Номер провадження: 11-кп/813/840/24
Справа № 946/8495/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_7 на ухвалу Ізмаїльського міськрайсуду Одеської обл. від 16.11.2023 про повернення прокурору обвинувального акта у к/п №0000081 від 20.02.2023 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізмаїл Одеської обл., громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000081 від 20.02.2023 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України повернуто прокурору з підстав невідповідності вимогам КПК України, для усунення недоліків, зокрема, в обвинувальному акті не зазначено місця вчинення кримінальних правопорушень, що в свою чергу унеможливлює вирішення питання щодо підсудності кримінального провадження та визначення суду.

Зазначені обставини, на переконання суду 1-ої інстанції, перешкоджають призначенню судового розгляду вказаного обвинувального акту та прийняти за його результатами судове рішення по суті обвинувачення.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_7 зазначив, що вважає оскаржувану ухвалу суду 1-ої інстанції незаконною та необґрунтованою, з огляду на наступне:

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що обвинувальний акт складено слідчим СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 , а затверджений прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури, тобто досудове розслідування закінчено Ізмаїльським РВП ГУНП в Одеській обл., а отже в межах територіальної юрисдикції Ізмаїльського міськрайсуду Одеської обл.;

- судом 1-ої інстанції не враховано того, що сам обвинувачений ОСОБА_8 під час підготовчого судового засідання, під відео фіксацію зазначив, що він на момент вчинення кримінальних правопорушень перебував у м. Ізмаїл Одеської обл.;

- суд 1-ої інстанції фактично вдався до оцінки доказів на стадії підготовчого судового засідання, що не відповідає положенням ст. 314 КПК України;

- повертаючи обвинувальний акт суд 1-ої інстанції допустив надмірний формалізм, що суперечить засадам кримінального судочинства.

Посилаючись на викладене, прокурор ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та повернути обвинувальний акт до суду 1-ої інстанції для розгляду зі стадії підготовчого провадження.

В судове засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 не з`явився, жодних клопотань до суду не надавав, причин неявки суду не повідомив, у зв`язку із чим, колегія суддів керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України, а також з`ясувавши думку прокурора, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за відсутності обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги прокурора ОСОБА_7 та просила її задовольнити, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до припису п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Пункт 13 ч. 1 ст. 3 КПК України передбачає, що обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

Так, перевіривши зміст обвинувального акту, апеляційний суд вважає, що суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 викладене не повністю, тобто не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Із аналізу змісту обвинувального акту у к/п №0000081 від 20.02.2023 відносно ОСОБА_8 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України (а.с. 2-13) вбачається, що в ньому взагалі не зазначено місця вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі не зазначено, що ці місця не встановлені досудовим розслідуванням.

Водночас, відповідно до положень ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування. Дія цього абзацу не поширюється на кримінальні провадження, що віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду згідно з правилами статті 33-1 цього Кодексу.

Разом із цим, із змісту ст. 314 КПК України вбачається, що питання про підсудність кримінального провадження підлягає вирішенню саме у підготовчому судовому засідання.

При цьому, приписами ст. 34 КПК України передбачено, що саме під час підготовчого судового засідання суд уповноважений ухвалити рішення про направлення обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України порушення правил підсудності розгляду кримінального провадження є беззаперечною підставою для скасування судового рішення в тому числі вироку.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів зауважує на тому, що зазначення в обвинувальному акті відомостей щодо місця вчинення кримінального правопорушення має суттєво значення для визначення підсудності кримінального провадження, що в свою чергу є одним з найважливіших питань, яке вирішується під час підготовчого провадження.

Що стосується тверджень прокурора ОСОБА_7 щодо зазначення в обвинувальному акті, що він складений слідчим ОСОБА_9 , а затверджений прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури, тобто досудове розслідування завершено Ізмаїльським РВП ГУНП в Одеській обл., а отже знаходиться в межах територіальної юрисдикції Ізмаїльського міськрайсуду Одеської обл., колегія суддів вважає неспроможним.

Так, апеляційний суд звертає особливу увагу сторони публічного обвинувачення, що у будь-якому випадку в формулюванні обвинувачення обов`язково повинні міститись відомості щодо встановлення або неможливості встановлення місця вчинення кримінального правопорушення для подальшого виконання приписів ст. 32 КПК України.

Окрім того, посилання прокурора на те, що обвинувачений ОСОБА_8 під час підготовчого судового засідання, під відео фіксацію зазначив, що він на момент вчинення кримінальних правопорушень перебував у м. Ізмаїлі Одеської обл. не можуть слугувати підставою для визначення підсудності кримінального провадження за Ізмаїльським міськрайсудом Одеської обл., з огляду на те, що в обвинувальному акті взагалі не зазначені відомості щодо місця вчинення кримінальних правопорушень.

Ба більше, відповідно до журналу судового засідання від 16.11.2023 (а.с. 61-62), прокурор ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомив, що відповідно до матеріалів провадження місце вчинення кримінальних правопорушень є м. Ізмаїл, проте не зрозуміло з яких підстав сторона обвинувачена будучи обізнаною про місце вчинення кримінальних правопорушень не зазначила такі відомості у формулюванні обвинувачення в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 .

Посилання прокурора ОСОБА_7 на те, що суд 1-ої інстанції вдався до оцінки доказів на стадії підготовчого судового засідання, що не відповідає положенням ст. 314 КПК України апеляційний суд вважає голослівними та такими, що не відповідають дійсності.

На переконання колегії суддів, зазначені обставини свідчать про наявність в обвинувальному акті недоліків, які виключають можливість його призначення до судового розгляду та ухвалення за результатами такого розгляду законного рішення, тому суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність його повернення прокурору для усунення вказаних недоліків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд 1-ої інстанції правильно встановив факт невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, обґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурора для усунення недоліків, а доводи прокурора викладені в апеляційній скарзі є безпідставними, у зв`язку із чим колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 24, 291, 314-315, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайсуду Одеської обл. від 16.11.2023, якою було повернуто прокурору обвинувальний акт у к/п №0000081 від 20.02.2023 за обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4