Справа № 331/7546/23
Провадження № 1-кс/331/839/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 року місто Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС 1-го відділення слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області майор юстиції ОСОБА_4 , погоджене із прокурором який здійснює процесуальне керівництво ОСОБА_5 , про арешт майна по кримінальному провадженню № 0002472 від 26.12.2022, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим із прокурором який здійснює процесуальне керівництво, по кримінальному провадженню №0002472 від 26.12.2022, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено наступне.

Слідчим відділом УСБУ в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002472 від 26.12.2022, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження встановлено, що

гр. України ОСОБА_6 , знаходячись на тимчасово окупованій території м. Бердянськ Запорізької області, за допомогою залучених ним фізичних осіб, а також використовуючи підконтрольні йому підприємства запровадив злочинну схему незаконного заволодіння промисловими підприємствами, розташованими на тимчасово окупованій території м. Бердянськ, їх майновими комплексами, іншими об?єктами нерухомості, грошовими коштами, тощо, які безпосередньо використовуються ним особисто для ведення підривної діяльності проти України, матеріально-технічного забезпечення збройних формувань рф та окупаційної адміністрації держави-агресора, з подальшим формуванням тіла активів та його розподіленням між іншими особами, які залученні ним до виконання злочинних завдань представників збройних формувань держави-агресора, з метою фінансування їхньої протиправної діяльності, в тому числі і шляхом перерахування останніми грошових коштів на банківські рахунки/картки емітовані як на його ім?я, так і на розрахункові рахунки залучених ним фізичних та юридичних осіб, а також на іноземні банківські рахунки/картки та рахунки в електронній платіжній системі, з подальшим їх конвертуванням (легалізацією) у готівку на території України, шляхом їх зняття в банківських установах з подальшим виведенням на тимчасово окуповану територію м. Бердянськ Запорізької області.

Також встановлено, що до своєї злочинної діяльності ОСОБА_6 залучив

гр. України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який безпосередньо сприяв залученню українських підприємств з метою виведення грошових коштів з тимчасово окупованої території Запорізької області, їх обготівкування на підконтрольній території України, конвертації в іноземну валюту (у т.ч. криптовалюту), для подальшої легалізації та вивезення на ТОТ, де вони використовувалися ОСОБА_6 для ведення підривної діяльності проти України, матеріально технічного забезпечення збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора.

Встановлено, що грошові кошти на загальну суму близько 72,89 млн грн., які за допомогою послуг еквайрингу (оплата платіжними картками через POS-термінали) акумулювались на банківських рахунках залучених ОСОБА_7 суб?єктів господарювання у подальшому були «обготівковані» та конвертовані в іноземну валюту і вивезені на ТОТ.

25.04.2024 року, в ході обшуку за місцем фактичного проживання гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , було вилучено мобільний телефон марки «Apple iPhone», моделі «15 Pro Max» сірого кольору у прозорому чохлі.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Постановою слідчого від 26.04.2024 зазначений вище мобільний телефон було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Таким чином, вилучений об`єкт відповідає критеріям визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України, є речовим доказом у кримінальному провадженні та буде використаний органом досудового розслідування для доказування обставин даного кримінального правопорушення.

Згідно із ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Відповідно до п. 6 ч. 9 ст. 100 КПК України гроші, цінності та інше майно, що одержані фізичною або юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено, конфіскуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

2. Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

3. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Зазначене в клопотанні майно є речовим доказом у кримінальному провадженні та має значення для досудового розслідування, а також необхідне для проведення ряду слідчих дій, а також експертного дослідження з метою встановлення фактів причетності особи до вчинення вказаного кримінального правопорушення, та відповідає критеріям, передбаченим ч. 2 ст. 167 КПК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Так орган досудового розслідування вбачає наявність обґрунтованих ризиків відчуження вилучених речей третім особам, їх подальше приховування, пошкодження або знищення з метою перешкоджання подальшому проведенню їх експертному дослідженню та встановленню інших обставин кримінального правопорушення або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Враховуючи цей факт, керуючись ч. 2 ст. 172 КПК України «Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна», прошу провести розгляд клопотання без виклику ОСОБА_7 .

Враховуючи викладене слідчий просить суд, накласти арешт на мобільний телефон марки «Apple iPhone», моделі «15 Pro Max» сірого кольору у прозорому чохлі, який було вилучено 25.04.2024 року, в ході обшуку за місцем проживання гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Старший слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав в повному обсязі, на задоволенні наполягав.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку слідчого, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно ч. 1 та ч. 5 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Так, згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини четвертої статті 170 цього Кодексу.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частина 3 ст. 170 КПК України передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, за змістом вказаних положень закону арешт може бути накладено слідчим суддею на майно, яке є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

При вирішенні питання про накладення арешту на тимчасово вилучене під час проведення обшуку, слідчий суддя, відповідно до положень ч. 2 ст. 173 КПК України, враховує: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При дослідженні матеріалів, доданих до клопотання документів, слідчий суддя доходить висновку, що стороною кримінального провадження, відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, доведено наявність правових підстав для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, під час проведення обшуку, яке відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України, та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, через що клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання старшого слідчого задовольнити .

Накласти арешт на мобільний телефон марки «Apple iPhone», моделі «15 Pro Max» сірого кольору у прозорому чохлі, який було вилучено 25.04.2024 року, в ході обшуку за місцем проживання гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Виконання ухвали доручити співробітникам Управління Служби безпеки України в Запорізькій області.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1