матеріалів касаційної скарги та доданих до неї документів убачається, що вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2022 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна. Також указаним вироком вирішено питання щодо обчислення початку строку відбування покарання, щодо процесуальних витрат та долю речових доказів у кримінальному провадженні.

29 грудня 2023 року на вказаний вирок суду захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2024 року в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2022 року відмовлено, а апеляційну скаргу повернуто захиснику.

У поданій касаційній скарзі захисник ставить вимогу про скасування оскарженого судового рішення та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

В обґрунтування своїх доводів захисникзазначає, що засуджений не був присутній безпосередньо під час проголошення вироку в судовому засіданні, а брав участь дистанційно в режимі відеоконференції із приміщення Дружківського міського суду Донецької області, 28 грудня 2022 року було проголошено лише резолютивну частину вироку в порядку, передбаченому ст. 615 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), повний текст вироку засудженому вручено не було, а отримати його самостійно він не мав змоги, пізніше ОСОБА_5 було затримано працівниками поліції та направлено в установу відбування покарань, однак через фінансову скруту останній одразу не мав змоги укласти договір про надання правничої допомоги із захисником.

Захисник вважає, що апеляційний суд не надав належної оцінки аналогічним доводам та дійшов передчасного висновку про те, що строк був пропущений без поважних причин.

Перевіривши викладені у касаційній скарзі доводи, надану копію оскарженого судового рішення та наявні в провадженні матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень, інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Порядок і строки апеляційного оскарження визначені в ст. 395 КПК, згідно з якою апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Частиною 1 ст. 117 КПК передбачено, що пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.

З системного аналізу кримінального процесуального закону слідує, що під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Як убачається з оскарженої ухвали, колегія суддів апеляційного суду встановила,

що вирок щодо ОСОБА_5 було ухвалено судом першої інстанції 28 грудня 2022 року за участю самого обвинуваченого, строк відбування покарання визначено рахувати з моменту затримання ОСОБА_5 після набрання вироком законної сили, тобто на момент оголошення вироку ОСОБА_5 не був особою, яка перебуває під вартою.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що строк подачі апеляційної скарги для нього обчислюється з моменту ухвалення судового рішення.

Суд врахував, що ОСОБА_5 знав про порядок набрання судовим рішенням законної сили та строк на його оскарження до суду апеляційної інстанції, однак апеляційної скарги у визначений законом строк не подав. Разом із тим, договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_4 уклав 25 грудня 2023 року, тобто далеко поза межами строку апеляційного оскарження, з огляду на що суд не визнав поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2022 року, вирішуючи відповідне клопотання захисника ОСОБА_4 про поновлення такого строку, який звернувся до апеляційного суду в інтересах засудженого ОСОБА_5 .

Колегія суддів касаційного суду погоджується з такими висновками апеляційного суду, виходячи з наступного.

Положення ст. 395 КПК пов`язують початок строку на апеляційне оскарження вироку суду для особи, яка викликалися судом, з днем його проголошення, за винятком перебування такої особи під вартою.

Як вбачається зі змісту оскарженого судового рішення, засуджений ОСОБА_5 28 грудня 2022 року брав участь в судовому засіданні при проголошенні судового рішення та під вартою не перебував, що не заперечується і захисником в касаційній скарзі. Таким чином, для нього строк на оскарження почав спливати саме з цієї дати.

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Порядок надання безоплатної вторинної правової допомоги, а також суб`єктів права на таку допомогу визначено Законом України «Про безоплатну правову допомогу» (в редакції Закону від 19 листопада 2022 року).

Проте, ОСОБА_5 таким правом в межах строку на апеляційне оскарження вироку Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 грудня 2022 року не скористався. Договір про надання правничої допомоги з адвокатом уклав лише 25 грудня 2023 року, тобто майже через рік після ухвалення вироку щодо нього.

Формальне посилання про те, що засуджений не мав змоги звернутися за захистом через фінансову скруту, а також з огляду на місце його проживання, є непереконливим, оскільки відсутні будь-які відомості про те, що засуджений був обмежений щодо можливості реалізувати свої права відповідно до приписів кримінального процесуального закону.

Суд звертає увагу, що у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності.

При вирішенні цього питання Суд виходить із того, що визначений процесуальним законом строк для подання апеляційної скарги є досить тривалим і достатнім для реалізації права на апеляційне оскарження судових рішень. При цьому особа, яка бажає подати апеляційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) в межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

Отже, за обставин цього провадження апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що укладення 25 грудня 2023 року договору про надання правової допомоги із захисником, тобто далеко поза межами строку апеляційного оскарження, для захисника не є поважною причиною пропуску такого строку.

Таким чином, апеляційний суд, вірно встановивши, що строк апеляційного оскарження вироку суду першої інстанції пропущено та в клопотанні захисника не наведено належних підстав для його поновлення, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в поновленні цього строку.

Обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданої до неї копії судового рішення та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому колегія судів касаційного суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3