ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/348/24 Справа № 202/3884/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисниці ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , на вирок Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 серпня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на 15 років без конфіскації майна.

Вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

ОСОБА_7 визнано винуватою у тому, що вона наприкінці липня 2022 року (точна дата не встановлена), будучи обізнаною про факт ведення Російською Федерацією (далі - РФ) агресивної війни проти України, невизнання РФ поширення державного суверенітету України на її тимчасово окуповані території, перебуваючи на тимчасово окупованій території в м.Лиман Донецької області у приміщенні прийомної т.зв. «голови Донецької Народної Республіки» ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, реалізуючи свій протиправний умисел, з особистих мотивів, з метою співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та окупаційною адміністрацією, надала згоду і добровільно зайняла т.зв. керівну посаду «председателя микрорайона Коммунальный администрации города Красный Лиман Донецкой Народной Республики», створеної на тимчасово окупованій території окупаційною адміністрацією Російської Федерації, яку обіймала до початку активної фази деокупації м. Лиман Донецької області, тобто до 09.09.2022.

У період часу з кінця липня 2022 року до 09 вересня 2022 року, перебуваючи на вказаній вище посаді, громадянка України ОСОБА_7 виконувала наступні організаційно-розпорядчі функції: виконувала вказівки «руководителя Общественной приемной Председателя Общественного Движения «Донецкая Республика» ОСОБА_9 местного отделения Центрального района города Красный Лиман» ОСОБА_10 ; здійснювала призначення вуличних по мікрорайону «Комунальний» при т.зв. «администрации города Красный Лиман Донецкой Народной Республики»; здійснювала загальне керівництво роботою вуличних мікрорайону «Комунальний» т.зв. «администрации города Красный Лиман Донецкой Народной Республики»; надавала розпорядження вуличним мікрорайону «Комунальний» т.зв. «администрации города Красный Лиман Донецкой Народной Республики» щодо здійснення перепису місцевого населення вказаного мікрорайону; надавала розпорядження вуличним мікрорайону «Комунальний» т.зв. «администрации города Красный Лиман Донецкой Народной Республики» щодо приймання заяв на отримання твердого палива місцевими мешканцями мікрорайону; надавала розпорядження вуличним мікрорайону «Комунальний» т.зв. «администрации города Красный Лиман Донецкой Народной Республики» перевіряти та складати відповідні акти перевірки наявності пічного опалення в будинках мешканців мікрорайону, які подали заяви про отримання твердого палива та затверджувала зазначені акти; акумулювала зібрану інформацію та документацію, яку в подальшому передавала до т.зв. «администрации города Красный Лиман Донецкой Народной Республики».

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисниця ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2023 року і закрити кримінальне провадження.

Скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, звільнивши ОСОБА_7 з під варти в залі суду.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що у ОСОБА_7 відсутній достатній рівень освіти для усвідомлення нею факту активної підривної діяльності Російської Федерації проти України, так як ОСОБА_7 думала, що допомагає не окупаційній владі, а мешканцям, громадянам України, пережити важкі часи.

Вказала, що заяви та акти, підписані ОСОБА_7 , які наявні в матеріалах кримінального провадження, були складені з метою забезпечення людей в зимовий період дровами і ніяк не привели і не могли привести до тяжких наслідків.

Зазначила, що ОСОБА_7 не заперечує про те, що збирала заяви і складала акти, підтверджуючи потребу людей в твердому паливі, а також допомагала людям отримувати гуманітарну допомогу. Тобто, фактично ОСОБА_7 займалась суспільно-корисною роботою, під час окупації вона не виконувала організаційно-розпорядчі і адміністративно-господарські функції. Суду не були надані накази на призначення на посаду ОСОБА_7 , а також не було надано відомостей, за якими вона отримувала винагороду за роботу, яку здійснювала на підтримку окупаційної влади.

Тому захисниця вважає, що висновки суду про те, що показання ОСОБА_7 є непослідовними і направленими на уникнення кримінальної відповідальності є безпідставними та не відповідають дійсності. А судом натомість взагалі не були враховані особливості обставин, в яких опинилась ОСОБА_7 і мешканці Лиману, оскільки з 24 травня 2023 року по 01 жовтня 2023 року, в період окупації Лиману Донецької області, з підконтрольної території України допомоги жителям Лиману надати було неможливо.

Також апелянтка вказує, що ОСОБА_7 до кримінальної і адміністративної відповідальності не притягувалась, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, на її утримані знаходиться син-інвалід 2 групи, 1994 року народження, від її діяльності тяжких наслідків не настало, після звільнення Лиману вона продовжувала залишатися у місті і виконувати свої зобов`язання перед мешканцями, допомагати їм в побуті. Допитані в судовому засіданні свідки охарактеризували ОСОБА_7 як добропорядну людину, яка завжди приходила на допомогу мешканцям.

Звертає увагу, що в матеріалах кримінального провадження є побутова характеристика на ОСОБА_7 , відповідно до якої остання зарекомендувала себе спокійною та врівноваженою особою. З сусідами підтримує добросусідські відносини. Відносини з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя, не підтримує. Спиртними напоями не зловживає. Друга характеристика, надана секретарем міськради підтверджує, що ОСОБА_7 приблизно 10 років була заступником голови мікрорайону « Комунальний» і була присутня на зборах, але присутність на зборах не несе кримінальної відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції в повній мірі досліджено докази, які є належними та допустимими, в сукупності доповнюють один одного, а також дотримано вимог ст. 22, ч. 1 ст. 337 КПК України щодо змагальності сторін, рівності прав на збирання та подання доказів і судового розгляду в межах висунутого обвинувачення. А посилання в апеляційній скарзі сторони захисту на те, що судове слідство у справі проведено неповно і необ`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними у ній доказами, є необґрунтованими.

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що судове слідство у ньому проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено.

Відповідно, не встановлено й даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження стороною обвинувачення та судом обставин кримінального провадження. Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, за яке її засуджено оскаржуваним судовим рішенням, підтверджується сукупністю доказів, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.

Так, вироком суду ОСОБА_7 визнано винною за ч.5 ст. 111-1 КК України у колабораційній діяльності, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин та кваліфікація її дій за ознаками ч. 5 ст. 111-1 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах і відповідають фактичним обставинам справи. Будь-яких обставин, які б викликали сумнів у сформованих за результатами судового розгляду висновках суду перевіркою матеріалів провадження не виявлено. Оскільки наведені докази зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає.

Так, перевіркою матеріалів кримінального провадження, технічних носіїв інформації фіксування судового провадження та журналів судових засідань встановлено, що суд першої інстанції провів всебічне, повне й неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосередньо перевірив при судовому розгляді наявні у кримінальному провадженні докази, допитав обвинувачену, свідків, перевірив письмові докази, яким дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Зокрема, постановляючи вирок, місцевий суд урахував показання обвинуваченої ОСОБА_7 , яка не визнала винуватості і вказала, що під час окупації м.Лиман залишилася в місті та допомагала людям. Співпраці з окупантами не здійснювала. Влітку було виділено гуманітарну допомогу, яку важко було отримати. Вона пішла у приймальню ОСОБА_11 , де написала заяву на отримання допомоги та медикаментів. Там же, перед представницею окупаційної влади ОСОБА_12 , підняла питання щодо труднощів отримання гуманітарної допомоги. Остання запропонувала їй бути присутньою на зборах вуличних та стати відповідальною з цього питання за свій мікрорайон. Дані збори обвинувачена не часто відвідувала. Посадових обов`язків обвинувачена не мала, зборів та нарад не проводила, розпоряджень не надавала, лише передавала інформацію вуличним. Голова квартального комітету залишила місто з евакуацією до захоплення міста. Підписувала акти на отримання дров як голова мікрорайону. За свою працю грошову винагороду не отримувала. З середини вересня 2022 року місто було звільнено, вона продовжувала допомагати людям до самого свого затримання, яке відбулося у грудні 2022 року.

Крім того, суд зважив на показання свідків:

- ОСОБА_13 , яка суду показала, що з початку повномасштабної війни проживала у м.Лиман. Після окупації міста, яке відбулося 24 травня 2022 року, 10 червня 2022 року на зборах її обрали вуличною. З обвинуваченою познайомилася після зборів, її представили головою мікрорайону «Квартальний». Обвинувачена займалася вирішенням різних побутових питань населення. Яким чином обвинувачена співпрацювала з окупаційною владою свідку не відомо, лише знає, що обвинувачена отримувала необхідну інформацію по побутовим питанням у виконкомі, яку передавала вуличним, а вуличні доносили її до населення. У липні відбулися збори, які проводила ОСОБА_14 у виконкомі щодо складання актів на отримання пічного опалення. Дані акти підписувалися вуличними та квартальними у тому числі обвинуваченою;

- ОСОБА_15 , яка пояснила, що на момент окупації залишилася проживати у м.Лиман. На той час ніде не працювала. До неї прийшла обвинувачена та повідомила їй, що вона буде вуличною. До цього знайомим не були. Обвинувачена займала посаду голови мікрорайону «Комунальний». Які обвинувачена виконувала обов`язки свідку не відомо. Зборів та нарад обвинувачена не проводила. Складалися лише акти і списки населення, які передавалися обвинуваченій, яка їх підписувала;

- ОСОБА_16 про те, що з початку війни перебувала у м.Лиман. До війни та в період окупації міста, що відбувалась з травня 2022 року по 01 жовтня 2022 року була вуличною. З обвинуваченою були знайомі ще до війни. Обвинувачена була до війни вуличною, а після окупації - головою мікрорайону «Комунальний» м.Лиман та завідувала над іншими вуличними мікрорайону. Вуличні приносили обвинуваченій списки населення, а вона роздавала гуманітарну допомогу, яку їй привозили. Розпоряджень обвинувачена не надавала, просила лише підписати акт на отримання опалення, яку складали вуличні та підписувала голова ОСОБА_7 . Після деокупації м.Лиман обвинувачена продовжувала займати посаду вуличної;

- ОСОБА_17 , яка засвідчила, що у період окупації міста перебувала у м.Лиман та працювала вуличною. До початку війни знала обвинувачену. Після окупації м.Лиман обвинувачена стала головною над вуличними, так як була квартальною, та займалася гуманітарною допомогою. Вуличні складали списки населення, які потребували допомоги та передавали обвинуваченій. Робочого місця обвинувачена не мала. Наради не проводила, лише казала що треба робити, щоб отримати гуманітарну допомогу. Акт огляду щодо наявності у населення пічного опалення свідок підписувала як вулична, а ОСОБА_7 підписувала як голова мікрорайону «Комунальний».

На підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, суд обґрунтовано послався на матеріали письмових доказів, а саме:

- протокол огляду інтернет-сайту від 07.11.2022 інтернет-сторінки з заголовком: «Указа главы ДНР №13 от 19.01.2015 о принятии временного (типового) положения о местных администрациях Донецкой Народной Республики», яким визначався порядок створення територіальних органів місцевого самоврядування;

- протокол огляду інтернет ресурсу з указом т.зв. «главы ДНР» № НОМЕР_1 », в якому місто Лиман змінили на назву ОСОБА_18 ;

- протокол огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , та фототаблицею до нього від 13.11.2022, під час якого були виявлені акти за підписами обвинуваченої ОСОБА_7 як голови мікрарайона «Комунальний»;

- протокол огляду речових доказів від 13 листопада 2022 року, а саме: заява ОСОБА_19 про видачу твердого палива від 15.08.2022 року; акта щодо наявності пічного опалення за місцем проживання ОСОБА_19 , Акта щодо наявності пічного опалення за місцем проживання ОСОБА_20 ; заява ОСОБА_21 про виділення твердого палива (вугілля) для опалення домоволодіння від 29.08.2022 року; акта перевірки пічного опалення за місцем проживання ОСОБА_22 , заява ОСОБА_23 про виділення твердого палива (вугілля) для опалення домоволодіння від 23.08.2022 року; акта перевірки пічного опалення за місцем проживання ОСОБА_23 ; заява ОСОБА_24 , про виділення твердого палива (вугілля) для опалення домоволодіння від 23.08.2022 року; акта перевірки пічного опалення за місцем проживання ОСОБА_24 ; заява ОСОБА_25 про виділення твердого палива (вугілля) для опалення домоволодіння від 22.08.2022 року; акта перевірки пічного опалення за місцем проживання ОСОБА_25 ; заява ОСОБА_26 , про виділення твердого палива (вугілля) для опалення домоволодіння від 19.08.2022 року; акт перевірки пічного опалення за місцем проживання ОСОБА_26 ;

- висновок експерта №16 від 27 січня 2023 року, відповідно до якого Рукописні написи: «Пред. м-на «Коммунальный» ОСОБА_7 », що містяться в: акті перевірки пічного опалення за місцем проживання ОСОБА_26 ; акті перевірки пічного опалення за місцем проживання ОСОБА_25 ; акті перевірки пічного опалення за місцем проживання ОСОБА_27 ; акті перевірки пічного опалення за місцем проживання ОСОБА_23 ; акті щодо наявності пічного опалення за місцем проживання ОСОБА_19 , виконані ОСОБА_7 . Рукописні написи: «Председатель микрорайона «Коммунальный» ОСОБА_7 », що містяться в:акті перевірки пічного опалення за місцем проживання ОСОБА_22 ; акті щодо наявності пічного опалення за місцем проживання ОСОБА_20 , виконані не ОСОБА_7 , а іншою особою. Підписи від імені ОСОБА_7 , що містяться в: акті перевірки пічного опалення за місцем проживання ОСОБА_26 ; акті перевірки пічного опалення за місцем проживання ОСОБА_25 ; акті перевірки пічного опалення за місцем проживання ОСОБА_27 ; акті перевірки пічного опалення за місцем проживання ОСОБА_23 ; акті перевірки пічного опалення за місцем проживання ОСОБА_22 ; акті щодо наявності пічного опалення за місцем проживання ОСОБА_20 ; акті щодо наявності пічного опалення за місцем проживання ОСОБА_19 , виконані ОСОБА_7 ;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13 лютого 2023 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_15 , відповідно до якого остання впізнала ОСОБА_7 , як особу, яка наприкінці травня 2022 року під час окупації м.Лиман Донецької області приїхала до свідка до дому та представилася як квартальна мікрорайону «Комунальний» м.Лиман;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13 лютого 2023 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_13 , відповідно до якого остання впізнала ОСОБА_7 , як особу, з яка у липні 2022 року, під час окупації м.Лиман Донецької області, приїхала до свідка до дому та представилася як квартальна мікрорайону «Комунальний» м.Лиман;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13 лютого 2023 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_16 , відповідно до якого остання впізнала ОСОБА_7 , як особу, яка у 2022 році, під час окупації м.Лиман Донецької області, була головою мікрорайону «Комунальний» м.Лиман і запросила її на збори як «вуличну»;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13 лютого 2023 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_17 , відповідно до якого остання впізнала ОСОБА_7 , як особу, яка у 2022 році, під час окупації м.Лиман Донецької області, була квартальною мікрорайону «Комунальний» м.Лиман.

Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінально-протиправного діяння, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовуються викладені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченої доводи про те, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, та що у провадженні немає об`єктивних доказів, які вказують на її вину, оскільки вивченням матеріалів провадження не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання вищевказаних доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності.

А проаналізувавши позицію обвинуваченої ОСОБА_7 , співставляючи її з обвинуваченням, що їй інкримінується, а також з доказами, дослідженими судом, які повністю викривають останню у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів робить висновок про те, що показання обвинуваченої в частині його непричетності до вказаного злочину повністю спростовуються наявними у кримінальному проваджені доказами та є певною лінією захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.

Крім того, за частиною 5 ст. 111-1 КК, серед іншого, передбачена відповідальність за добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Окупаційна адміністрація Російської Федерації - це сукупність державних органів і структур Російської Федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг (п. 6 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

У складі цього правопорушення важливим для кваліфікації є місце його вчинення тимчасово окупована територія України.

У кримінальному праві добровільним вважається діяння, яке вчинено при можливості вибрати декілька варіантів поведінки, з урахуванням сукупності обставин, які можуть виключати кримінальну протиправність за приписами статей 39, 40 КК, однак яких суди у цьому кримінальному провадженні не встановили.

Організаційно-розпорядчі обов`язки це обов`язки зі здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності.

Тож, апеляційний суд вважає, що дослідивши наведені вище докази, суд першої інстанції дійшов цілком обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у здійсненні колабораційної діяльності, оскільки наприкінці липня 2022 року (точна дата не встановлена) громадянка України ОСОБА_7 , будучи обізнаною про факт ведення Російською Федерацією (далі - РФ) агресивної війни проти України, невизнання РФ поширення державного суверенітету України на її тимчасово окуповані території, перебуваючи на тимчасово окупованій території в м.Лиман Донецької області у приміщенні прийомної т.зв. «голови Донецької Народної Республіки» ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, реалізуючи свій протиправний умисел, з особистих мотивів, з метою співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та окупаційною адміністрацією, надала згоду і добровільно зайняла т.зв. керівну посаду «председателя микрорайона Коммунальный администрации города Красный Лиман Донецкой Народной Республики», створеної на тимчасово окупованій території окупаційною адміністрацією Російської Федерації, яку обіймала до початку активної фази деокупації м. Лиман Донецької області, тобто до 09.09.2022.

В період часу з кінця липня 2022 року до 09 вересня 2022 року, перебуваючи на вказаній вище посаді, громадянка України ОСОБА_7 виконувала наступні організаційно-розпорядчі функції: виконувала вказівки «руководителя Общественной приемной Председателя Общественного Движения «Донецкая Республика» ОСОБА_9 местного отделения Центрального района города Красный Лиман» ОСОБА_10 ; здійснювала призначення вуличних по мікрорайону «Комунальний» при т.зв. «администрации города Красный Лиман Донецкой Народной Республики»; здійснювала загальне керівництво роботою вуличних мікрорайону «Комунальний» т.зв. «администрации города Красный Лиман Донецкой Народной Республики»; надавала розпорядження вуличним мікрорайону «Комунальний» т.зв. «администрации города Красный Лиман Донецкой Народной Республики» щодо здійснення перепису місцевого населення вказаного мікрорайону; надавала розпорядження вуличним мікрорайону «Комунальний» т.зв. «администрации города Красный Лиман Донецкой Народной Республики» щодо приймання заяв на отримання твердого палива місцевими мешканцями мікрорайону; надавала розпорядження вуличним мікрорайону «Комунальний» т.зв. «администрации города Красный Лиман Донецкой Народной Республики» перевіряти та складати відповідні акти перевірки наявності пічного опалення в будинках мешканців мікрорайону, які подали заяви про отримання твердого палива та затверджувала зазначені акти; акумулювала зібрану інформацію та документацію, яку в подальшому передавала до т.зв. «администрации города Красный Лиман Донецкой Народной Республики».

З урахуванням наведеного апеляційний суд цілком погоджується з вищевикладеним висновком суду першої інстанції у частині доведеності винуватості ОСОБА_7 за ч.5 ст.111-1 КК України, а доводи захисту про те, що фактично ОСОБА_7 займалась суспільно-корисною роботою під час окупації, не виконуючи організаційно-розпорядчих функцій, а тому слід в даному випадку закрити провадження стосовно ОСОБА_7 за відсутністю в її діях складу злочину за ч.5 ст.111-1 КК України, вважає безпідставними.

Що стосується правильності призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші обставини, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Апеляційним переглядом встановлено, що при призначенні покарання суд першої інстанції врахував всі обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, а також ступінь тяжкості скоєного злочину, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу ОСОБА_7 , яка раніше не судима, має міцні соціальні зв`язки, під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, характеристики, наявні у матеріалах справи, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Водночас суд не знайшов підстав для застосування приписів ст. 69 КК, враховуючи, що належним чином неможливо досягти мети покарання, визначеної ст. 50 цього Кодексу, зокрема загальної превенції.

Дані, характеризуючі особу ОСОБА_7 , на чому акцентує увагу сторона захисту, суд першої інстанції також належним чином врахував під час визначення розміру основного покарання на рівні мінімальної межі санкції ч. 5 ст. 111-1 КК.

Таким чином, колегія суддів вважає, що визначене місцевим судом обвинуваченій покарання є справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для скасування або зміни судового рішення, під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу сторони захисту необхідно залишити без задоволення, а ухвалений щодо ОСОБА_7 вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , на вирок Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України - залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України- залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3