Справа № 152/931/23
Провадження №11-кп/801/385/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000097 від 25.05.2023 за апеляційними скаргами прокурора Шаргородського відділу Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 17.01.2024, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пеньківка Шаргородського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, раніше судимого за вироком Шаргородського районного суду від 31.08.2023 за ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ст. 126-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та покарання, призначеного за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 31.08.2023, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з дня ухвалення цього вироку, тобто з 17.01.2024.

У строк покарання ОСОБА_7 , остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховано покарання, частково відбуте ним за попереднім вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 31.08.2023, з 16.11.2023 по 17.01.2024, з розрахунку день за день.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 23.05.2023 приблизно о 18 годині, в умовах воєнного стану, з метою крадіжки чужого майна прийшов до домоволодіння ОСОБА_10 , що знаходиться в АДРЕСА_2 . Пересвідчившись та усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 умисно, таємно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, через незамкнені двері проник у житловий будинок, де в одній з кімнат виявив та викрав мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі «Мі А3», після чого покинув будинок потерпілої, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Згідно з висновком експерта за №3351/23-21 від 02.06.2023, ринкова вартість мобільного телефона торгової марки «Xiaomi», серії « НОМЕР_1 », моделі «М1906F9SH» (без мережевого адаптера та кабелю живлення), при умові робочого стану та збереженні усіх функцій, станом на 23.05.2023 складає 1473 грн.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріального збитку на загальну суму 1473 гривні.

Крім того, продовжуючи вчиняти кримінальні правопорушення, обвинувачений ОСОБА_7 24.05.2023 приблизно о 20 годині, в умовах воєнного стану, з метою крадіжки чужого майна прийшов до домоволодіння ОСОБА_11 , що знаходиться в АДРЕСА_3 . Пересвідчившись та усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, через незамкнені двері проник у житловий будинок, де в одній з кімнат виявив та викрав мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі «Redmi 9А», після чого покинув будинок потерпілого, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Згідно з висновком експерта за №3348/23-21 від 02.06.2023, ринкова вартість мобільного телефона марки «Xiaomi», серії « НОМЕР_2 », моделі «М2006С3LG» (без мережевого адаптера та кабелю живлення), при умові робочого стану та збереженні всіх функцій, станом на 24.05.2023 складає 2061,90 грн.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_11 матеріального збитку на загальну суму 2061 гривня 90 копійок.

Дії ОСОБА_7 по першому епізоду судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана із проникненням у житло, вчинена в умовах воєнного стану та по другому епізоду за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана із проникненням у житло, повторно, вчинена в умовах воєнного стану.

До закінчення апеляційного розгляду кримінального провадження прокурор відмовився від своєї апеляційної скаргу у зв`язку з чим апеляційне провадження підлягає закриттю в цій частині.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить змінити вирок, призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді трьох років позбавлення волі та згідно ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Захисник вважає, що суд при призначенні покарання не в достатній мірі дослідив особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який проживає біля хворої матері, пенсіонера і постійно надає їй необхідну фізичну допомогу і моральну підтримку. Враховуючи наведене, прохання потерпілих суворо не карати обвинуваченого, відсутності цивільного позову, та обставини, які пом`якшують покарання, захисник переконаний в можливості звільнення його підзахисного від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185 КК України ґрунтуються на зібраних у справі доказах, достовірність і достатність яких не ставиться під сумнів сторонами та ніким із учасників судового розгляду не оскаржується.

Доводи захисника про наявність підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів вважає неспроможними з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Положеннями ст. 75 КК України передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

При цьому, за змістом ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статі (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного.

У кожному випадку застосування ст. 69 КК України суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, при цьому зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд дотримався вимог кримінального закону та враховував ступінь тяжкості вчинених злочинів та дані про особу останнього, який раніше судимий за скоєння корисливих злочинів, по місцю проживання характеризується як особа щодо якої відсутні компрометуючі матеріали, проживає з матір`ю, офіційно не працевлаштований, вживає алкогольні напої, на обліку в лікаря-нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку. При цьому обставинами, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Також судом взято до уваги позицію потерпілих та досудову доповідь провідного інспектора Жмеринського РС № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_12 від 09.08.2023.

Оцінивши в комплексі вказані обставини у їх сукупності, характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, які є тяжкими, корисливим та суспільно небезпечним, конкретні обставини вчинення злочинів, зокрема і те, що обвинувачений з метою власного збагачення, відверто знехтував усталеними у суспільстві моральними цінностями, грубо порушив основоположні правові засади, гарантовані Конституцією України, колегія суддів не вбачає підстав для призначення покарання нижче від найнижчої межі встановленої в санкції статті, за якою обвинувачується ОСОБА_7 та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням.

Доводи захисника щодо не врахування характеризуючих даних є надуманими. Захисник посилається на обставини, які і так були враховані місцевим судом при призначені покарання.

Посилання захисника на необхідність догляду обвинуваченого за матір`ю пенсіонеркою не підтверджуються жодними доказами.

Апеляційна скарга захисника не містить переконливих доводів, які б свідчили про можливість зменшення строку призначеного покарання з застосуванням ст. 69 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, а тому відсутні підстави для задоволення заявлених в ній вимог.

Покарання, визначене ОСОБА_7 в межах кримінального закону, в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, підстав для зміни вироку не вбачає.

Керуючись ст.ст. 403, 404, 405, 407 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 17.01.2024 щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4