Справа № 487/2286/24
Провадження № 1-кс/487/1956/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2024 м.Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів учинених в умовах збройного конфлікту Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Херсонській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000344 від 07.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в ОВС відділу розслідування злочинів учинених в умовах збройного конфлікту Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Херсонській області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000344 від 07.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 .

У клопотанні слідчий зазначив, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

29.02.2024 відповідно до вимог ст. ст. 276, 277, 278 КПК України повідомлено про підозру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Біла Калитва, Білокалитвинського району, Ростовської області, російської федерації, громадянину російської федерації, документованому паспортом рф серії НОМЕР_1 , виданим 31.07.2020 відділом з питань міграції відділу МВС росії по Білокалитвинському району, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , стрільцю роти оперативного призначення, 143 полку оперативного призначення (в/ч НОМЕР_2 ) 50 окремої бригади оперативного призначення федеральної служби військ національної гвардії рф, рядовому, раніше не судимому.

Однак, останньому повідомлення про підозру особисто не вручено, оскільки всіма вжитими можливими слідчими (розшуковими) та іншими процесуальними діями встановити поточне місцезнаходження ОСОБА_6 на території будь-якого населеного пункту, де органи державної влади України здійснюють свої повноваження, на даний час не видається за можливе, оскільки останній переховується від слідства та суду.

Згідно з вимогами, передбаченими ч. 3 ст. 111, ст. ст. 135, 278 КПК України вжито заходів для вручення повідомлення про підозру у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.

Зокрема, 29.02.2024 в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» № 44 від 29.02.2024 та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора розміщено повідомлення про підозру ОСОБА_6 , а також повідомлено про необхідність прибуття до СУ ГУНП в Херсонській області, що розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. Біла, 44, каб. 55 на 04.03.2024, 05.03.2024, 06.03.2024 для вручення останньому письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а також проведення інших слідчих та процесуальних дій.

Утім, ОСОБА_6 на виклики не з`явився та про причини свого неприбуття не повідомив, що свідчить про умисні дії останнього, спрямовані на ухилення від органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, а також про переховування останнього на тимчасово окупованій території.

У клопотанні слідчий посилається на те, що зібраними в ході досудового розслідування доказами доведено, що ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території України у зв`язку з чим оголошений у розшук, останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, наявність ризиків, передбачених ч.ч. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, а тому, на думку органу досудового розслідування, є всі підстави для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а заявлені ризики виправдовують застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання та просив його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Розгляд клопотання було проведено слідчим суддею в порядку ч.6 ст.193 КПК України.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази, заслухавши думку сторін кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що вказане клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжним заходом є тримання під вартою.

Частиною 6 статті 193 КПК України визначено, що слідчий суддя може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

У судовому засіданні встановлено, що відділом розслідування злочинів учинених в умовах збройного конфлікту Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000344 від 07.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що З 19 лютого 2014 року представниками рф розпочато збройне вторгнення збройних сил рф (далі зс рф), приховане твердженням керівників рф про переміщення військових підрозділів в рамках звичайної ротації сил Чорноморського флоту, які у взаємодії з військовослужбовцями Чорноморського флоту рф та іншими підрозділами зс рф здійснили блокування й захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури України, забезпечивши військову окупацію території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя. 18 березня 2014 року рф оголосила про офіційне включення Криму до її території.

Одночасно із цим, протягом березня та на початку квітня 2014 року, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та зс рф представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих рф, взяли під контроль будівлі, в яких знаходилися органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України. 07 квітня 2014 року в м. Донецьку створено терористичну організацію «Донецька народна республіка», а 27 квітня 2014 року в м. Луганську - терористичну організацію «Луганська народна республіка», у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і по теперішній час.

Внаслідок військових дій у період з травня по серпень 2015 року сили оборони України звільнили частину раніше окупованих територій Донецької та Луганської областей.

Датою початку тимчасової окупації рф окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими рф з 20 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими рф (у тому числі окупаційною адміністрацією рф) починаючи з 7 квітня 2014 року, відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII.

Надалі, 24 лютого 2022 року президент рф оголосив початок так званої «спеціальної військової операції». Після цього, близько четвертої години ранку того ж дня, зс рф, інші збройні формування рф та підконтрольні їм угруповання іррегулярних незаконних збройних формувань розпочали широкомасштабне військове вторгнення на територію України, увійшовши з боку рф, Білорусі та тимчасово окупованої території України, що супроводжувалось завданням ракетно-артилерійських ударів та бомбардувань авіацією об`єктів по всій території України.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

З того моменту сили оборони України здійснюють збройну відсіч вздовж всієї лінії фронту.

Факт широкомасштабного збройного вторгнення на територію України 24.02.2022 не приховувався владою рф, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної асамблеї

ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п.п. 1, 3 Висновку 300 (2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії російської федерації проти України», п.п. 17, 18 Наказу від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього» (Україна проти рф) та ін.)».

Відповідно до ст. 2 спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року, ці Конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Таким чином, із 19.02.2014 до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією рф проти України, окупацією частини території України, що вказує на поширення дії на території України законів та звичаїв війни (норм міжнародного гуманітарного права).

Водночас, відповідно до Конвенції про захист цивільного населення під час війни, підписаної у м. Женеві 12.08.1949, учасниками якої є, зокрема, Україна та російська федерація (далі за текстом Конвенція), сторони домовилися, що з особами, які не беруть активної участі в бойових діях, у тому числі з особами зі складу збройних сил, що склали зброю, а також із тими, хто «horsdecombat» унаслідок хвороби, поранення, затримання чи з будь-якої іншої причини, поводяться гуманно, без будь-якої ворожої дискримінації, причиною якої слугують раса, колір шкіри, релігія чи вірування, стать, походження чи майновий стан чи будь-які інші подібні критерії.

Із цією метою є забороненими й залишатимуться забороненими будь-коли та будь-де такі діяння стосовно зазначених вище осіб:

a) насилля над життям й особистістю, зокрема всі види вбивств, завдання каліцтва, жорстоке поводження й тортури;

b) захоплення заручників;

c) наруга над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження;

d) засудження та застосування покарання без попереднього судового рішення, винесеного судом, який створено належним чином і який надає судові гарантії, визнані цивілізованими народами як необхідні.

Відповідно до положень ст. 27 Конвенції особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.

З урахуванням положень стосовно здоров`я, віку та статі, сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, має право поводитися з усіма ними однаково, без жодної дискримінації, зокрема стосовно раси, релігії або політичних переконань.

Статтею 29 Конвенції передбачено, що сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, відповідає за поводження своїх представників із цими особами, причому це не знімає особистої відповідальності з таких представників.

Згідно зі ст. 32 Конвенції Високі Договірні Сторони спеціально дають згоду на те, що їм забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Згідно із ст. 147 Конвенції серйозні порушення, про які йдеться у Конвенції, становлять такі порушення, що охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції: умисне вбивство, тортури або нелюдяне поводження, зокрема біологічні експерименти, які умисно спричинять великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю, нелегальна депортація чи переведення або нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом, примушення особи, що перебуває під захистом, служити в збройних силах ворожої держави, або умисне відбирання в особи, що перебуває під захистом, прав на справедливий і офіційний судовий процес, рекомендований цією Конвенцією, захоплення полонених і широкомасштабне руйнування і привласнення власності, не виправдане воєнною необхідністю, і здійснюване незаконним чином і безцільно.

Статтею 43 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 8 червня 1977 року (далі за текстом Протокол І або Додатковий протокол І) передбачено, що збройні сили сторони, що перебуває в конфлікті, складаються з усіх організованих збройних сил, груп і підрозділів, що перебувають під командуванням особи, відповідальної перед цією стороною за поведінку своїх підлеглих, навіть якщо ця сторона представлена урядом чи властями, не визнаними супротивною стороною. Такі збройні сили підпорядковані внутрішній дисциплінарній системі, яка, поряд з іншим, забезпечує додержання норм міжнародного права, застосовуваних у період збройних конфліктів.

Особи, які входять до складу збройних сил сторони, що перебуває в конфлікті (крім медичного і духовного персоналу, про який ідеться у статті 33 Третьої конвенції, є комбатантами, тобто вони мають право брати безпосередню участь у воєнних діях.

Статтею 44 Додаткового протоколу І передбачено, що для сприяння посиленню захисту цивільного населення від наслідків воєнних дій комбатанти зобов`язані відрізняти себе від цивільного населення в той час, коли вони беруть участь у нападі або у воєнній операції, що є підготовкою до нападу. Однак у зв`язку з тим, що під час збройних конфліктів бувають такі ситуації, коли через характер воєнних дій озброєний комбатант не може відрізнити себе від цивільного населення, він зберігає свій статус комбатанта за умови, що в таких ситуаціях він відкрито носить свою зброю.

Крім того, статтею 75 Додаткового протоколу І встановлено, що тією мірою, якою їх торкається ситуація, зазначена у статті 1 цього Протоколу, з особами, які перебувають під владою сторони, що бере участь у конфлікті, і не користуються сприятливим ставленням згідно з Женевськими Конвенціями або згідно з цим Протоколом, за всіх обставин поводяться гуманно, і вони, як мінімум, користуються захистом, передбаченим у цій статті, без будь-якої несприятливої різниці, заснованої на ознаках раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії чи віросповідання, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового стану, народження чи іншого статусу або на яких-небудь інших подібних критеріях. Кожна сторона має з повагою ставитися до особи, честі, переконань та релігійних обрядів усіх таких осіб.

Поряд з цим згідно ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу І заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів:

а) насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема:

a.1) вбивство;

a.2) катування всіх видів - фізичні чи психічні;

b) знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження, примус до проституції чи непристойне посягання в будь-якій його формі.

У результаті вищезазначених подій, в умовах міжнародного збройного конфлікту, значна частина території Херсонської області, починаючи з 24.02.2022 у тому числі місто Херсон з 01.03.2022 по 11.11.2022, перебувало під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань рф, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, окупаційних адміністрацій рф, зокрема із залученням військовослужбовців військ національної гвардії рф (далі внг рф), які входили до складу допоміжного пункту управління 50 оброп.

У березні жовтні 2022 року для досягнення основної мети щодо широкомасштабних нападів на цивільне населення, невстановленими досудовим розслідуванням військовими рф та представниками інших силових структур, за підтримки вищого керівництва рф, в захоплених приміщеннях державних органів і установ міста Херсон та області організовано місця для незаконного утримання, катування та жорстокого поводження з цивільними особами, вчинення іншого фізичного і психологічного тиску для одержання інформації про проукраїнських активістів, противників окупаційної влади та подальшого схилення вищевказаних осіб до співпраці з державою агресором.

Так, 09.03.2022 приблизно о 12 годині (більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено) військовослужбовці внг рф, перебуваючи за адресою: вулиця Теплоенергетиків, 3, місто Херсон, діючи за наказом та під керівництвом особи, обвинувальний акт стосовно якої направлено до суду, а також інших невстановлених осіб з числа керівного складу збройних формувань, силових структур, органів окупаційної влади рф, будучи озброєними, примусили діючого на той час начальника ізолятору тимчасового тримання № 1 ГУНП в Херсонській області (далі ІТТ № 1) ОСОБА_7 віддати ключі від всіх приміщень ізолятору, тобто фактично захопили та встановили свій контроль над ІТТ № 1, що не було обумовлено воєнною необхідністю, а здійснено виключно з метою незаконного утримання, застосування фізичного насильства та катування до цивільного населення Херсонської області для отримання відомостей, що цікавили окупаційну владу та військових рф.

У подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час та дату, але не раніше 09.03.2022, невстановлені особи з числа керівного складу збройних формувань, силових структур, органів окупаційної влади рф залучили до реалізації вказаного спільного плану стрільця роти оперативного призначення 143 полку оперативного призначення (в/ч НОМЕР_2 ) 50 оброп ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_6 відкрито носив автоматичну зброю, формений одяг та спорядження, які приналежні військовим рф, тобто відповідно до ст. ст. 43, 44 Додаткового протоколу І був комбатантом та зобов`язаний додержуватись норм міжнародного права, застосовуваного в період збройного конфлікту.

У період часу з початку березня по кінець жовтня 2022 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_6 , діючи під керівництвом особи, обвинувальний акт стосовно якої направлено до суду, а також інших невстановлених осіб з числа керівного складу збройних формувань, силових структур, органів окупаційної влади рф та за попередньою змовою групою осіб з числа військовослужбовців рф, перебуваючи в окупованому місті Херсон, умисно, порушуючи ст. 147 Конвенції незаконно утримував цивільних осіб в приміщенні ІТТ № 1 за адресою: м. Херсон, вул. Теплоенергетиків, 3, застосовуючи до них жорстоке поводження, катування, з подальшою відмовою визнати таке позбавлення волі або повідомити про долю чи місце перебування цих осіб з метою залишення їх без законодавчого захисту протягом тривалого періоду часу.

Так, 13 серпня 2022 року приблизно о 15 годині (точний час у ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_6 за попередньою змовою з трьома невстановленими військовослужбовцями рф, перебуваючи біля кафетерію «THE COFFEE», що розташований за адресою: бульвар Мирний, 5, м. Херсон власником якого є Потерпілий № 50, ІНФОРМАЦІЯ_2 , погрожуючи вогнепальною зброєю, силоміць повалили потерпілого обличчям до землі, застосовуючи при цьому фізичне насильство, шляхом нанесення ударів по всьому тілу, а саме ОСОБА_6 наніс потерпілому не менше десяти ударів кулаками в область ребр.

Після чого, порушуючи вимоги п. 1 статті 27 (насильство) та статті 147 (нелегальне ув`язнення та нелюдяне поводження) Конвенції, затримали Потерпілого № 50, який у складі Збройних Сил чи інших збройних формувань України не перебував, жодної зброї не мав, участі у бойових діях не брав, тобто був особою, яка підпадає під захист ст. 4 Конвенції, як громадянин України, котрий не бере активної участі у бойових діях та опинився в ході окупації під владою сторони конфлікту (російської федерації).

Відразу після затримання потерпілого ув`язнено в одній із камер у приміщенні ІТТ №1 за адресою: вулиця Теплоенергетиків, 3, м. Херсон, де він утримувався до 29.08.2022, коли його дружина сплатила військовим рф грошові кошти за його звільнення.

Під час незаконного утримання Потерпілого № 50, а саме 14 серпня 2022 року в ранковий час (точний час у ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_6 за попередньою змовою з трьома невстановленими військовими рф, відповідно до заздалегідь розподілених ролей, перебуваючи на першому поверсі в одному з кабінетів ІТТ № 1, проводили допит потерпілого з метою отримання інформації про місцезнаходження знайомих з числа ЗСУ, поліції та Національного корпусу України. У той момент, коли Потерпілий № 50 не відповідав на поставлені питання ОСОБА_6 та троє невстановлених військових рф застосовували до потерпілого фізичне насильство, шляхом нанесення більше ста ударів кулаками в область спини, голови та сідниць, чим порушили вимоги п. 1 статті 27 (заборона насильства) та статті 147 (нелюдяне поводження) Конвенції.

З 8 по 14 день незаконного утримання Потерпілого № 50 у приміщенні ІТТ № 1 (більш точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлені) ОСОБА_6 за попередньою змовою з трьома невстановленими військовими рф, відповідно до заздалегідь розподілених ролей, у кімнаті для проведення допитів, роздягнувши потерпілого, нанесли йому не менше сорока ударів електрошокером по правій та лівій частині тулуба над ребрами, а також по статевому органу, що становить сексуальне насильство у формі насильницьких дій щодо сексуальних частин тіла, тобто вчиняли катування Потерпілого № 50, чим порушили статті 32 та 147 Конвенції (катування) та статтю 75(2)(a)(ii) (катування) та 75(2)(b) (посягання на людську гідність, зокрема непристойне посягання в будь-якій його формі) Додаткового протоколу І.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, на 10 день незаконного утримання Потерпілого № 50, але не раніше 23 серпня 2022 року приблизно о 11 годині (точна дата та час у ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_6 та четверо невстановлених військових рф, відповідно до заздалегідь розподілених ролей, перебуваючи на першому поверсі в одному з кабінетів ІТТ № 1, застосували до Потерпілого № 50 психологічне та фізичне насильство, а саме в ході проведення допиту з метою примусити надати інформацію про місцезнаходження знайомих з числа ЗСУ, поліції та Національного корпусу України, не отримавши бажаних відповідей на поставлені питання, вчинили акт сексуального характеру, що відноситься до інших видів сексуального насильства, що виражалось у приєднанні ОСОБА_6 до статевого органу та пальців ноги потерпілого сталевих защібок, через які проходив електричний струм. Після чого ОСОБА_6 разом з трьома невстановленими військовими рф силоміць тримали Потерпілого № 50, щоб він не міг рухатись, а в цей час інший п`ятий невстановлений військовий рф статевим членом почав торкатися сідниць потерпілого з метою зґвалтувати останнього, однак, фактично здійснив зґвалтування шляхом анального проникнення в тіло потерпілого з використанням стороннього предмету, а саме кулькової ручки та одночасним нанесенням близько десяти ударів ногами в область сідниць таким чином, щоб кулькова ручка повністю опинилась в анальному отворі, тобто вчинили катування Потерпілого № 50, чим порушили статті 32 і 147 Конвенції (катування) та статті 75(2)(a)(ii) Додаткового протоколу I (катування).

Лише 29.08.2022 в ранковий час (точний час у ході досудового розслідування не встановлено) невстановленими військовослужбовцями рф, після сплати грошових коштів в сумі сто тисяч гривень, звільнено з місця незаконного утримання Потерпілого № 50, без надання йому будь-яких документів щодо підстав затримання та ув`язнення.

Після застосування фізичного насильства медична допомога Потерпілому № 50 не надавалась, що є грубим порушенням пункту «а» статті 3 Конвенції в частині заборони жорстокого поводження з особою.

У період ув`язнення Потерпілого № 50 постійно утримували у виснажливих для людського організму антисанітарних умовах, непридатних для тривалого перебування людини, обмежували у наданні їжі та води, потерпілий був вимушений спати на підлозі або не міг спати взагалі через крики чоловіків та жінок, яких щоночі катували, відсутні предмети гігієни або можливість прийняти душ, піддавався постійним вербальним погрозам, тобто перебував в умовах, які загрожували його життю та здоров`ю, але не мав можливості вільно залишити місце утримання, чим військовослужбовець внг рф ОСОБА_6 та інші невстановлені військові рф порушили вимоги ст. 147 Конвенції (нелюдяне поводження).

Отже, військовослужбовець внг рф ОСОБА_6 та інші невстановлені військові рф, за попередньою змовою групою осіб, вчинив дії, спрямовані на порушення законів та звичаїв війни, що виразились у жорстокому поводженні з цивільним населенням, а саме: нелюдяному поводженні з Потерпілим № 50 (утримання в камерах непристосованих до тривалого перебування осіб, в антисанітарних умовах, позбавлення їжі та води), завданні сильних фізичних (побоїв і тілесних ушкоджень) незаконно утримуваному потерпілому, тобто у вчиненні катувань останнього, а також щодо інших порушень законів та звичаїв війни, які полягали у застосуванні сексуального насильства, а саме зґвалтування Потерпілого № 50, чим грубо порушив ст. ст. 27 (заборона насильства), 32 (катування), 147 (нелегальне ув`язнення, катування та нелюдяне поводження)Конвенції та ст. 75 Додаткового протоколу І (катування та посягання на людську гідність, зокрема непристойне посягання в будь-якій його формі).

29.02.2024 відповідно до вимог ст. ст. 276, 277, 278 КПК України повідомлено про підозру ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, тобто, у жорстокому поводженні з цивільним населенням та в інших порушеннях законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинених за попередньою змовою групою осіб.

Однак, останньому повідомлення про підозру особисто не вручено, оскільки всіма вжитими можливими слідчими (розшуковими) та іншими процесуальними діями встановити поточне місцезнаходження ОСОБА_6 на території будь-якого населеного пункту, де органи державної влади України здійснюють свої повноваження, на даний час не видається за можливе, оскільки останній переховується від слідства та суду.

Згідно з вимогами, передбаченими ч. 3 ст. 111, ст. ст. 135, 278 КПК України вжито заходів для вручення повідомлення про підозру у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.

29.02.2024 в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» № 44 від 29.02.2024 та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора розміщено повідомлення про підозру ОСОБА_6 , а також повідомлено про необхідність прибуття до СУ ГУНП в Херсонській області за адресою: м. Миколаїв, вул. Біла, 44, каб. 55 на 04.03.2024, 05.03.2024, 06.03.2024 для вруче1ння останньому письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, а також проведення інших слідчих та процесуальних дій.

Проте, ОСОБА_6 на виклики до слідчого не з`явився та про причини свого неприбуття не повідомив, що свідчить про умисні дії останнього, спрямовані на ухилення від органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, а також про переховування останнього на тимчасово окупованій території.

Наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання по кримінальному провадженню, свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 , це зокрема, дані витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000344 від 07.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України; протоколу огляду місця події від 17.11.2022; протоколу допиту потерпілого ОСОБА_8 від 23.10.2023; протоколу проведення слідчого експерименту від 13.11.2023 та протоколу пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого; висновку експерта №СЕ-19/111-23/61067-ФП від 10.01.2024; рапорту начальника відділу УКР ГУНП в Херсонській області; інформацією начальника управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Херсонській області від 07.03.2024 №692/9/01-2024.

Крім цього, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 перебуває на лівобережній частині Херсонської області, яка на даний момент часу є тимчасово окупованою російською федерацією.

Згідно з відомостями, наявними в базі даних «АРКАН», громадянин російської федерації ОСОБА_6 в період часу з 24.02.2022 по 07.03.2024 не перетинав державний кордон України.

У зв`язку із викладеним, 07.03.2024 в рамках кримінального провадження підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено в розшук, здійснення якого доручено УКР ГУНП в Херсонській області.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим доведено, що підозрюваний ОСОБА_6 переховується від органів слідства на тимчасово окупованій території України, про що свідчить наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Встановлено наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, ОСОБА_6 , використовуючи посаду, яку він займає, стрілець роти оперативного призначення, 143 полку оперативного призначення (в/ч НОМЕР_2 ) 50 оброп, може за допомогою погроз застосування фізичного насильства чи вбивства впливати на свідків, потерпілих чи їх родичів (враховуючи, що деякі потерпілі раніше затримувались на території м. Херсон та Херсонської області, деякі і на цей час утримуються в місцях несвободи на тимчасово окупованій території Херсонської області) з метою схилити останніх до надання неправдивих показів або взагалі в подальшому відмовитись від них.

Існує також ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний має можливість продовжувати вчиняти такі ж кримінальні правопорушення чи інші, оскільки він є стрільцем роти оперативного призначення, 143 полку оперативного призначення (в/ч НОМЕР_2 ) 50 оброп сфери діяльності якого розповсюджувались на окуповані території Херсонської області (враховуючи, що ця територія продовжує знаходитись під окупацією). Окрім цього, ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та в будь який час може виїхати на територію російської федерації.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства» 14310/88, 28 жовтня 1994 р. наголошено « … Метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту (с) частини 1 статті 5 … є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Фактичні дані, які містяться у наданих стороною обвинувачення доказах, на думку слідчого судді, здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_6 міг вчинити інкриміноване йому кримінальне правопорушення, а отже, підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що докази надані стороною обвинувачення доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення такого ступеню тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя приходить до переконання про доведення слідчим існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до дванадцяти років, на даний час перебуває на тимчасово окупованій території, тим самим переховуючись від органу досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

При вирішенні заявленого клопотання, слідчий суддя також враховує дані про особу ОСОБА_6 , тяжкість кримінального правопорушення, у вчинені якого він обґрунтовано підозрюється.

Також слідчий суддя виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює ЄСПЛ, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції.

Враховуючи вище зазначені обставини, слідчий суддя вважає, що саме такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків.

Відповідно до абзацу 8 ч. 4 ст. 183 Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 438 КК України, відсутні підстави для визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193, 194, 196, 309,395 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Калитва, Білокалитвинського району, Ростовської області, російської федерації, громадянина російської федерації, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , стрільця роти оперативного призначення, 143 полку оперативного призначення (в/ч 6910) 50 окремої бригади оперативного призначення федеральної служби військ національної гвардії рф, рядового, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання ОСОБА_6 не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки до місця кримінального провадження, доставити до слідчого судді, суду для розгляду за його участю питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його заміну на більш м`який.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошений 18.03.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1