ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/1602/23 Провадження № 11кп/818/257/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м.Харків апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_6 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 25 серпня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному 25 січня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000015, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. II Жовтневе, Вовчанського району, Харківської області, працюючої заступником начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності Вовчанської міської ради Харківської області, не судимої, зареєстрованої за адресом: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресом: АДРЕСА_2 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 25 серпня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч.5 ст.111-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю на строк 10 років з конфіскацією майна.

Цим же вироком постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи в розмірі 2245 грн. 36 коп.

Прийняте рішення щодо долі речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, органом досудового розслідування встановлено наступні обставини.

В період дії воєнного стану в Україні, який діє по теперішній час, з початку військової агресії РФ, на територіях, які опинилися в окупації, серед яких було м. Вовчанськ Чугуївського району Харківської області, представники держави-агресора створили незаконні органи влади, які розпочали впроваджувати політичні та освітні стандарти РФ.

Також встановлено, що громадянка України ОСОБА_7 , перебуваючи у м. Вовчанськ Чугуївського району Харківської області, в травні 2022 року (більш точної дати в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим), діючи умисно, на шкоду інтересам держави Україна, на пропозицію окупаційних військ дала згоду виконуючому обов`язки голови так званої «Військово-цивільної адміністрації Вовчанського району Харківської області» ОСОБА_9 на зайняття посади начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності та у подальшому, діючи умисно, достовірно усвідомлюючи, що військовослужбовці зс РФ шляхом збройної агресії із застосуванням зброї незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській та інших областях і здійснили напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народно-господарче та оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, з метою окупації України, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, добровільно обійняла посаду начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності так званої «Військово-цивільної адміністрації Вовчанського району Харківської області» незаконно створеної «тимчасової окупаційної адміністрації» держави-агресора на території м. Вовчанська Чугуївського району Харківської області, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно- господарських функцій.

Далі ОСОБА_7 , діючи умисно та протиправно, всупереч інтересам національної безпеки України, у взаємодії з окупаційними військами РФ, будучи призначеною на посаду начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності так званої «Військово-цивільної адміністрації Вовчанського району Харківської області» незаконно створеної «тимчасової окупаційної адміністрації» держави-агресора, з травня 2022 року (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим) займалась виконанням обов`язків зі здійснення підбору кадрів, які мали забезпечувати діяльність новоствореного незаконного органу, а саме запропонувала ОСОБА_10 зайняти посаду спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності, запропонувала ОСОБА_11 зайняти посаду заступника начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності, запропонувала ОСОБА_12 зайняти посаду головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності, виходити їм на роботу та виконувати свої функціональні обов`язки, особисто перевіряла фінансові документи та підписувала їх, готувала відповідно до форм та зразків усі документи фінансового характеру, отримувала заробітну платню у грошовій одиниці РФ.

На зазначеній посаді ОСОБА_7 перебувала до моменту звільнення м.Вовчанська, тобто до 13 вересня 2022 року, після чого після звільнення м. Вовчанськ Збройними силами України була змушена припинити свою незаконну діяльність.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які її подали

Прокурор у кримінальному провадженні в апеляційній скарзі з врахуванням внесених в неї змін просить вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 25 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону України та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Призначити у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 новий розгляд у суді першій інстанції.

В обґрунтування посилається на те, що суд при ухвалені вироку послався не на обставини, безпосередньо встановлені ним і визнані доведеними, а на обставини, які були встановлені під час досудового розслідування, чим допустив порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме ч.1 ст.91, ст.374 КПК України.

Також посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його мякість, а також у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування посилається на те, що судом при призначення покарання не в повній мірі враховано те, що ОСОБА_7 вчинила тяжкий злочин в умовах воєнного стану, вину не визнала, щиро не розкаялась.

Окрім цього, вважає призначене судом ОСОБА_7 додаткове покарання неправильним через неконкретне його формулюванняв резолютивній частині вироку, що призвело до пом`якшення кримінально-правового становища обвинуваченої. Судом неконкретизовано у вироку характер та коло тих посад або вид тієї діяльності, права обіймати які чи займатися якою він позбавляє обвинувачену.

Захисник ОСОБА_6 апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Призначити новий розгляд у суді першій інстанції зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі.

В обґрунтування посилається на те, що суд допустив порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме п.2 ч.3 ст.374 КПК України, щодо зазначення у мотивувальній частині вироку доказів на підтвердження встановлених судом обставин.

Також зазначає, що судом не вірно кваліфіковано дії обвинуваченої, оскільки дане правопорушення вона вчинила під страхом за своє життя, що підтверджується показами свідка ОСОБА_13 про те, що вона перебувала у полоні, однак судом не враховані покази цього свідка.

Водночас вказує, що суд при призначенні обвинуваченій покарання не врахував те, що вона не судима, має міцні соціальні звязки, весь час працювала на державу, є соціально адаптованою особою, на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні батька похилого віку, який є тяжко хворим та потребує її догляду.

Окрім цього зазначає, що суд безпідставно застосував додаткове покарання.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги прокурора з врахуванням внесених в неї змін підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Апеляційну скаргу захисника підтримала в частині призначення нового судового розгляду.

Обвинувачена та її захисник в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги захисника та просили її задовольнити. Апеляційну скаргу прокурора підтримали в частині призначення нового ссудового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, зваживши на доводи прокурора, захисника та обвинуваченої, обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів, з урахуванням положень ст.404 КПК України, згідно з яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляції прокурора та захисника підлягають задоволенню на таких підставах.

Мотиви суду

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Крім того, ч.2 ст.404 КПК України надає право апеляційному суду вийти за межі апеляційних вимог тільки в разі, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до правових позицій, викладених в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 (з подальшими змінами) «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» вирок, постановлений іменем України, є вайжливішим актом правосуддя і до його постановлення належить підходити з винятковою відповідальністю, суворо додержуючи вимог ст.ст.321-339 КПК України.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку мають бути зазначені: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Наведені обставини, а саме подія кримінального правопорушення, тобто час, місце, спосіб та інші обставини вчиненого правопорушення, у відповідності до положень ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та мають бути встановлені та зазначені у вироку суду. Висновки суду щодо оцінки доказів повинні бути викладені у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу.

Також, відповідно до позиції Верховного суду, викладеній в постанові від 22.03.2018 року (справа № 521/11693/16-к), якщо чіткість та конкретність викладення фактичних обставин скоєння злочину викликає сумнів, то вирок місцевого суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону. При цьому суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Однак, як убачається з вироку, при розгляді даної справи місцевий суд в повній мірі вказаних вимог закону не виконав, а тому постановлений ним вирок в повному обсязі не можна визнати законним та обґрунтованим.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд не встановив самого факту вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, за яке її засуджено, а лише зазначив про те, що вона обвинувачується у його вчиненні за обставин, як їх встановив орган досудового розслідування.

Тобто, суд при ухваленні вироку послався не на обставини, безпосередньо встановлені ним і визнані доведеними, а на обставини, які були встановлені під час досудового розслідування, фактично не виконав свою процесуальну функцію та обов`язок відповідно до завдань кримінального судочинства.

Вказане свідчить про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, зокрема вимог ст.91, 374 КПК України, і такі порушення, на думку колегії суддів, є істотними відповідно до ст.412 КПК України, так як перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Обвинувальний вирок, у такому вигляді, без встановлення судом фактичних обставин кримінального провадження (злочину) в будь-якому разі не може бути законним.

За таких обставин, оскаржуваний вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 25 серпня 2023 року не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим, у зв`язку з чим він підлягає скасування внаслідок встановлення істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Вирішуючи питання про подальший рух кримінального провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вищезазначених вимог КПК України не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 2, 10, 15,16, ч.1 ст.7 КПК України - законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, а також правил розподілу процесуальних функцій між судовими інстанціями, згідно яких вирішення справи по суті є виключною компетенцією суду першої інстанції, скаржуваний вирок підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд, в ході якого необхідно усунути вказані протиріччя та порушення кримінального процесуального закону.

Наряду з цим, враховуючи, що вирок суду першої інстанції скасовується з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, інші апеляційні доводи прокурора та захисника колегією суддів не перевіряються, чому також слід надати оцінки суду першої інстанції при новому розгляді.

Водночас колегія суддів зазнає, що у зв`язку із скасуванням вироку суду, має бути вирішено питання щодо строку дії запобіжного заходу, обраного ОСОБА_7 .

За приписами ст.131 КПК України запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Після скасування вироку суду для забезпечення нового судового розгляду судом першої інстанції кримінального провадження, з метою недопущення ризику переховування ОСОБА_7 від суду під тиском тягаря можливого відбування покарання за вчинений злочин згідно обвинувачення, виходячи із конкретних обставин провадження, тяжкості обвинувачення, колегія суддів вважає за необхідне продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк днів, до 2024 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.404, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 з врахуванням внесених в неї зімн, захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 25 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у тому ж суді першої інстанції.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, до 13 травня 2024 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3