№ 243/3769/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2024 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції на підставі наказу голови суду № 29 «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10.05.2022 року кримінальне провадження №0000451 від 02 серпня 2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Закутинці Бердичівського району Житомирської області, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби, командира бойової машини командира відділення 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 лютого 2023 року №58/2023, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до витягу із наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.03.2023 № 93, солдата ОСОБА_5 призначено на посаду командира бойової машини командира 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частин НОМЕР_1 .

Згідно витягу із наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.09.2022 № 261, капітана ОСОБА_6 , призначеного наказом Головнокомандувача Збройних сил України (по особовому складу) від 19 вересня 2022 року № 1281 на посаду заступника командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу частини та надано З доби на прийняття справ та посади з 28 вересня 2022 року по 30 вересня 2022 року.

Згідно зі ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом - Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Водночас, ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до ст. 28 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звання капітан належать до молодшого офіцерського складу, звання солдат належить до рядового складу.

Статтею 32 Статуту також передбачено, що військовослужбовці молодшого офіцерського складу є начальниками для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу.

Також, відповідно до ст. 70 Статуту, заступник командира батальйону підпорядковується командирові та є прямим начальником усього особового складу батальйону, за відсутності командира виконує його обов`язки.

Таким чином, заступник командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_6 , по відношенню до командира бойової машини командира 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частин НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 є прямим начальником за своїм службовим становищем та начальником за військовим званням, а останній - підлеглим капітана ОСОБА_6 .

Поряд із цим, статтею 35 Статуту, серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Згідно ст. 36 Статуту, командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

Стаття 37 Статуту визначає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

Крім того, Статутом визначений зміст військової присяги, згідно якого кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.

Згідно ст.ст. 6, 11, 16, 127, 128 Статуту, ст.ст. З, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України також передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Більше того, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Під наказом у ст. 401 КК України розуміється одна із форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно- господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або невчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. В контексті ст. 402 КК України під наказом розуміється також пряма вимога у вигляді розпорядження, вказівки, команди тощо.

Особа, яка одержала законний наказ, зобов`язана його виконати. За своєю юридичною природою виконання законного наказу - це виконання особою свого юридичного (службового) обов`язку.

Наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

В свою чергу, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку, проходження військової служби і підлеглості, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши в умовах воєнного стану, військовий злочин за наступних обставин.

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України військова частина НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням на території Донецької області.

18 липня 2023 року, приблизно о 13 годині 55 хвилин, перебуваючи на території населеного пункту Слов`янськ Донецької області в районі зосередження 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_5 отримав усний наказ свого прямого начальника - заступника командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_6 , відданий на підставі бойового розпорядження командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 № НОМЕР_2 від 17.07.2023 КСП - південна околиця н.п. НОМЕР_3 , про зайняття до 15 год. 00 хв. 17.07.2023 місця в штурмовій групі №?1 та здійснення наступальних дій в напрямку «МІНЬКІВКА», «ПАРАСКОВІЇВКА», знищення (захоплення в полон, змушування відійти) противника вздовж «косої лісосмуги», зайняття позицій в глибині оборони противника, взяття під вогневий контроль перехрестя доріг, порушення логістики підрозділів противника, що виконують завдання в «Залізнянському лісі», чим забезпечити виконання найближчого завдання бригади, будучи забезпеченим засобами індивідуального захисту (бронежилет, каска кевларова, аптечка) та особистою зброєю, здійснивши переміщення у складі підрозділу з населеного пункту Семенівка в населений пункт Привілля Донецької області та перехід в посилення штурмової групи № 1.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на підрив установленого в Збройних Силах України порядку підлеглості і принципу єдиноначальності, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи її на посаді командира бойової машини командира 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частин НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 18 липня 2023 року, приблизно о 13 годині 55 хвилин, перебуваючи на території населеного пункту Слов`янськ Донецької області в районі зосередження 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , отримавши усний наказ свого прямого начальника - заступника командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_6 , відданий на підставі бойового розпорядження командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 № НОМЕР_2 від 17.07.2023 КСП - південна околиця н.п. НОМЕР_3 , про зайняття до 15 год. 00 хв. 18.07.2023 місця в штурмовій групі № 1 та здійснення наступальних дій в напрямку «МІНЬКІВКА», «ПАРАСКОВІЇВКА», знищення (захоплення в полон, змушування відійти) противника вздовж «косої лісосмуги», зайняття позицій в глибині оборони противника, взяття під вогневий контроль перехрестя доріг, порушення логістики підрозділів противника, що виконують завдання в «Залізнянському лісі», чим забезпечити виконання найближчого завдання бригади, будучи забезпеченим засобами індивідуального захисту (бронежилет, каска кевларова, аптечка) та особистою зброєю, здійснивши переміщення у складі підрозділу з населеного пункту Семенівка в населений пункт Привілля Донецької області та перехід в посилення штурмової групи № 1, відкрито відмовився виконати зазначений наказ начальника, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю, розкаявся у вчиненому та показав, що дійсно 18.07.2023 року у м. Словянськ він відмовся виконувати наказ заступника командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_6 , оскільки був дуже втомлений та морально виснажений. Підтвердив вірність всіх фактичних обставин, що викладені у обвинувальному акті. Зазначив, що у повній мірі усвідомив свій вчинок, шкодує про його вчинення, має намір продовжити службу у своєму підрозділі.

Відповідно ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

На підтвердження вини обвинуваченого свідчать наступні докази, що ретельно перевірені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та у взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги.

Так, свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначив, що обіймає посаду сержанта з матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 . ОСОБА_8 знає як людину, яка влітку 2023 року відмовилася виконувати наказ заступника командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Наказ полягав у зайнятті позиції та знищення противника. ОСОБА_5 був забезпечений всім необхідним; попереджався за кримінальну відповідальність за відмову від виконання наказу. Причини відмови ОСОБА_5 він не пам`ятає .

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_5 правопорушення, він (свідок) обіймав посаду заступника командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . 18.07.2023 року у Слов`янськ він зачитав бойове розпорядження вибути у відповідний населений пункт та посилити штурмову групу. ОСОБА_5 був один з тих, хто відмовився виконувати наказ. Вказаний наказ можливо було виконати. ОСОБА_5 був забезпечений всім необхідним.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що обіймає посаду заступника командира роти, в якій служив ОСОБА_5 18.07.2023 року у н.п. Семенівка м. Словянськ ОСОБА_5 відмовився виконувати наказ свого прямого командира ОСОБА_6 , мотивуючи це низьким моральним духом. При цьому, ОСОБА_8 був забезпечений всім необхідним, а наказ можливо було виконати

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що 18.07.2023 року в с.. Семенівка м. Слов`янська ОСОБА_5 відмовився виконувати наказ прямого командира ОСОБА_6 , мотивуючи це своїм низьким моральним духом. Наказ був чіткий, зрозумілий, можливий до виконання. ОСОБА_5 буз забезпечений всім необхідним.

Аналізуючи пояснення свідків, суд вважає їх пояснення такими, що відповідають дійсності, оскільки вони послідовні, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими процесуальними документами по справі.

Вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, також підтверджується наданими прокурором письмовими доказами, дослідженими відповідно до ч. 1 ст. 23 КПК України безпосередньо судом, а саме:

- повідомленням керівника ОГ СіЗ ВКР СБ України ОТУ «Соледар» ОСОБА_11 про виявлення кримінального правопорушення, згідно якого 18.07.2023 у місті тимчасової дислокації 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_4 АДРЕСА_2 мав місце факт непокори під час воєнного стану у вигляді прямого невиконання бойового розпорядження командира 1 механізованого батальйону НОМЕР_5 ОМБр з боку ОСОБА_5 ;

-повідомленням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 про відкриту відмову солдата ОСОБА_5 виконати доведене йому 18.07.2023 близько 12 год. 30 хв. у м. Слов`янську бойове розпорядження командира 1 механізованого батальйону вч НОМЕР_1 від 17.07.23 №1206/2/244 щодо здійснення переміщення до АДРЕСА_3 , зайняття місця в штурмовій групі та здійснення наступальних дій;

- матеріалами службового розслідування військової частини НОМЕР_1 стосовно солдата ОСОБА_5 за фактом невиконання ним наказу заступника командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_6 , відданого на території населеного пункту Слов`янськ Донецької області на підставі бойового розпорядження командира 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 № 1206/2/244 від 17.07.2023 КСП про зайняття місць в штурмовій групі №1 та здійснення наступальних дій в напрямку «МІНЬКІВКА», «ПАРАСКОВІЇВКА»;

-витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №261 від 28.09.2022 року, згідно якого ОСОБА_6 , призначеного наказом Головнокомандувача ЗСУ від 19.09.2022 №1281 на посаду заступника командира 1 механізованого батальйону, ВОС-0210003 зараховано до списків особового складу частини НОМЕР_1 з 28.09.2022 року;

-витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №93 від 30.03.2023 року, згідно якого солдата ОСОБА_5 , призначеного 30.03.2023 року на посаду командира бойової машини командира відділення 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону, ВОС-121144/182А, вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов?язків за посадою;

-довідкою військово-лікарської комісії від 14.06.2023 року №2304/1, з якої вбачається, що ОСОБА_5 здоровий та придатний до військової служби;

-військовим квитком серії НОМЕР_6 , згідно якого ОСОБА_5 прийнятий на військову службу, рахується за військовою частиною НОМЕР_1 згідно наказу №165 від 30.06.2021 року та має військове звання солдат;

-витягом з бойового розпорядження командира 1МБ№1206/2/244, згідно якого солдат ОСОБА_5 має зайняти місця у штурмовій групі №1 та здійснити наступальні дії у напрямку Міньківка, Парасковіївка, знищити (захопити в полон, змусити відійти) противника вздовж «косої лісосмуги», зайняття позиції в глибині оборони противника, та взяти під вогневий контроль перехрестя дороги, порушити логістику підрозділів противника, що виконують завдання в «Залізнянському лісі», чим забезпечити виконання найближчого завдання бригади;

-медичною характеристикою солдата ОСОБА_5 , відповідно до якої останній за медичною допомогою звертався 18.11.2022 та 17.02.2023 року з акубаротравмами, проте, на теперішній час загальний стан задовільний, психоневрологічний статус без особливостей;

- протоколом огляду предмету від 18.07.2023 року, згідно якого старшим слідчим Другого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську ОСОБА_13 було оглянуто мобільний телефон марки «Samsung Galaxy M52» EMEI 1 НОМЕР_7 , EMEI 2 НОМЕР_8 , добровільно наданого свідком ОСОБА_9 , та виявлено відеозапис з назвою « НОМЕР_9 .mp4» тривалістю 04 хв. 18 сек, створеного 18.07.2023 року о 14-00 год., на якому зафіксовано факт відання 18.07.2023 року о 13 год. 55 хв. усного наказу заступником командира і механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_14 , шляхом зачитування бойового наказу вголос з зазначенням прізвищ військовослужбовців, зокрема ОСОБА_5 про зайняття місця в штурмовій групі №1 та здійснення наступальних дій у напрямку Міньківка, Парасковії, знищення противника вздовж «косої лісосмуги», зайняття позиції в глибині оборони противника, та взяти під вогневий контроль перехрестя дороги, порушити логістику підрозділів противника, що виконують завдання в «Залізнянському лісі», чим забезпечити виконання найближчого завдання бригади та факт відмови від виконання наказу останнім;

-протоколом про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису від 18.07.2023 року, згідно якого з мобільного телефону марки «Samsung Galaxy M52» EMEI 1 НОМЕР_7 , EMEI 2 НОМЕР_8 було здійснено копіювання відеозапису з назвою « НОМЕР_9 .mp4» тривалістю 04 хв. 18 сек., який створено 18.07.2023 року о 14-00 год. на оптичний диск та долучено до протоколу;

-листом соціально-демографічних даних військовослужбовця ОСОБА_5 , згідно якого останній має задовільний стан здоров`я;

-анкетою додаткових відомостей персонального обліку військовослужбовця від 18.07.2023 року, з якої вбачається, що ОСОБА_5 при призові на військову службу проходив ВЛК, хронічних захворювань не має, не є особою з інвалідністю, мав поранення, проте направлення на лікування не отримував;

Окрім того, в судовому засіданні був оглянутий відеозапис відмови ОСОБА_5 від виконання наказу бойового наказу 18 липня 2023 року.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 402 КК України - непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який є військовослужбовцем, раніше не судимий, за місцем служби характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також бере до уваги надані стороною захисту матеріали, які характеризують особу, а саме, військові нагороди та характеристику за місцем мешкання ОСОБА_5 , згідно якої останній характеризується задовільно.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд згідно ст. 66 КК України визнає щире каяття та сприяння у розкритті кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Суд вважає слушними доводи захисника та прокурора про існування підстав для застосування вимог ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Обвинувачений ОСОБА_5 є військовослужбовцем військової служби за контрактом, має бойові нагороди, зокрема відзначений почесним нагрудним знаком Головнокомандувача ЗСУ, має задовільні характеристики за місцем мешкання. Окрім того, судом враховано щире каяття обвинуваченого, який беззастережного визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, сприяння у розкритті кримінального правопорушення, а також бажання останнього продовжувати захищати Вітчизну та служити на вірність українському народу.

Судом також досліджено та оцінено надані стороною захисту медичні документи, докази факту перебування на військовій службі у ЗСУ двох братів обвинуваченого, втрати родиною обвинуваченого будинку у 2020 році внаслідок пожежі, наявності у батька обвинуваченого третьої групи інвалідності.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім встановлених законом випадків, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Верховний Суд у своїх рішеннях (ЄУН справ 199/6365/19, 643/13256/17, 166/1065/18) неодноразово зазначав про те, що щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею кримінального правопорушення, добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Враховуючи, що ОСОБА_5 під час розгляду справи свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, засудив свою поведінку, усвідомив протиправність своїх дій, недопустимість їх повторення, має намір продовжити службу у Збройних Силах України у своєму військовому підрозділі та захищати країну, що, на думку суду, свідчить про те, що особа розуміє наслідки від своїх дій та щиро кається.

Таким чином, при сукупності обставин скоєного кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого, суд приходить до переконання про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе при призначенні останньому покарання за вчинений злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України, з застосуванням норми ст. 69 КК України та вважає можливим призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, а саме у виді позбавлення волі строком на 2 роки. Також, на підставі ст. 62 КК України, суд вважає можливим замінити ОСОБА_5 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, у виді 2 (два) років позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців на строк 2 (два) роки.

Саме таке покарання, на думку суду, буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових правопорушень.

18 липня 2023 року ОСОБА_5 було затримано відповідно до положень статті 208 КПК України та на підставі ухвали слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2023 року відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Враховуючи те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не відпали, особа засуджується до реального покарання у виді позбавлення волі, з метою запобігання ухиленню від суду та відбування покарання, суд приходить до висновку, що до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 слід залишити без змін.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 62 КК України замінити ОСОБА_5 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, у виді 2 (два) років позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців на строк 2 (два) роки.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_5 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_5 у строк відбуття призначеного покарання строк тримання під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження з 18 липня 2023 року до дня набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців.

Захід забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити без змін у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_4 у Збройних силах України.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1