ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/2528/20 Номер провадження 11-кп/814/215/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представника потерпілого потерпілого захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 вересня 2018 року за №0001695, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 і захисника ОСОБА_11 на вирок Жовтневого районного суду м. Харків від 09 листопада 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.1 ст.122 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_10 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 05 до 06 квітня 2020 року.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково та стягнуто на його користь із ОСОБА_10 60 000 гривень моральної шкоди, відмовлено в задоволенні іншої частини позовних вимог.

Вирішено питання щодо речового доказу.

За вироком суду ОСОБА_10 визнано винуватим і засуджено за те, що він 08 вересня 2018 року приблизно о 13 годині 50 хвилин у кімнаті АДРЕСА_2 на ґрунті неприязних відносин умисно наніс ОСОБА_12 два удари кулаком у ліву ділянку обличчя, заподіявши йому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_10 і захисник ОСОБА_11 просили скасувати вирок Жовтневого районного суду м. Харків від 09 листопада 2021 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Прокурор ОСОБА_13 у порядку ст.403 КПК України відмовився від поданої ним апеляційної скарги.

Під час провадження в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_10 заявив клопотання, в якому просить звільнити його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України через закінчення строків давності, передбачених ст.49 КК України, та закрити кримінальне провадження щодо нього, процесуальні витрати віднести на рахунок держави.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, позицію обвинуваченого, який просив задовольнити подане ним клопотання та підтвердив зрозумілість роз`яснених йому судом апеляційної інстанції підстави звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, її правових наслідків (нереабілітуючого характеру), права заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідків такого заперечення, думку захисника на підтримку клопотання, міркування прокурора, який не заперечував з приводу задоволення клопотання, заперечення потерпілого та його представника проти клопотання, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи клопотання та дійшла висновку про те, що воно підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 417 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Виходячи з положень п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч.4 ст.286, ч.3 ст.288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених уст.49 КК Українипідстав та наявності згоди з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши останнього від кримінальної відповідальності.

Тобто суд повинен звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності за цією підставою незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження, але до набрання вироком суду законної сили.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, згідно з ч.4 ст.12 КК України є нетяжким злочином.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею нетяжкого злочину минуло 5 років.

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років (ч.2 ст.49 КК України).

В аспекті застосування приписів ч.2 ст.49 КК України 02 лютого 2023 року Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного в постанові від 05 квітня 2021 року (справа № 328/1109/19, провадження № 51-5464кмо20), та сформувала свій висновок щодо застосування норми права, згідно з яким у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого ч.1 ст.49 КК України, подовженого на період ухилення. Закінчення загальних строків, установлених ч.2 ст.49 КК України, є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі постанов слідчого під час досудового розслідування з 05 вересня 2019 року до 06 квітня 2020 року ОСОБА_10 знаходився в розшуку та щодо нього було зупинено провадження (т.1 а.п.236-238, 247-249).

Таким чином, сукупний період перебування у розшуку обвинуваченого в наведений вище період та відповідно до положень ч.2 ст.49 КК України строк зупинення перебігу строку давності у провадженні становить 7 місяців 1 день.

ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, 08 вересня 2018 року.

Строки давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності не переривались та після наведеного вище факту оголошення розшуку не зупинялись.

Таким чином, за відсутності підстав для зупинення перебігу строків давності, цей п`ятирічний строк із моменту вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення до набрання вироком місцевого суду законної сили мав сплинути 08 вересня 2023 року, а з урахуванням його подовження на період розшуку (на 7 місяців 1 день) сплив 09 квітня 2024 року (5 років + 7 місяців 1 день).

На підставі викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуваний вирок належить скасувати та відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України закрити кримінальне провадження зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності, визначених у п.3 ч.1 ст.49 КК України.

Отже, клопотання сторони захисту підлягає до задоволення.

Оскільки кримінальним процесуальним законом установлено імперативну вимогу з приводу невідкладності розгляду зазначеного вище клопотання та у зв`язку із його задоволенням, що передбачає звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності й закриття кримінального провадження щодо нього (за наявності відповідного волевиявлення обвинуваченого), то доводи апеляційних скарг сторони захисту не вирішуються.

При цьому, за змістом ст.129 КПК України суд наділений правом розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру та позбавлений можливості вирішити цивільний позов у разі постановлення ухвали про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття провадження, у зв`язку з чим цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 не підлягає вирішенню по суті та його слід залишити без розгляду.

Разом з цим, колегія суддів роз`яснює, що ця обставина не перешкоджає ОСОБА_12 звернутись із відповідним цивільним позовом у порядку цивільного судочинства, так як закриття справи на нереабілітуючій підставі у зв`язку із закінченням строків давності не звільняє ОСОБА_10 від обов`язку відшкодувати завдану діями обвинуваченого шкоду.

Що стосується питання з приводу розподілу процесуальних витрат, то в матеріалах кримінального провадження є відсутніми та учасниками провадження в суді апеляційної інстанції не долучені дані, якими би було підтверджено та визначено суму процесуальних витрат, у тому числі, пов`язаних із залученням експертів. Не визначено про ці витрати й у обвинувальному акті, а тому наведені вище обставини позбавляють можливості колегію суддів вирішити питання щодо розподілу процесуальних витрат у цьому провадженні.

Окрім того, за оскаржуваним вироком із ОСОБА_10 будь-які відшкодування в рахунок понесених процесуальних витрат не стягувались.

Водночас слід зауважити, що питання про розподіл процесуальних витрат стосується виключно порядку виконання судового рішення, ухваленого за результатами кримінального провадження, через це за відповідного клопотання (заяви) учасника провадження може бути вирішене в порядку ст.ст.537, 539 КПК України.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м. Харків від 09 листопада 2021 року щодо ОСОБА_10 скасувати, звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_10 залишити без розгляду.

Речовий доказ у вигляді технічного носія інформації (СD-R диска) із аудіозаписом виклику екстренної медичної допомоги від 08 вересня 2018 року залишити в матеріалах кримінального провадження (т.1 а.п.210).

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4