Справа № 464/5384/23
пр.№ 1-кп/464/114/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2024 м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду обвинувальні акти у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за №0000280 від 01.08.2023, №0000315 від 17.08.2023, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Добромиль, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, непрацюючого, одруженого, має на утриманні неповнолітнього сина, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, востаннє 12.09.2023 Старосамбірським районним судом Львівської області за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 309 КК України,

за участі: прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

ОСОБА_3 заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), а також незаконно придбав та зберігав психотропні речовини без мети збуту.

Кримінальні правопорушення вчинено за наступних обставин.

ОСОБА_3 29.07.2023 близько 22.00 год., перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Морозна, 23, маючи умисел на заволодіння чужим майном потерпілого ОСОБА_5 , а саме мобільним телефоном, шляхом зловживання довірою, діючи з корисливих мотивів, під приводом здійснити телефонний дзвінок, попросив у потерпілого ОСОБА_5 належний йому мобільний телефон марки «Росо М3» синього кольору, з номером мобільного телефону НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , ІМЕІ НОМЕР_3 , та, не маючи наміру у майбутньому повертати його власнику, покинув місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 4 632,00 грн.

Крім того, ОСОБА_3 16.08.2023 близько 14.00 год., перебуваючи в парку імені Святого Папи Римського Івана Павла 2, неподалік будинку, що за адресою: м. Львів, вул. Освицька, 15, маючи умисел на незаконне придбання наркотичних засобів без мети збуту, знайшов на землі, тобто незаконно придбав, з метою власного споживання, згорток клейкої ізоляційної стрічки жовтого кольору, в якому знаходились прозорі пакети з герметизуючою застібкою із вмістом пресованої порошкоподібної речовини бежевого кольору, який поклав собі у ліву кишеню шортів та направився в напрямку вул. Гн. Хоткевича у м. Львові.

В подальшому, 16.08.2023 приблизно 14.40 год., ОСОБА_3 , неподалік будинку №17 на вул. Лісна у м. Львові був зупинений працівниками поліції для перевірки документів відповідно до ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» та на запитання чи наявні у нього заборонені предмети повідомив, що при собі в нього наявні 2 зіп пакети із забороненими до обігу речовинами, в подальшому, в ході огляду місця події, із лівої кишені шортів ОСОБА_3 видав 2 прозорі пакети з герметизуючою застібкою із вмістом пресованої порошкоподібної речовини бежевого кольору, яка містить амфетамін, котрий віднесений до психотропних речовин, обіг яких обмежено, масою 0,4313 грам, який він незаконно зберігав без мети збуту для власного вживання.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 вину у вчиненому визнав, та підтвердив, що вчинив злочини за обставин, викладених в обвинувальних актах. Повідомив, що дійсно наприкінці липня 2023 року близько 22.00 год. перебував за адресою: м. Львів, вул. Морозна, 23, де познайомився із потерпілим, в котрого побачив мобільний телефон. В цей час в нього виник умисел на його заволодіння, а тому вирішив попросити в останнього надати мобільний телефон під приводом здійснення дзвінка. Після того, як потерпілий добровільно передав йому у володіння телефон, він покинув місце пригоди. Підтвердив, що до цього дня потерпілого не знав, а взяв в останнього телефон для того щоб його привласнити.

Крім того, ОСОБА_3 повідомив, що в обідній час в середині серпня 2023 року він перебував у парку імені Святого Папи Римського Івана Павла 2, де на землі знайшов згорток, в якому знаходилась порошкоподібна речовина бежевого кольору. Він розумів, що виявлене може бути психотропною речовиною, котру він може використати для власного вживання. Однак, в подальшому, цього ж дня був зупинений працівниками поліції, котрі виявили в нього заборонені речі. У скоєному щиро кається, просить суворо не карати. Він вину визнає, усвідомлює, що вчинив неправильно. У потерпілого просив пробачення, йому дуже неприємно, що так трапилося.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомив, що обвинувачений попросив у нього вибачення, він йому пробачив, просив суд суворо його не карати, жодних претензій матеріального чи морального характеру до останнього не має.

Заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку, що клопотання сторони обвинувачення та сторони захисту про проведення спрощеного порядку дослідження доказів підлягає до задоволення, оскільки показання ОСОБА_3 узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту та обставин вчинення інкримінованого злочину, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності позиції обвинуваченого. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, а прийняте рішення про скорочений судовий розгляд свідчитиме про те, що обставини, які сторонами не оспорюються, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

При цьому, за основу суд бере до уваги покази обвинуваченого, вважає такі належними, допустимими та достовірними, послідовними, котрі у взаємозв`язку доводять фактичні обставини заволодіння ним чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), а також незаконного придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту.

Кваліфікуючи діяння ОСОБА_3 , суд враховує наступне.

Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 190 КК України суб`єкт злочину підлягає кримінальній відповідальності за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).

Згідно з п. 17 постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.10.2009 обманом є повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин, а зловживання довірою - недобросовісне використання довіри потерпілого, котрі застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 309 КК України суб`єкт злочину підлягає кримінальній відповідальності за незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту.

Статтею 1 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» передбачено, що психотропними речовинами - є речовини природні чи синтетичні, препарати, природні матеріали, включені до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.

Відповідно до Таблиці ІІ Списку №2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів амфетамін віднесений до психотропних речовин, обіг яких обмежено.

Одночасно, відповідно до ст. 1 вищевказаного Закону під обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів розуміються види діяльності, в тому числі із зберігання, придбання наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів наркотичних засобів і психотропних речовин, включених до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що дозволяються і контролюються згідно з цим Законом.

У роз`ясненнях, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» № 4 від 26.04.2002 під незаконним придбанням наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів необхідно вважати серед іншого і привласнення знайденого. Під незаконним зберіганням потрібно розуміти будь-які умисні дії, пов`язані з фактичним незаконним перебуванням наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів чи прекурсорів у володінні винної особи.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливим мотивом, недобросовісно використав довіру ОСОБА_5 , з метою викликати в останнього впевненість у правдоподібності намірів, та отримав від потерпілого телефон, що належав останньому на праві власності, шляхом добровільної передачі таким, однак не маючи наміру повертати майно, протиправно таким заволодів, спричинивши потерпілому збитки. За таких обставин, ОСОБА_3 заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою, тобто вчинив шахрайство.

Крім того, ОСОБА_3 , знайшовши на землі, згорток клейкої ізоляційної стрічки жовтого кольору, в якому знаходились прозорі пакети з герметизуючою застібкою із вмістом пресованої порошкоподібної речовини бежевого кольору, усвідомлюючи, що така є психотропною речовиною, обіг якої регулюється Законом, переслідуючи злочинний умисел щодо незаконного придбання, заволодів нею для подальшого вживання, та, з метою переміщення до місця проживання, поклав у ліву кишеню шортів, тим самим вчинив незаконне придбання психотропної речовини без мети збуту, а також, утримуючи психотропну речовину при собі, володів такою з часу привласнення до моменту вилучення працівниками поліції, тим самим вчинив незаконне зберігання психотропної речовини без мети збуту. За таких обставин, ОСОБА_3 незаконно придбав та зберігав психотропну речовину без мети збуту.

За таких обставин, суд дії обвинуваченого кваліфікує за ч. 1 ст. 190 та ч. 1 ст. 309 КК України.

У роз`ясненнях, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7(зі змінами), зокрема в п. 1, звертається увага на те, що суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а в п. 3 наголошується на тому, що, встановлюючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його скоєння (зокрема форми вини, мотиву й мети, способу, стадії скоєння, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали).

У зв`язку із цим, при призначенні покарання суд бере до уваги положення ст. 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з яким, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальні правопорушення, за якими кваліфіковано дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 190 та за ч. 1 ст. 309 КК України, є кримінальними проступками.

Суд, при вивченні особи обвинуваченого ОСОБА_3 , встановив, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Добромиль, українець, громадянин України (а. с. 118-120), з неповною середньою освітою, не працює, одружений (а. с. 121), має на утриманні неповнолітнього сина (а. с. 122), на обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога у КНП Старосамбірська міська рада «Старосамбірська РЛ» не перебуває (а. с. 125), за місцем проживання характеризується негативно (а. с. 126), раніше судимий, в тому числі за вчинення корисливих злочинів до позбавлення волі (а. с. 100-101), востаннє 12.09.2023 Старосамбірським районним судом Львівської області за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років (а. с. 150-153).

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно з ст. 66 КК України, суд відносить визнання вини, щире каяття, активне сприяння органу досудового розслідування.

Обставиною, відповідно до ст. 67 КК України, що обтяжує покарання обвинуваченому слід було б вважати вчинення рецидиву злочинів, оскільки згідно зі ст. 34 КК України таким визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Як встановлено судом з вимоги про факти притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, ОСОБА_3 у 2012 році засуджений за вчинення тяжкого злочину до позбавлення волі та звільнений у 2016 році у зв`язку із чим, в силу ч. 8 ст. 89 КК України, вважався б несудимим, якщо протягом шести років з дня відбуття покарання не вчинив нового кримінального правопорушення. Однак, у 2016, 2020 роках засуджений за вчинення середньої тяжкості злочину у зв`язку із чим, в силу ч.5 ст. 90 КК України, перебіг строку погашення судимості переривався і обчислювався заново.

Однак, стороною обвинувачення обставин, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому не встановлено, у зв`язку із чим вищевказані фактичні дані суд враховуватиме, як обставини, що характеризують особу обвинуваченого, а не як обставини, що обтяжують покарання.

При визначенні виду та міри покарання за ч. 1 ст. 190 КК України, суд враховує, що ОСОБА_3 притягується до кримінальної відповідальності не вперше, вчинив проступок під час непогашеної судимості та в період притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого корисливого злочину, відсутність претензій матеріального та морального характеру зі сторони потерпілого, визнав вину та щиро покаявся у скоєному, осудив свою протиправну поведінку, добровільно усунув шкоду потерпілому, шляхом повернення майна, тим самим продемонстрував бажання стати на шлях виправлення, тому прийшов до переконання, про призначення покарання в межах санкції ч.1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців.

Одночасно, крім вищевказаних обставин, при визначенні виду та міри покарання за ч.1 ст. 309 КК України, суд враховує, що обвинувачений не працює, не навчається, вчинив проступок у сфері незаконного обігу психотропних речовин, що належать до глобальних проблем сучасності і цьому явищу притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, в тому числі в період притягнення його до кримінальної відповідальності за аналогічний вид кримінального правопорушення, негативну характеристику за місцем проживання, що на переконання суду є обставинами, котрі не можуть характеризувати його з позитивної сторони, зважає на обставини вчиненого правопорушення та розмір психотропної речовини, у зв`язку із чим, покарання у виді штрафу, виправних робіт не може бути застосованим, оскільки обвинувачений офіційно не працевлаштований, доказів про отримання доходів суду не надав, а покарання у виді арешту не виконуватиме мети, передбаченої ч. 2 ст. 50 КК України, у зв`язку із чим покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки буде необхідним заходом примусу.

З урахуванням вищевикладеного, та згідно з ч.1 ст. 70 КК України, у суду є достатні дані для визначення остаточного покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді обмеження волі строком на 2 роки.

Одночасно, як встановлено судом, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 190 та ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_3 вчинив до ухвалення 12.09.2023 Старосамбірським районним судом Львівської області вироку у кримінальному провадженні №0000584 від 06.12.2022 за ч. 4 ст. 185 та ч.1 ст. 309 КК України.

Згідно зі ст. 35 КК України повторність, сукупність та рецидив кримінальних правопорушень враховуються при кваліфікації кримінальних правопорушень та призначенні покарання, при вирішенні питання щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності та покарання у випадках, передбачених цим Кодексом.

Так, частиною 4 ст. 70 КК України передбачено, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Зокрема, частиною 1 вказаної норми визначено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Вирішуючи питання призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, суд погоджується з позицією ВС України викладеній у постанові № 7 (п.21) від 24.10.2023, що при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Таким чином беручи до уваги, що ОСОБА_3 інкриміновані кримінальні правопорушення вчинив перед ухваленням вироку від 12.09.2023, зважаючи на дані, що характеризують особу обвинуваченого, й обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, відсутність наслідків за ч. 1 ст. 309 КК України, та відсутність претензій зі сторони потерпілого за ч. 1 ст. 190 КК України, думку потерпілого про пом`якшення покарання, призначення покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком суду, суд прийшов до переконання, про необхідність призначення остаточного покарання з урахуванням ч. ч.1, 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі.

Саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченому оцінити свої дії, стати на шлях виправлення, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», відповідатиме тяжкості злочину та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався, клопотання з даного приводу не заявлялися.

Питання процесуальних витрат суд вирішує відповідно до ст. 124 КК України.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у справі понесено процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертом проведено експертизу психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №СЕ-19/114-23/16024-НЗПРАП від 12.09.2023, вартість якої становить 2 868,00 грн. (а. с. 92).

Таким чином, з урахуванням правил ч. 2 ст. 124 КПК України, з ОСОБА_3 на користь держави слід стягнути процесуальні витрати за залучення експерта у розмірі 2 868,00 грн.

Питання речових доказів слід вирішити згідно вимог ст. 100 КПК України.

Так, документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Також, майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується, майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності - передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання.

Майно, що було предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскується, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю).

При дослідженні речових доказів встановлено, що речовими доказами в даному кримінальному провадженні визнано: 2 зіп пакета із вмістом речовини невідомого походження бежевого кольору (а. с. 97), компакт диск DVD-R (а. с. 115), мобільний телефон марки «РОСО» моделі «М3» синього кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 та його вміст (а. с. 116).

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 16.08.2023 накладено арешт на мобільний телефон марки «РОСО», модель «М3», синього кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_2 та ІМЕІ 2: НОМЕР_3 (а. с. 134).

На підставі викладеного, ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 309, ст. ст. 50, 65, 70,72 КК України, ст. ст. 100, 124, 174 КПК України, керуючись ст. ст. 368, 369-371, 373, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень:

за ч. 1 ст. 190 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі;

за ч.1 ст. 309 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України ОСОБА_3 визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК України, ОСОБА_3 визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вказаним вироком суду за ч. 1 ст. 190 та ч. 1 ст. 309 КК України, вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 12.09.2023 за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України та ч. 1 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

В строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати покарання, відбуте частково за вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 12.09.2023.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 2 868 (дві тисячі вісімсот шістдесят вісім) гривень. (одержувач: ГУК Львів/Львівська тг/24060300; код отримувача (ЗКПО): 38008294; банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.); р/р: UA0013933).

Арешт на мобільний телефон марки «РОСО», модель «М3», синього кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_2 та ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , накладений на підставі ухвали слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 16.08.2023, після набрання вироком законної сили - скасувати.

Речові докази після набрання вироком законної сили:

-2 зіп пакета із вмістом речовини невідомого походження бежевого кольору, яка відповідно до висновку експерта є амфетаміном, масою 0,4313 грам - знищити;

-компакт диск DVD-R - залишити при матеріалах досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000280 від 01.08.2023;

-мобільний телефон марки «РОСО», модель «М3», синього кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_2 та ІМЕІ 2: НОМЕР_3 - повернути власнику ОСОБА_5 .

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1