Провадження № 1-кс/686/5030/24
УХВАЛА

Іменем України

6 червня 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 перевіривши матеріали клопотання старшого слідчого ВРЗЗС СВ ХРУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 погоджене з прокурором про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні № 00013690 від 21.04.2023 року,

встановив:

05.06.2024 року старший слідчий ВРЗЗС СВ ХРУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 звернулась до слідчого судді із клопотанням, погодженим з прокурором Хмельницької окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на трактор колісний марки Е-40АМ, 1992 року випуску, заводський номер НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , що належить померлому ОСОБА_4 та відповідно до рішення Хмельницького міськрайонного суду від 07.12.2023 за ОСОБА_5 визнано право власності на нього в порядку спадкування за законом.

Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Водночас, за змістом ч. 2 ст.64-2 КПК України, у випадку коли вирішується питання про арешт майна третьої особи, суб`єктом звернення із клопотанням про арешт майна є лише прокурор.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Вказаним вимогам закону подане слідчим клопотання не відповідає.

Відповідно до ч.2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження. Згідно з ч.5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

У клопотанні слідчого не наведено існування обставин, передбачених ч.3 ст.132 КПК України.

Із долученого до клопотання витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21.04.2023 р. вбачається, що у кримінальному провадженні №00013690 жодній особі не було повідомлено про підозру, отже слідчий звернувся із клопотанням про накладення арешту на майно третьої особи, однак, суб`єктом звернення із таким клопотанням про арешт майна повинен бути прокурор.

Вказані недоліки позбавляють слідчого суддю можливості вирішити питання про накладення арешту.

Відповідно до ч. ст.172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, клопотання слідчого підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.171, 172 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого ВРЗЗС СВ ХРУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 погоджене з прокурором про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні № 00013690 від 21.04.2023 року, - повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя