Провадження №: 1-кп/336/347/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в скоєнні кримінальних правопорушень передбачених за ч.5 ст.27, ч.5 ст.191, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000175 від 01.05.2020,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в скоєнні кримінальних правопорушень передбачених за ч.5 ст.27, ч.5 ст.191, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000175 від 01.05.2020.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив призначити справу до судового розгляду.

Захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.

Клопотання обґрунтовані тим, що в порушення приписів ст. 291 КПК України обвинувальний акт не містить чітке та зрозуміле формулювання обвинувачення.

Також, виклад фактичних обставин не містить жодного посилання на час, місце «заволодіння чужим майном».

Не зазначення в обвинувальному акті вказівок на місце вчинення обвинуваченими інкримінованих їм дій за ч. 5 ст. 191 КК України позбавляє можливості встановити територіальну підсудність цього кримінального провадження.

Потерпілим зазначено Комишуваську селищну раду Оріхівського району Запорізької області, а її представником ОСОБА_11 , який є начальником відділу взаємодії з правоохоронними органами Управління східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області тобто особу, яка не має повноважень здійснювати представництво потерпілої особи.

Захисники та обвинувачені підтримали заявлені клопотання.

Прокурор заперечив щодо задоволення заявленого клопотання. Зазначив, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстави для його повернення відсутні.

Представник потерпілої особи у підготовче судове засідання не з`явився.

Від Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області надійшов в лист в якому селищна рада повідомляє про те, що не подавала заяв про визнання її потерпілою та не є заявником у вказаному кримінальному провадженні, ОСОБА_11 не уповноважувала на представництво своїх інтересів та не видавала йому жодної довіреності. Окрім іншого повідомили суд про те, що не будуть направляти свого представника для участі у судовому засіданні.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши сторони кримінального провадження суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 7 КПК України до загальних засад кримінального провадження віднесено, крім іншого: верховенство права, законність, доступ до правосуддя, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, диспозитивність, розумні строки.

Відповідно до положень ч. 1, 5 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Однією з гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії», зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 цієї Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому. Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 цієї Конвенції.

Значення обвинувального акта як процесуального рішення сторони обвинувачення полягає в тому, що він формалізує правову позицію обвинувачення, ініціює судовий розгляд і тим самим відкриває особі доступ до правосуддя.

За таких обставин, з метою дотримання прав обвинуваченого на справедливий судовий розгляд, у тому числі у контексті дотримання права особи на ефективне розслідування, суд має вжити передбачених кримінально-процесуальним законодавством заходів, які б забезпечили відновлення порушених прав.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Отже Закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1) фактичних обставин кримінального правопорушення;

2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»);

3) формулювання обвинувачення.

Приписами ст. 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині як виправдувального, так й обвинувального вироків суд має зазначити формулювання обвинувачення, визнане судом недоведеним (для першого випадку) або доведеним (у другому випадку).

Формулювання обвинувачення - це стисле і точне викладення твердження про винуватість конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення на основі фактично встановлених обставин кримінального провадження, які мають юридичне значення для вирішення питання про притягнення цієї особи до відповідальності за конкретною статтею КК України у контексті формули правової кваліфікації.

Відповідно до положень п. 1 - 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Власне висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акта (ч. 2 ст. 347 КПК України), а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (ч. 1 ст. 348 КПК України).

Так, в обвинувальному акті, який розглядається судом, не встановлені належним чином обставини вчинення кримінального правопорушення, які мали бути встановлені та уточнені прокурором тільки під час досудового розслідування, відсутнє чітке формулювання обвинувачення пред`явленого ОСОБА_5 та не розкрито дій обвинуваченого по суті злочинів, у вчиненні яких він звинувачується.

Так, згідно обвинувального акту, досудовим розслідуванням встановлено, що в період з липня 2018 року по 11 жовтня 2019 року голова Комишуваської селищної ради ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, у складі організованої директором ПП «Алекс і Алекс БМГ» ОСОБА_4 стійкої злочинної групи, до якої останнім також була залучена фізична особа-підприємець ОСОБА_6 , шляхом зловживання службовим становищем сприяв ОСОБА_4 у заволодінні в інтересах ПП « ОСОБА_12 і Алекс БМГ» коштами державного бюджету в особливо великих розмірах. Крім того, у складі організованої групи вчинив службове підроблення.

Однак, органом досудового розслідування не конкретизовано коли саме і за яких конкретних обставин утворено організовану групу, як довго вона функціонувала, відомості про характер стосунків, які склалися між її членами.

У описовій частині обвинувального акту щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.28 4.1 ст.366 КК України не зазначено данні про подію (час, місце, спосіб вчинення інкримінованого злочину) форму вини ОСОБА_5 , мотив його вчинення.

В частині пред`явлення обвинувачення ОСОБА_6 в скоєнні злочинів передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст.366 КК України, суд дійшов висновку про неналежне викладання в акті фактичних обставин справи (вчинення кримінальних правопорушень та правової кваліфікації), про відсутність обґрунтування обвинувачення саме за ст. 27, ст. 191, ст. 366, ст. 28 КК України.

В обвинувальному акті від 26.02.2021 не сформульовано чітке та зрозуміле обвинувачення відносно ОСОБА_6 , а зміст обвинувачення у злочинах, кваліфікованих за ч. 5 ст. 27, ст. 191 та за ч, 3 ст. 28, ст. 366 КК України, не конкретизований і не розкритий відповідно до вимог кримінального закону.

Так, не чітким і не зрозумілим є обвинувачення ОСОБА_6 , перш за все, із застосуванням ч. 5 ст. 27 (щодо 191 статті) та ч. 3 ст. 28 (щодо 366 статті) КК України.

Частина 5 статті 27 КК України передбачає перелік дій пособника, якими останній умовно «допомагає» іншим співучасникам у вчиненні ними кримінального правопорушення, а саме: поради, вказівки, надання засобів чи знарядь; усунення перешкод.

Обвинувачення викладено нечітко, не конкретно, без дотримання диспозиції, викладеної в Кримінальному кодексі та допускає вільне, не визначене трактування дій пособника, оскільки з обвинувачення ОСОБА_6 не вбачається, яку саме з вказаних дій вона вчинила.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що за основу обвинувачення ОСОБА_6 взяті події, учасником яких був безпосередньо ОСОБА_4 , але при цьому зміст обвинувачення всіх трьох обвинувачених дослівно збігається при тому, що їх дії кваліфіковано за різними статтями КК України.

Крім того, в акті перелічуються фактичні обставини та події кримінального правопорушення, які взагалі не відносяться до ОСОБА_6 (стор. 49, 50) і не впливають на кваліфікацію саме її дій, хоча ці обставини і події містяться в частині акту, в якій формулюється обвинувачення відносно неї.

Не конкретність акту відносно ОСОБА_6 також виявляється в тому, що органом досудового розслідування не сформульовані і не відзначені інші конкретні обставини вчинення правопорушення, так в вбвинувальному акті не зазначено в чому полягала згода ОСОБА_6 на привласнення бюджетних грошових коштів і як така згода проявлялася, тобто відсутнє обґрунтування обвинувачення щодо ст. 191 КК України.

Також обвинувальний акт є неконкретним в частині відображення суб?єктивної сторони, вчинених ОСОБА_6 злочинів, оскільки, в обвинувальному акті не вказані ні мотиви, ні мета, ні вина безпосередньо ОСОБА_6 стосовно привласнення бюджетних коштів.

В акті наводиться висновок, що грошові кошти були привласнені ОСОБА_4 , оскільки вони були незаконно зараховані на рахунок ПП « ОСОБА_12 і Алекс БМГ» та були використані ОСОБА_4 на власний розсуд, однак при цьому взагалі не зазначено - в чому ж полягає вина чи мотиви ОСОБА_6 щодо привласнення вказаних грошей (стор. 58 акту).

При викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, в обвинувальному акті наводиться висновок, що в тому числі і ОСОБА_6 , в період часу з 09.07.2018 по 11.10.2019, шляхом зловживання службовим становищем, незаконно привласнила кошти державного бюджету, виділені Комишуваській селищній раді Оріхівського району на загальну суму 964 372 грн. (стор. 59 акту).

У той же час, при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_6 підписала акт приймання виконаних робіт №1 за вересень 2018 року на суму 388610,58 грн. за нібито в повному обсязі виконані роботи, що стало підставою для подальшого надлишкового перерахування бюджетних коштів з казначейських рахунків на рахунки Комишуваської сільської ради, а в подальшому на рахунки ПП «Алекс і Алекс БМГ» та сприяло привласненню вказаних коштів в інтересах ПП «Алекс і Алекс БМГ». (стор. 59, 60).

Аналогічні формулювання в обвинувальному акті, сторона обвинувачення використала і щодо акту виконаних робіт № 1 за жовтень 2018 року на суму 946 187,05 грн., і щодо акту виконаних робіт № 3 за листопад 2018 року на суму 383030,63 і щодо акту виконаних робіт № 1 за грудень 2018 року на суму 130220,39 та 1 551721,67, і щодо акту виконаних робіт № 5 за березень 2019 року на суму 637658,53 грн, і щодо акту виконаних робіт № 1 за липень 2019 року на суму 296758,84 і щодо акту виконаних робіт № 1 за вересень 2019 року на суму 114714,35 грн.

Тобто формулювання обвинувачення вказує, що службові підроблення сприяли привласненню коштів в інтересах ПП « ОСОБА_12 і Алекс БМГ» на загальну суму 4 447 929,04 грн. Одночасно з цим, при описанні злочинного діяння за ч. 5 ст. 191 КК України в обвинувальному акту вказано суму привласнення коштів в розмірі 964 372,00 грн.

Незазначення в обвинувальному акті чіткого формулювання обвинувачення за кожним з цих епізодів, ускладнює розуміння, які, визначені ст. 91 КПК України, обставини підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні та як суд має виконувати приписи ст. 348 КПК України щодо роз`яснення обвинуваченим суті обвинувачення у частині виду і розміру шкоди.

Отже, наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності не дають повного уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Аналогічні недоліки допущені і в частині пред`явлення обвинувачення ОСОБА_4 .

Окрім того, суд звертає увагу, що, за обставин незазначення в обвинувальному акті формулювання обвинувачення за кожним з інкримінованих обвинуваченим діянь (епізодів), без дослідження відповідних доказів є неможливим вирішення питання територіальної підсудності цього кримінального провадження, оскільки у фактичних обставинах справи щодо дій, які кваліфіковані за ст. 191 КК України, не вказується місце заволодіння майном.

Вірогідна реалізація прокурором права на зміну обвинувачення під час судового розгляду за встановлених судом обставин не може слугувати підставою для невжиття передбачених КПК України заходів щодо відновлення порушених та уникнення майбутніх порушень прав обвинувачених та інших учасників кримінального провадження, насамперед права на справедливий суд.

Крім того, відновлення порушених прав за вказаних обставин, у формі повернення обвинувального акту прокурору, не передбачено КПК України на стадії судового розгляду.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про неможливість здійснення із дотриманням завдань та засад кримінального провадження судового розгляду цього кримінального провадження за направленим прокурором до суду обвинувальним актом, який не відповідає вимогам КПК України щодо формулювання обвинувачення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314, 372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Повернути прокурору обвинувальний акт в кримінальному провадженні № ЄРДР № 000175 від 01.05.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в скоєнні кримінальних правопорушень передбачених за ч.5 ст.27, ч.5 ч.5 ст.191, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1