ЄУН справи: 336/2718/24
Номер провадження: 1-кп/336/830/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) № 0000073 від 13.01.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Тернувате Новимоколаївського району Запорізької області, громадянина України, українця, який має повну сереню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним із зазначенням місця, часу, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

03.01.2024 в період часу з 21 години 00 хвилин по 22 годину 10 хвилин, ОСОБА_6 , маючи прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, який введений в Україні на підставі указу Президента України N?64/2022 від 24.02.2022, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, упевнившись у тому, що потерпіла ОСОБА_5 за ним не спостерігає та його дії носять таємний характер, з метою особистого збагачення знаходячись у приміщенні кухні квартири N АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, з сумки таємно викрав мобільний телефон марки «Motorola» моделі «moto g14 (ХТ2341-3)» в корпусі синього кольору smei 1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , об?ємом пам?яті на 128 GB, в якому була наявна сім-картка НОМЕР_3 , який належить потерпілій ОСОБА_5 , вартість якого згідно судово-товарознавчої експертизи N? CE-19/108-24/2753-ТВ від 12.03.2024 складає 4274 гривні 05 копійок, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 4274 гривні 05 копійок.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Частини статті Кримінального кодексу України, які передбачають кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Стаття 185. Крадіжка

1.Таємне викрадення чужого майна (крадіжка),-

карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років;

4. Крадіжка, вчинена у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану, -

карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Будучи допитаним у судовому засіданні ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та надав покази, які повністю узгоджуються із зазначеними у обвинувальному акті, а саме: вказав місце, час і спосіб, мотиви вчинення кримінального правопорушення; вказав майно яке ним було викрадено. Показав, що 03.01.2024 року був в гостях у свого батька ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_4 , розпивали алкогольні напої. Потім до них приїхала знайома обвинуваченого ОСОБА_5 і вони продовжили розпивати алкогольні напої. Близько 22.00 год. коли ОСОБА_5 з батьком вийшли на балкон, ОСОБА_4 таємно викрав з її сумки сенсорний телефон марки «Motorola». Коли ОСОБА_5 повернулась до кімнати з балкону, почала шукати свій телефон, однак не знайшла. ОСОБА_4 не зізнавався, що його викрав. Наступного ранку ОСОБА_8 пішов до себе додому за адресою: ОСОБА_9 , 14А з телефоном викраденим у ОСОБА_5 06.01.2024 року телефон продав громадянину Нужному за 1300,00 грн., а гроші витратив на власний розсуд.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження. Заперечень не заявлено.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують обвинуваченого, постановою про визнання речових доказів та ін.

Вина обвинуваченого повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення злочину за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому.

Щодо кримінально-правової кваліфікації дій, то суд виходить з такого.

Незважаючи на неоспорювання обвинуваченим своєї винуватості, обов`язок відносно правильної кримінально-правової кваліфікації його дій покладається на суд.

Перевіривши правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 суд прийшов до висновку, що його дії вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме крадіжка, вчинена в умовах воєнного стану.

Мотиви призначення покарання.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових злочинів.

У судових дебатах прокурор просив призначити покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком на 5 років, однак зі звільненням від його відбуття на підставі ст. 75 КК України строком 1 рік.

Обвинувачений у судових дебатах також просив призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, однак зі звільненням від його відбуття на підставі ст. 75 КК України строком 1 рік.

Потерпіла ОСОБА_5 у судових дебатах просила суворо не карати обвинуваченого, повідомили, що претензій до нього не має.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (щиро розкаявся, вину визнав у повному обсязі), особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі ст. 66 КК України суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому.

З урахуванням вищевикладених обставин, приймаючи до уваги обставини, що пом`якшують покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, шляхом призначення ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, що є мінімальним покаранням за вказаною санкцією частини статті та є домірним вчиненому, однак зі звільненням від його відбуття на підставі ст. 75 КК України.

Разом з цим суд, діючи відповідно до положень ч. 1 ст. 76 КК України покладає на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченої, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченої та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.

Застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді особистого зобов`язання слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.03.20204 року залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати на проведення експертиз у розмірі 1893,20 грн. стягнути з ОСОБА_4 .

Долю речових доказів у провадженні вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368371, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання залишити без змін.

Речові докази:

-мобільний телефон марки «Motorola» моделі «moto g14 (ХТ2341-3)», який переданий на зберігання до ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області повернути потерпілій ОСОБА_5 ;

- мобільний телефон марки POCO моделі Х3, переданий на зберігання ОСОБА_4 залишити у володінні останнього.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошенняз урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1