Справа № 308/3074/24
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 квітня 2024 року м. Ужгород
Сторона захисту вважає, що в даному випадку арешт на майно, а саме на транспортний засіб - автомобіль моделі БМВ Х5, д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладено необґрунтовано, через відсутність правових підстав для накладення арешту на майно; відсутність документального обґрунтування необхідності накладення арешту на транспортний засіб, інші предмети та речі, вилучені під час обшуку; недоцільність накладення арешту на зазначене майно у рамках даного кримінального провадження; не врахування інтересів володільця майна, яка є законним власником транспортного засобу, інших речей та предметів, вилучених під час обшуку, оскільки не надано доказів зворотного; відсутність необхідності забезпечення збереження речових доказів, на які посилається орган досудового розслідування та слідчий суддя в ухвалі, оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.
Зазначає, що у клопотанні прокурора зазначено, що органом досудового розслідування обшук проведено «... з метою врятування майна», в порядку «...ч.3 ст.233 КК України...», при цьому незрозуміло, від чого і від кого працівники поліції врятовували майно, що загрожувало майну.
Також вказує, що в матеріалах є лише протокол обшуку, при цьому відсутні ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, а при її відсутності, - відсутні також клопотання прокурора про узаконення обшуку та ухвала слідчого судді про узаконення такого обшуку, а отже обшук проведений незаконно і все вилучене майно арештоване протиправно та необґрунтовано.
До матеріалів клопотання про арешт майна додається копія письмово дозволу, яким власниця ОСОБА_3 надає згоду на проведення обшуку свого транспортного засобу моделі БМВ Х5, д.н.з. НОМЕР_1 , проте, як пояснила ОСОБА_3 , працівники поліції погрожували їй затриманням транспортного засобу та поміщенням його на штрафмайданчик, а також затриманням та арештом її чоловіка ОСОБА_6 , який в той час перебував у міськвідділі поліції, тому вона надала такий письмовий дозвіл, «...але не дивлячись на це працівники поліції арештували і автомобіль і її чоловіка..».
У вказаному провадженні ОСОБА_3 підозра не повідомлялась, вказана особа до цього часу не допитувалась навіть у статусі свідка.
Сторона захисту вважає, що жоден з вилучених за результатами проведеного 26.02.2024 року обшуку автомобіля моделі БМВ Х5, д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , предметів, в тому числі і сам автомобіль, не містять на собі жодних слідів жодних злочинів, а отже не являються речовими доказами і не відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
В постанові про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 26.02.2024 року, винесеної слідчим ОСОБА_7 , в описовій частині він переписує велику фабулу кримінального правопорушення, перелічує все «врятоване» під час обшуку майно, а потім, керуючись ст.98 КПК України, в резолютивній частині постанови, без будь якого мотивування, обґрунтування, тощо, «врятоване» поліцейськими під час обшуку майно визнає речовими доказами та приєднує їх до кримінального провадження.
У судовому засіданні власник майна ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_4 підтримали подане ним клопотання, просив таке задовольнити.
Прокурор Ужгородської окружної прокуратури у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомляв.
Заслухавши пояснення власника майна ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , дослідивши матеріали клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
За приписами ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно зі ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої в наслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 1ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Згідно постанови Європейського Суду від 09.06.2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу №1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
У відповідності до ч. 1ст. 9 КПК України слідчий під час кримінального провадження та інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, вимог інших актів законодавства.
Слідчим суддею встановлено, що власником автомобіля BMW моделі Х5 , д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_3 , повідомлення про підозру у вчиненні злочину якій у межах даного кримінального провадження не вручалось.
Згідно протоколу обшуку від 26.02.2024 року проведеного слідчим СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 , в ході такого було виявлено та вилучено: транспортний засіб моделі BMW моделі Х5 , д.н.з. НОМЕР_2 , який перебуває у користуванні підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та власником якого є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; номерний знак НОМЕР_3 регіону «Yosya»; посвідчення волонтера на ім`я Коцавер Йосип БФ "Будемо Жити".
Обшук був проведений на підставі добровільної згоди власника автомобіля ОСОБА_3 , що підтверджується відповідною заявою.
Відповідно до ч.1 ст. 233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
Згідно ч. 3 ст.233 КПК України, слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу
Згідно з ч. 5 ст. 236 КПК України обшук на підставі ухвали слідчого судді повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети обшуку. За рішенням слідчого чи прокурора може бути проведено обшук осіб, які перебувають в житлі чи іншому володінні, якщо є достатні підстави вважати, що вони переховують при собі предмети або документи, які мають значення для кримінального провадження.
Виходячи із системного аналізу вищевказаних правових норм слідує, що законодавцем, окрім можливості проникнення до житла чи іншого володіння особи на підставі судового рішення, передбачено іншу процесуальну гарантію прав особи, а саме: можливість проникнути до житла чи іншого володіння особи за добровільною згодою особи, яка ним володіє.
У постанові від 12.02.2019р. по справі № 159/451/16-к Верховний Суд вказав, що встановлення наявності й добровільності згоди особи на проведення в її житлі або іншому володінні огляду є важливим для визначення допустимості доказів, отриманих у результаті такого огляду, оскільки за такої згоди немає потреби звертатися до слідчого судді в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України.
Таким чином доводи сторони захисту щодо безпідставності проведення обшуку та відсутності ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення такого обшуку чи узаконення такого обшуку є необґрунтованими.
Також слідчий суддя критично оцінює доводи сторони захисту щодо надання ОСОБА_3 дозволу працівникам поліції на проведення такого обшуку через погрози з їх боку, оскільки такі нічим не доведені та ґрунтуються виключно на поясненнях сторони захисту.
Разом з цим, при розгляді клопотання про накладення арешту на автомобіль, як на підставу накладення арешту на такий слідчий суддя послався на ту обставину, що автомобіль БМВ Х5, д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є речовим доказом у даному кримінальному провадженні і він дасть можливість проведення органом досудового розслідування необхідних слідчих дій у кримінальному провадженні та судових експертиз.
Вирішуючи питання про скасування арешту майна слідчий суддя бере до уваги, що автомобіль БМВ Х5, д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . був вилучений ще у лютому 2024 року та станом на день розгляду клопотання стороною обвинувачення не надано слідчому судді жодних доказів того, що досудове слідство проводило будь-які процесуальні дії з арештованим майном автомобілем БМВ Х5, д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..
Беручи до уваги вищевикладене, оскільки у даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 (власнику автомобіля) про підозру не оголошено, доказів проведення будь-яких процесуальних дій з арештованим майном слідчому судді не надано, слідчий суддя вважає, що на даний час відпала потреба у подальшому застосуванні арешту рухомого майна, та про відсутність обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння та розпорядження майном, а також обумовлювали б подальший арешт майна, а відтак, наявні достатні підстави для скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.04.2024 року, в частині накладення арешту на автомобіль.
Щодо вилучених: номерного знаку 07 регіону «Yosya» та посвідчення волонтера на ім`я Коцавер Йосип БФ "Будемо Жити", слідчий суддя враховує, що гр. Коцавер Йосипу 26 лютого 2024 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.289 КК України, вилучене може бути використане органом досудового розслідування для доказування обставин у даному кримінальному провадженні, а відтак у цій частині клопотання до задоволення не підлягає.
Враховуючи зазначене, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає до часткового задоволення.
Керуючись ст. ст. 167, 174, 309 КПК України, -
Скасувати арешт накладений згідно Ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 01 квітня 2024 року у справі № 308/3074/24 (1-кс/308/1769/24) на тимчасов вилучене майно під час проведення обшуку місця події від 26.02.2024 року в АДРЕСА_1 , майно а саме :
- транспортний засіб марки BMW моделі Х5 , д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Транспортний засіб марки BMW моделі Х5 , д.н.з. НОМЕР_2 , повернути власнику ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 або уповноваженому представнику.
В задоволенні решти вимог клопотання відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Час проголошення повного тексту ухвали 24.04.2024 року о 16 год. 50 хв.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1