судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду
справа № 723/3286/22
провадження № 51-6349 км 23
За вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07 липня 2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_5 від призначеного покарання з випробуванням на строк 2 роки.
Вироком Чернівецького апеляційного суду від 05 вересня 2023 року апеляційні скарги прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_6 та представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 задоволено частково, вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07 липня 2023 року стосовно ОСОБА_5 скасовано в частині призначення покарання та звільнення від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

Ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки. В іншій частині вирок місцевого суду залишено без зміни.

За результатами касаційного розгляду касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 задоволено частково, вирок Чернівецького апеляційного суду від 05 вересня 2023 року щодо ОСОБА_5 змінено, ухвалено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши засудженому іспитовий строк тривалістю 2 роки та на підставі ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК покладено на ОСОБА_5 такі обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Однак з таким рішенням колегії суддів щодо призначеного покарання та звільнення від його відбування з випробуваннямне погоджуюсь з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вважаю, що з огляду на обставини даного кримінального провадження, а саме встановлення в діях водія ОСОБА_5 невідповідності вимогам пунктів 12.4 та 12.3 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, а також наслідки, які настали у вигляді смерті потерпілого, на мою думку, відсутні підстави для застосування положень ст. 75 КК.

Разом з тим, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У статті 69 КК серед іншого зазначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Системне тлумачення вказаної норми кримінального закону свідчить про те, що підставами для застосування ст. 69 КК є встановлення не лише наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання, а й того факту, що ці обставини повинні реально істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та при цьому враховуються і дані про особу винного.

Так, враховуючи наявність пом`якшуючих обставин (щире каяття, сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди), а також те, що потерпілий перебував в стані алкогольного сп`яніння і судом першої інстанції було визнано, що в даній дорожньо-транспортній пригоді є і його вина, при цьому беручи до уваги дані про особу засудженого ОСОБА_5 , який позитивно характеризується по місцю проживання та роботи, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має на утриманні двох малолітніх дітей та онкохворих батьків, вважаю, що наведені обставини, є такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, при цьому, зважаючи на частково відбутий ОСОБА_5 строк покарання на час розгляду касаційної скарги, на мою думку, в порядку ч. 2 ст. 433 КПК наявні підстави для застосування стосовно ОСОБА_5 положень ст. 69 КК та призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч. 2 ст. 286 КК, у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

Суддя ОСОБА_1